АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Васильків, Київської обл., українки, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючої, заміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- 07.06.2005 ? Дніпровським районним судом міста Києва, із змінами внесеними ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22.09.2005 за ст.15, ч.2 ст.185, ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ст. 69, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 06.11.2008 ? Дніпровським районним судом міста Києва за ч.4 ст.187, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- 23.09.2010 Оболонським районним судом міста Києва за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 23.09.2011 ? Дніпровським районним судом міста Києва за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнена 24.06.2014 з Чернігівської ВК (№44) Чернігівської області, згідно ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова на підставі ст.7 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014;
- 11.12.2015 ? Дніпровським районним судом міста Києва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України,
за участі:
прокурора ? ОСОБА_7
Від заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 26.04.2016, ухвалений відносно ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі прокурор просить суд апеляційної інстанції оскаржуваний вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 26.04.2016 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді 6 місяців арешту. На підставі ч.4 ст.70 та ч.3 ст.72 КК України вирок Дарницького районного суду міста Києва від 11.12.2015 виконувати самостійно.
Так, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 26.04.2016 ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 850 гривень. Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 11.12.2015, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.186 КК України ? виконувати самостійно.Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, апеляційна скарга прокурором вноситься у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, а також з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зокрема прокурор вважаю, що Дніпровський районний суд міста Києва припустився помилки, оскільки в резолютивній частині оскаржуваного вироку не призначив обвинуваченій остаточне покарання за сукупністю злочинів, пославшись на положення ч.4 ст.70 КК України. Так, відповідно до вироку, ОСОБА_8 11.12.2015 засуджена Дніпровським районним судом міста Києва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Таким чином, як вбачається з обставин вчинення кримінального правопорушення, визнаних судом доведеними, злочин, за який обвинувачена засуджена оскаржуваним вироком, остання вчинила в жовтні 2015 року, тобто до ухвалення 11.12.2015 вироку Дніпровським районним судом міста Києва.
Крім того, прокурор в апеляційній скарзі зауважує, що встановлені під час судового розгляду обставини безсумнівно вказують, що вчинення пособництва у підробці документів було необхідним етапом підготовки до вчинення іншого кримінального правопорушення. Спрямованість умислу обвинуваченої на пред`явлення підробленого документа до установи банку не заперечується жодним учасником процесу і не викликає сумніві у суду. Однак ці відомості про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченої та вчиненого нею діяння не були враховані судом першої інстанції під час призначення покарання.
Апелянт звертає увагу суду на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки і помилково призначено обвинуваченій невиправдано м`яке, явно несправедливе покарання у виді штрафу. Обвинувачена неодноразово відбувала реальне покарання в місцях позбавлення волі за вчинення умисних злочинів проти власності. Незважаючи на досить суворі заходи кримінальної репресії, ОСОБА_8 перевиховуватися не бажає. Наполегливе прагнення обвинуваченої незаконно збагатитися за рахунок чужого майна на думку прокурора переконливо доказує, що призначення найм`якшого виду покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.358 КК України, не буде сприяти досягненню цілей, визначених в ч.1 ст.65 КК України.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 , у жовтні 2015 року, знаходячись у невстановленому досудовому розслідуванні місці, вступила у злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою з метою підроблення документу для подальшого його використання в установі банку для отримання кредиту.Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , виконуючи пособницькі дії в підробленні документу, який видається та посвідчується державною установою, надала невстановленій досудовим розслідуванням особі фотокартки із власним зображенням, які необхідні для підробки документу.Після чого, невстановлена досудовим розслідуванням особа у невстановленому місці та при невстановлених обставинах, переклеїла на сторінці №1 паспорта громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_9 , Хмельницьким МВ УМВС України в Хмельницькій області 26.02.2011, фотокартку із зображенням ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_8 , будучи пособником підроблення вищезазначеного офіційного документу, придбала вказаний підроблений документ за грошову винагороду у невстановленої досудовим розслідуванням особи з метою подальшого його власного використання в установі банку для отримання кредиту.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який не підтримав апеляційну скаргу і просив суд залишити її без задоволення та за даних обставин вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі обвинуваченої, заслухавши промову учасника судового провадження в судових дебатах, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 26.04.2016 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного .
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги .
Учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 та правильність кваліфікації її дій і тому суд апеляційної інстанції не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині .
Щодо безпосередніх доводів апеляційної скарги прокурора про призначення більш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 358 КК України, у виді арешту строком на 06 місяців, то колегія суддів виходить з того , що відповідно до ч.3 ст. 60 КК України арешт не застосовуються до вагітних жінок . Відповідно до матеріалів кримінального провадження ( а.с. 60-64), обвинувачена ОСОБА_8 знаходилася в стані вагітності, а отже, відповідно до вказаної норми кримінального закону до неї не могло бути застосовано покарання у виді арешту . Таким чином, при призначенні покарання суд дотримався вимог, передбачених ст. 65 КК України , врахував тяжкість скоєного злочину, особу обвинуваченої , обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, і враховуючи стан обвинуваченої правильно призначив вид покарання - штраф, дотримавшись принципу індивідуалізації призначення покарань, передбаченого ч.2 ст. 65 КК України . Відповідно доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним і не підлягають задоволенню .
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення .
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 26.04.2016, яким ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 850 гривень, - залишити без змін .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції .

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11-кп/796/1221/2016
Категорія: ч.1 ст.358 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_10
Суддя-дповідач ОСОБА_1