11-кп/775/592/2017(м)
263/3735/15-к

Категорія: ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та

справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003897 від 05.10.2014 року за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23.10.2017 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Хмельове Маловисківського району Кіровоградської області, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , визнаний винним за ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України і йому призначено покарання: за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 125 КК України - 3 місяців арешту; на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України останнього від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків відповідно до п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м.Маріуполя Донецької області, громадянка України, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , визнана винною за ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України та їй призначено покарання: за ч.1 ст. 125 КК України у виді 60 годин громадських робіт, за ч.2 ст. 125 КК України - 200 годин громадських робіт; на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт; на підставі ст.ст. 49, 74 КК України останню звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м.Маріуполя Донецької області, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , визнана винною за ч.1 ст. 125 КК України та їй призначено покарання у виді 60 годин громадських робіт, та звільнено останню від призначеного покарання на підставі ст.ст. 74, 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, -

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 04.10.2014 року приблизно о 21.30год., знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , у ході сварки з сусідами своєї дочки ОСОБА_10 , що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, утримуючи в правій руці металеву трубу, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно завдав один удар в область голови раніше знайомому ОСОБА_12 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, після чого діючи єдиним умислом, з лівої руки умисно здійснив постріл з пневматичного пістолету у сторону потерпілого ОСОБА_12 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді садна на тильній поверхні другого пальця лівої кисті - в проекції проксимальної фаланги, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень. Після чого, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно здійснив постріл із пневматичного пістолету кулькою в обличчя потерпілої ОСОБА_13 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді садна в лобовій області зліва, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я та з метою заподіяння тілесних ушкоджень, кинув в сторону потерпілої ОСОБА_13 цеглину, влучив у ліву руку, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синців лівого плеча та лівого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також завдав одного удару кулаком руки в область обличчя зліва потерпілій ОСОБА_13 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_10 04.10.2014 року, приблизно о 21.32год., в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , в ході сварки з сусідами, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, утримуючи в руках металеву трубку, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно завдала нею два удари в область спини сусідки ОСОБА_13 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синців верхнього краю лівої лопатки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого умисно завдала вказаною металевою трубкою два удари в область обличчя праворуч сусідки ОСОБА_14 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, садна в лобовій області справа з переходом на підочноямкову область, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, синця у куті нижньої щелепи справа, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_11 04.10.2014 року приблизно о 21.32год., знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , у ході сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли через конфлікт між ОСОБА_10 зі своїми сусідами, утримуючи в руках цеглини, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, кидала їх в сторону потерпілої ОСОБА_14 , та неодноразово влучила їй у верхні та ніжні кінцівки, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синців лівого та правого передпліччя, обох гомілок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також кинула цеглину в сторону потерпілої ОСОБА_13 та влучила їй у праву нижню кінцівку, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синця п`ятого пальця правої стопи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погодившись з судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 та прокурор Маріупольської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Захисник в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції в частині визнання його підзахисного винним за ч.1 ст.121 КК України скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині вирок залишити без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив йому у задоволенні клопотання про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи в Дніпропетровському обласному відділенні СМЕ для підтвердження або спростування встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, завданих потерпілому ОСОБА_12 , що може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Вказує, що відповідно до висновку експерта № 1039 від 24.11.2014 року потерпілому ОСОБА_12 були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння, який був зроблений на підставі наданих експерту первинних медичних документів з нейрохірургічного відділення Маріупольської міської лікарні № 5, у якій потерпілий перебував на лікування впродовж 12 днів, та зазначає, що відповідно до Правил судового-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, такі тілесні ушкодження віднесені до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що потребують для лікування тривалого часу строком більше 21 дня.

Судом першої інстанції був допитаний судовий експерт ОСОБА_15 , який пояснив, що між заключним медичним діагнозом, виставленим нейрохірургічним відділенням Маріупольської міської лікарні №5 за результатами лікування ОСОБА_16 та консультативним висновком лікаря-рентгенолога Родіонової, викладеним при описані комп`ютерної томограми головного мозку на ім`я потерпілого, дійсно існували протиріччя, що виявлені у останнього тілесні ушкодження за висновками лікарів-нейрохірургів віднесені до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, а за висновками лікаря-рентгенолога Родіонової до тяжких тілесних ушкоджень, що в основу свого судово-медичного висновку він поклав консультативний висновок лікаря-рентгенолога Родіонової, оскільки її висновок він вважав більш вагомим.

На думку апелянта, не можна погодитись з висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи № 78 від 07.02.2017 року, оскільки це дослідження проведено з порушенням вимог ухвали Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 26.05.2017 року, на підставі якої це дослідження проводилось, оскільки в цій ухвалі вказувалось на необхідність та обов`язковість включення до складу експертної комісії Маріупольського міського нейрохірурга ОСОБА_17 та іншого лікаря-рентгенолога, але експертна установа порушила ці вимоги і п.п. 1.5, 2.1, 2.6 «Інструкції про проведення судово-медичної експертизи», яка затверджена наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, та на свій розсуд голова експертної комісії запросив для надання консультації лікаря-нейрохірурга Білевищук, який не був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385,387 КПК України, і без проведення безпосереднього медичного огляду потерпілого, без спільного з лікарем рентгенологом дослідження медичних документів, пославшись на оскаржуваний стороною захисту консультативний висновок лікаря-рентгенолога Родіонової, який не узгоджувався з висновками лікарів нейрохірургічного відділення міської лікарні щодо остаточного діагнозу потерпілого, та який викликав сумнів у сторони захисту щодо його наукової обґрунтованості, підтвердив висновок лікаря-рентгенолога Родіонової.

Прокурор просить оскаржуване судове рішення щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 6 років позбавлення волі, за ч.2 ст.125 КК України у виді 3 місяців арешту, на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання з випробуванням, оскільки останній вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких і передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на строк до 8 років, провину фактично не визнав, не усвідомив суспільну небезпеку вчинених ним суспільно-небезпечних дій, жодних висновків не зробив, шкоду потерпілим та міській лікарні, в якій лікувався ОСОБА_12 , не відшкодував.

На думку апелянта, лише реальне покарання сприятиме досягненню мети покарання, зокрема, виправленню та попередженню вчинення ОСОБА_8 нових правопорушень.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали свої апеляційні вимоги, не визнали апеляційні вимоги прокурора, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та не визнав апеляційних вимог захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 оскаржує правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.121 ч.1 КК України, оскільки вважає недоведеним спричинення ним потерпілому ОСОБА_12 саме тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , у тому числі і зазначені в апеляційній скарзі, які свого підтвердження не знайшли.

Вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та добутими по кримінальному провадженню доказами, а саме:

- висновком судово-медичної експертизи № 1039 від 09.10.2014 року, згідно з яким виявлена у ОСОБА_12 при огляді та при зверненні за медичною допомогою відкрита черепно-мозкова травма по ступеню тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння;

- висновком за результатами проходження ОСОБА_12 комп`ютерної томографії головного мозку від 06.10.2014 року, відповідно до якого у останнього виявлено перелам кісток склепіння черепу справа, забій, емфізема м`яких тканин голови справа;

- висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи № 78 від 05.07.2016 - 07.02.2017 року, проведеної на підставі вивчення матеріалів кримінального провадження та огляду в комісії ОСОБА_12 , даних медичних документів, судово-медична експертна комісія прийшла до висновку, що виявлені в ОСОБА_12 тілесні ушкодження в області голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, згідно п. 2.1.36 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя;

- показами експерта ОСОБА_18 , який підтримав свій висновок судово-медичної експертизи по даному кримінальному провадженню, що потерпілому ОСОБА_12 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, оскільки у ОСОБА_12 була наявна черепно-мозкова травма, перелам кістки голови, в ході проведення експертизи він консультувався зі спеціалістом головним рентгенологом м. Маріуполя ОСОБА_19

- показами експерта ОСОБА_20 , допитаного у судовому засіданні, який пояснив, що він був головою комісії при проведенні повторної комісійної судово-медичної експертизи щодо потерпілого ОСОБА_12 , експертиза проведена з дотриманням вимог Інструкції. Підтвердив висновки експертизи, що тілесні ушкодження заподіяні ОСОБА_12 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, детально роз`яснив висновки.

Оскільки вказані докази у своїй сукупності узгоджуються між собою та з іншими доказами по кримінальному провадженню, суд першої інстанції цілком обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, виходячи з сукупності вказаних та інших досліджених в судовому засіданні доказах, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції обґрунтовано та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України.

Апеляційні доводи захисника про проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи з порушенням законодавства, не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами справи та добутими по кримінальному провадженню доказами.

Крім того, відповідь міського нейрохірурга ОСОБА_17 на запит захисника, якою захисник обґрунтовує свої апеляційні доводи та сумніви стосовно ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, наявних у потерпілого ОСОБА_12 , не суперечить висновкам судово-медичних експертиз та підтверджує наявний у потерпілого ОСОБА_12 діагноз, а також і перелом зовнішньої пластинки лобної кістки, але його висновки щодо ступеня тяжкості вказаних ушкоджень колегія суддів не бере до уваги, оскільки він не є судово-медичним експертом.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст. 121 КК України, висновки суду про доведеність його винуватості в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Стосовно апеляційних вимог прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також у безпідставному застосуванні до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, то колегія суддів не може з ними погодитися.

До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що суд першої інстанції правильно, відповідно кримінального закону призначив вид і розмір покарання обвинуваченому, врахував ступінь тяжкості скоєного ним правопорушення і дані про особу та правильно прийшов до висновку про призначення покарання необхідного та достатнього для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі на певний строк, в мінімальних межах санкції частини кримінального закону, який передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 121 КК України та про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи вид та розмір покарання, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості та обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким та невеликої тяжкості, прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, раніше не судимого, за місцем проживання характеризується посередньо, має постійне місце роботи, за місцем роботи характеризується добре, не встановивши обставин, що обтяжують покарання, та дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання необхідного та достатнього для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції частини кримінального закону, який передбачає відповідальність зач.1 ст. 121 та ч.2 ст. 125 КК України, у виді позбавлення волі та арешту, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, оскільки його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання, колегією суддів також враховується тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, конкретні обставини справи, що між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_8 існували давні неприязні стосунки, тілесні ушкодження потерпілому нанесені в ході обоюдної бійки, відсутність тяжких наслідків, оскільки потерпілий перебував на лікуванні 12 днів та після цього за медичною допомогою за наслідками травми не звертався (а/п 16 т3), роль кожного з обвинувачених, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також визнавши обставинами, що пом`якшують покарання, вік обвинуваченого ОСОБА_8 , який є пенсіонером за віком, стан його здоров`я, оскільки він перебуває на диспансерному обліку в КЗ «ЦПМСД №3 м.Маріуполя» з 2014 року з діагнозом цукровий діабет 2 тип. (а/п 15 т3), не знайшовши підстав для призначення більш суворого покарання, ніж призначив суд першої інстанції.

Крім того, наявна в матеріалах справи негативна характеристика з місця проживання обвинуваченого ОСОБА_8 колегією суддів не враховувалася, оскільки зазначені в ній дані, а саме що він раніше судимий, не працює, веде антисуспільний спосіб життя, схильний до скоєння злочинів, правопорушень, на заходи профілактичного характеру не реагує, систематично порушує суспільний порядок та зловживає спиртними напоями, має приводи до райвідділу поліції (а/п 111 т2), нічим не підтверджені та спростовуються іншими доказами: довідкою про відсутність судимостей, позитивною характеристикою з місця роботи, з якої вбачається, що ОСОБА_8 працює слюсарем у ККП «Маріупольтепломережа» з 2010 року по теперішній час (а/п 112 т2), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, під час вчинення інкримінованих злочинів був тверезий.

З огляду на вищенаведене, вік обвинуваченого, позитивну характеристику, стан його здоров`я та склад сім`ї, його часткове визнання вини у вчиненому, з тих підстав, що на його думку він не міг спричинити потерпілому тілесних ушкоджень такого ступеня тяжкості, оскільки має пошкодження кісті та не міг так сильно вдарити, колегія суддів вважає призначене йому покарання та звільнення від його відбування з випробуванням законним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам ст. 65 КПК України щодо мети покарання.

При цьому, підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок м`якості або підстав вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК України), на чому наполягає прокурор у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить апеляційних підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та прокурора. Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, винесено законне, вмотивоване та обґрунтоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №1 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23.10.2017 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4