Ухвала іменем україни 23 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000207,

за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Стрюківки Томаківського району Дніпропетровської області, жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимостей

не мав.

За вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Оскаржуваною ухвалою апеляційного суду цей вирок районного суду змінено: постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

У решті вказаний вирок залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він у період із 24 квітня по 28 серпня 2015 року, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, використовуючи малотоннажний фургон «Renault», (державний номерний знак НОМЕР_1 ), з пасовищ, розташованих на території Томаківського району Дніпропетровської області, таємно шляхом вільного доступу викрадав велику рогату худобу, завдавши цим матеріальної шкоди ОСОБА_8 на суму 10 450 грн, ОСОБА_9 14 500 грн, ОСОБА_10 13 500 грн, ОСОБА_11 10 854 грн, ОСОБА_12 26 109 грн, ОСОБА_13 7 360 грн.
У касаційних скаргах:

- прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості;

- засуджений наполягає на незаконності оскаржуваного судового рішення у зв`язку з порушенням його права на захист, а також невідповідністю призначеного йому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості; стверджує про доцільність його звільнення від відбування покарання з випробуванням;

- захисник просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що згідно з його позицією полягають у порушенні права засудженого на захист, а також через надмірну суворість призначеного покарання внаслідок незастосування положень ст. 75 КК України.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_8 28 липня 2017 року надіслали заперечення на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , у яких просили залишити без зміни оскаржувану ухвалу апеляційного суду.

На підтримання касаційної скарги прокурора потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 22 вересня 2017 року надіслали заяви, в яких просили скаргу прокурора задовольнити і скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав скаргу прокурора та заперечив проти задоволення касаційних скарг засудженого та його захисника, перевіривши кримінальне провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу прокурора слід задовольнити, а касаційні скарги засудженого та його захисника задовольнити частково.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому як видно з касаційних скарг, у них не порушується питання про доведеність винуватості та про правильність кваліфікації дій

ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Що стосується доводів засудженого та його захисника про порушення під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції права ОСОБА_6 на ефективний захист, то вони є обґрунтованими і підтверджуються матеріалами провадження.

Так, ст. 20 КПК України закріплено таку засаду кримінального провадження, як забезпечення права на захист, яке полягає в тому, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає в наданні йому можливості дати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

При цьому, як випливає з норм процесуального права та практики Європейського суду з прав людини (рішення від 21 квітня 2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України», рішення від 13 лютого 2001 року «Кромбах проти Франції», рішення від 15 січня 2015 року «Чопенко проти України», рішення від 27 квітня 2006 року «Санніно проти Італії»), такий захист має бути ефективним, а його забезпечення є обов`язком суду.

Однак, суд апеляційної інстанції, розглядаючи це кримінальне провадження в апеляційному порядку, не забезпечив права засудженого на ефективний захист.

Як видно з матеріалів провадження, апеляційний розгляд цього провадження було призначено на 06 квітня 2016 року. Засуджений ОСОБА_6 05 квітня 2016 року у зв`язку з хворобою захисника, який захищав його інтереси, запросив для здійснення свого захисту адвоката ОСОБА_7 , котрий у судовому засіданні апеляційного суду клопотав про відкладення апеляційного розгляду з метою надати йому можливість ознайомитися з матеріалами провадження.

Суд апеляційної інстанції, попередньо надавши захиснику приблизно 90 хв. для ознайомлення з матеріалами справи, відмовив у задоволенні клопотання захисту щодо відкладення розгляду.

З огляду на обсяг матеріалів провадження, що становить 4 томи, заяви захисника, що за наданий час він не встиг ознайомитися з усіма матеріалами (ознайомився лише з 220 арк. 1-го тому), такі дії апеляційного суду навіть з урахуванням позиції потерпілих, які категорично заперечували проти відкладення розгляду та неодноразового відкладення цього розгляду в минулому, в тому числі за ініціативою сторони захисту, слід розцінювати як невиконання обов`язку щодо забезпечення ефективного захисту засудженого, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням права засудженого ОСОБА_6 на захист.

Крім того, зазначена ухвала також підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 унаслідок м`якості, оскільки доводи прокурора у результаті перевірки матеріалів провадження виявилися обґрунтованими.

Як убачається з матеріалів провадження, суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про необхідність пом`якшення розміру призначеного винному покарання, послався на такі обставини: наявність на утриманні ОСОБА_6 дружини, неповнолітніх дітей, онука та хворої матері, його позитивну характеристику з місця проживання, відсутність у нього судимостей, щире каяття у вчиненому (про що винний зазначив під час апеляційного розгляду і що суд визнав обставиною, яка пом`якшує його покарання), та на відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Разом із тим, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, кількість епізодів протиправного діяння, його зухвалість та конкретні обставини вчинення, також категорична позиція потерпілих щодо необхідності призначення винному суворого покарання.

Крім того, без належної оцінки також залишилась і позиція винного, якої він дотримувався, протягом досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції, що ставить під сумнів наявність у винного критичного ставлення до своїх дій.

Таким чином, з огляду на наведене та з урахуванням конкретних обставин провадження й мети покарання, що передбачає, крім кари, ще й попередження вчинення нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції про необхідність пом`якшення розміру призначеного винному покарання не можна вважати законним та обґрунтованим.

Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, перевірити всі доводи, наведені в поданих апеляційних скаргах, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, й достовірності, а їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Якщо у результаті нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції суд не встановить нових позитивних даних про особу ОСОБА_6 чи обставин, що пом`якшують покарання, то призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки слід вважати незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

Враховуючивикладене і керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 06 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3