АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/61/18 Справа № 702/373/15-к Категорія: ч.2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддів при секретаріОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурораОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції з Монастирищенським районним судом : обвинуваченого захисника потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м. Монастирище Черкаської області, проживаючий в АДРЕСА_1 , не судимий в силу ст. 89 КК України, -

засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

-ч. 2 ст. 345 КК України, на 2 рок 6 місяців обмеження волі;

-ч. 2 ст. 342 КК України, на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі.
Вирішено долю речових доказів у відповідності до вимог ст. 100 КПК України, -
в с т а н о в и л а :
Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 14 січня 2015 року о 15 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території ставу військової частини НОМЕР_1 , що розташований по АДРЕСА_2 , діючи умисно, вчинив опір у формі активної фізичної протидії законним вимогам працівника міліції та адміністративному затриманню за вчинені хуліганські дії - дільничному інспектору Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_9 під час виконання ним службових обов`язків щодо охорони громадського порядку, у відповідності до ст. 2, 10, 11, 13 Закону України «Про міліцію», який відповідно до журналу добових нарядів Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області з 08 год. 30 хв. 14.01.2015 до 08. год. 30 хв. 15.01.2015 перебував в складі основної слідчо-оперативної групи Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області, що виразився в хватанні та смиканні за формений одяг, штовханні працівника міліції, зриванні та відкиданні на сторону головного убору, чим вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 342 КК України, - опір працівникові правоохоронного органу під час виконання покладених на нього службових обов`язків щодо охорони громадського порядку.
Крім того, ОСОБА_7 , 14 січня 2015 року, о 15 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території ставу військової частини НОМЕР_1 , що розташований по АДРЕСА_2 , діючи умисно, під час його адміністративного затримання за вчинені хуліганські дії, умисно заподіяв працівнику правоохоронного органу-дільничному інспектору Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_9 , який відповідно до журналу добових нарядів Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області з 08 год. 30 хв. 14.01.2015 до 08. год. 30 хв. 15.01.2015 перебував в складі основної слідчо-оперативної групи Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків щодо охорони громадського порядку, одягнутому у форменний одяг, ряд ударів кулаками в область обличчя, рук, тулубу та ніг, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: поверхневої рани слизової правої щоки, синців правої кисті, грудної клітки справа та лівого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, чим вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 345 КК України, - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції , мотивуючи свої вимоги тим, що безпідставно внесено відомості в ЄРДР про вчинений злочин, не встановлено, яким чином ОСОБА_9 отримав статус потерпілого, судом при винесенні вироку зроблено посилання на покази свідків та зібрані докази у справі, проте оцінка наданих стороною обвинувачення доказів проведена не повно та не всебічно, а з ознаками упередженості, між доказами не усунені протиріччя. Суд незаконно послався на дані протоколу серії ЧК №14 002031 від 14.01.2015 про адімінстративне затримання за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки таке затримання відбувалося в рамках справи про вчинення адміністративного правопорушення, провадження по якому постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.03.2015 закрито в зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Судом зроблено посилання на дані постанови Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07.04.2015, як на доказ вини, проте суд не вказав, що провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 закрито за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу правопорушення. В зв`язку з чим суд не міг посилатися, як на доказ, на дані постанови від 07.04.2015. Звертає увагу, що судом не надана юридична оцінка факту отримання ним тілесних ушкоджень, як наслідок побиття працівниками міліції, в тому числі і потерпілим ОСОБА_9 . Крім того, суд не визначив, які саме функції виконував потерпілий ОСОБА_9 на території ставу біля військової частини, і які дії було розцінено, як опір працівнику міліції під час виконання ним функціональних обов`язків. Суд незаконно зробив посилання на дані постанови Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14.04.2015, згідно якої ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, проте судом не було враховано, що правопорушення мало місце 14.01.2015, а тому з моменту вчинення правопорушення до моменту прийняття постанови пройшли строки давності. Вважає, що всі його дії, які суд розцінив як опір працівнику міліції, були необхідною обороною, межі якої він не перевищив. Крім того, апелянт вказує на необґрунтованість висновку суду з приводу тілесних ушкоджень потерпілого, наявності сумнівів щодо висновків судово-медичної експертизи та протиріч між показами свідків щодо нанесених потерпілому тілесних ушкоджень. До того ж апелянт зазначає, що суд у вироку безпідставно зазначив про наявність кваліфікуючої ознаки, а саме, що він під час вчинення злочину перебував в стані алкогольного сп`яніння, що не відповідає дійсності, оскільки освідування з приводу стану алкогольного сп`яніння лікарем не проводилось.
Прокурор просив вирок скасувати через невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є несправедливим через м`якість, просив ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 342 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч.2 ст. 345 КК України - 1 року 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що суд не врахував суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_7 злочинів та те, що він вчинив злочини проти авторитету органу державної влади, наносив тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу дільничому інспектору міліції, при цьому перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, прокурор звертає увагу, що обвинувачений свою вину у вчинених злочинах не визнав, не сприяв встановленню істини у справі.
06.10.2016 ухвалою Апеляційного суду Черкаської області вирок Монастирищенського районного суду змінено, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

13.07.2017 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 06.10.2016 скасовано у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через м`якість та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 тайого захисника ОСОБА_8 , які не підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, та просили застосувати відносно обвинуваченого ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016, апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення; думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 просила залишити без задоволення, звільнити обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання, застосувавши щодо нього закон України «Про амністію у 2016 році»; думку потерпілого ОСОБА_9 , який поклався на думку суду у вирішенні питання щодо застосування амністії; перевіривши матеріали кримінального провадження , обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Згідно ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за які він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в судовому засіданні.

Дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 342 КК України як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання покладених на нього службових обов`язків щодо охорони громадського порядку, та за ч.2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції призначив відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з врахуванням: ступеня тяжкості вчинених ним злочинів, які класифікуються як злочини невеликої та середньої тяжкості; даних про особу винного, який позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, обставин, що його обтяжує, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання останнього при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань відповідно до ст. 70 КК України у виді 3 років 6 місяців обмеження волі.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкцій статей за які його засуджено, з врахуванням встановлених в провадженні обставин в їх сукупності, відповідає меті покарання, і підстав для погіршення становища останнього, шляхом призначення більш суворого покарання, на чому наполягав прокурор в апеляційній скарзі, не знаходить.

Оскільки колегія суддів в ході апеляційного розгляду прийшла до висновку, що вирок місцевого суду є законним і обґрунтованим, тому підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни не вбачає.

Що стосується апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , то вона також не підлягає до задоволення, оскільки сам апелянт, та його захисник не підтримали її. Крім того, доводи викладені в даній апеляційній скарзі, є безпідставними, та спростовуються матеріалами кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку.

В свою чергу, клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII, підлягає до задоволення, оскільки обвинувачений раніше не судимий , вчинив умисні злочини, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому відповідно до вимог п. в) ст. 1 «Про амністію у 2016 році» підлягає звільненню від відбування призначеного районним судом покарання.

Керуючись ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст. 407 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - залишити без задоволення.

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Застосувати до ОСОБА_7 . Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VІIІ та звільнити його від відбування призначеного за вироком Монстирищенського районного суду Черкаської області від 07 червня 2016 року покарання на підставі п. в) ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VІIІ.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку учасниками кримінального провадження на протязі 3 місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :