Справа № 515/124/15-к
Провадження № 1-кп/515/988/17

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

31 жовтня 2017 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гедеримово Фрунзівського району Одеської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, військовозобов`язаного, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 24.02.2017 року за ст. 186 ч.2 КК України до 4-х років 2 місяців позбавлення волі, на теперішній час відбуває покарання в Одеській ВК-14 м. Одеси,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2014 року, відповідно до положень п.»в» ст.3, ст.ст.4-6 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 01.12.1994 року, відносно ОСОБА_4 , було встановлено адміністративний нагляд строком на 12 місяців та застосовані обмеження, передбачені ст. 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», у тому числі заборона виїзду з населеного пункту за місцем постійного мешкання без дозволу керівництва територіального РВ ГУМВС України в Одеській області.

Здійснення адміністративного нагляду за ОСОБА_4 , покладено на Татарбунарський РВ ГУМВС України в Одеській області.

Місце проживання ОСОБА_4 встановлено за адресою: АДРЕСА_2 .

Після чого, ОСОБА_4 у Татарбунарському РВ ГУМВС України в Одеській області був ознайомлений зі вставленими відносно нього обмеженнями та правилами адміністративного нагляду, отримав роз`яснення про відповідальність за порушення правил нагляду і встановлених обмежень, в чому власноручно підписався.

Однак, 22.10.2014 року, не дивлячись на встановлені обмеження, ОСОБА_4 умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без відповідного дозволу керівництва Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області, залишив своє постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та був відсутній до 08.01.2015 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, не оспорював фактичних доказів по справі, у вчиненому розкаявся та пояснив суду, що дійсно 22.10.2014 року , знаючи про встановлені йому обмеження щодо заборони виїзду з населеного пункту за місцем постійного мешкання, без відповідного дозволу керівництва територіального РВ, залишив своє постійне місце проживання та був відсутній до 08.01.2015 року.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому діянні, ніхто з учасників провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження щодо характеризуючих даних на останнього.

Таким чином суд повно, усестороннє, об`єктивно аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази приходить до висновку, що умисні дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ст.395 КК України, за ознаками самовільного залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

При обранні покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення та особу обвинуваченого у їх сукупності.

Також суд враховує повне визнання вини обвинуваченим в судовому засіданні, його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не виявлено.

З урахуванням вказаних обставин, ступеня тяжкості вчиненого злочину, який за ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій, враховуючи особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.51), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.47,48), за наявності обставин, що пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що його обтяжують, беручи до уваги висновки досудової доповіді, складеної органом пробації щодо неможливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства (а.с.а.с.24-27), суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 й попередження вчинення ним нових злочинів, призначення йому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства у виді 1 місяця арешту.

Підстав для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України з призначенням іншого, більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією інкримінуємої йому статті, суд не вбачає.

Крім того, враховуючи наявність вироку Малиновського районного суду від 24.02.2017 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, на підставі ч.ч.2,4 ст.70 КК України, суд вважає можливим остаточне покарання обвинуваченому визначити шляхом поглинення менш суворого покарання у виді одного місяця арешту більш суворим покаранням, призначеним вищезазначеним вироком суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.369,370,371,373,374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України та призначити йому покарання у вигляді -1 (одного) місяця арешту.

На підставі ч.ч.2,4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання у виді одного місяця арешту більш суворим у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, призначених вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 24 лютого 2017 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня затримання, а саме з 27 грудня 2016 року, зарахувавши йому в строк покарання попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-У111).

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Суддя Семенюк