Справа № 163/21/17 Провадження №11-кп/773/281/17 Гов 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186 КК УкраїниДоповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 22 лютого 2017 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Бережці Любомльського району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий:
1) вироком Любомльського районного суду Волинської області від 30.06.2003 за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
2) вироком Любомльського районного суду Волинської області від 13.05.2009 за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та встановленням іспитового строку 2 роки;
3) вироком Любомльського районного суду Волинської області від 24.02.2010 за ч.3 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 20.03.2013 ОСОБА_11 звільнений умовно-достроково на строк 1 рік 5 місяців 12 днів,
засуджений:
- за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, на 2 (два) роки обмеження волі.
На підставі ч.2 ст.377 КПК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено з під варти в залі судового засідання.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 постановлено обчислювати з часу його прибуття до місця відбування покарання.
На підставі ч.ч.1, 5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 06 грудня 2016 року по 22 лютого 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком вирішено долю речових доказів.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що він біля 12 години 06 грудня 2016 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у житловому будинку ОСОБА_12 , що по АДРЕСА_1 , діючи відкрито, просунув ліву руку до правої кишені штанів ОСОБА_12 та дістав грошові кошти в сумі 15 гривень. В подальшому руками здійснив поштовх в спину ОСОБА_12 , лівою рукою взяв її за верхній одяг та притиснув до дверей, після чого, діючи відкрито, просунув праву руку до лівої кишені її штанів та протиправно повторно заволодів її грошовими коштами в сумі 100 гривень, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 115 гривень.
Прокурор у кримінальному провадженні, не погоджуючись з вироком суду, подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що судом першої інстанції до ОСОБА_8 безпідставно було застосовано положення ч.1 ст.69 КК України, оскільки таке покарання не буде достатнім для його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів. Просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який підтримував апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечили апеляцію і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно і поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, наведеними у вироку і оцінені судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.
Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом за частиною другою статті 186 КК України і ніким не оспорюються.
Разом з тим, апеляційний суд приходить до переконання, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції неправильно застосовав закон України про кримінальну відповідальність, а тому доводи прокурора в апеляційній скарзі частково заслуговують на увагу.
Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Згідно з ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Таким чином, конструкція останньої норми закону, на думку апеляційного суду, передбачає одну альтернативу при призначенні покарання за ч.1 ст.69 КК України, а саме: призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
У вироку суду фактично застосовано дві альтернативи, передбачені ч.1 ст.69 КК України, оскільки призначено ОСОБА_11 покарання у виді двох років обмеження волі, при цьому санкція ч.2 ст.186 КК України передбачає лише покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, відповідно до вимог ч.2 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України, апеляційний суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, суспільно корисною діяльністю не займається, раніше неодноразово судимий за скоєння злочинів проти власності, за що відбував покарання у місцях позбавлення волі, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний тяжкий злочин.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Ці факти свідчать про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_8 та неможливість його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства.
Також, апеляційний суд враховує конкретні обставини скоєного злочину, незначну суму заподіяних збитків потерпілій, відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, і те, що потерпіла у зв`язку із повним відшкодуванням їй збитків, примирилась з обвинуваченим та просила його суворо не карати.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття у вчиненому та добровільне відшкодування завданих збитків.
Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, а тому вважає можливим призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, а саме один рік шість місяців позбавлення волі.
На думку апеляційного суду дане покарання буде відповідати вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З наведених підстав, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню частково.
На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 407, 409, 420 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 22 лютого 2017 року щодо ОСОБА_13 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_14 за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з 29 вересня 2017 року.
Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 зарахувати в строк відбування покарання термін перебування його під вартою, в період з 06 грудня 2016 року по 22 лютого 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок залишити без змін.
Даний вирок набирає законної сили негайно та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом, а засудженим ОСОБА_8 в той же строк з моменту вручення йому копії даного вироку.

Головуючий:
Судді: