УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2017 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність керівника Національного антикорупційного бюро України (далі -НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за його заявою про кримінальне правопорушення.
Так, за змістом скарги ОСОБА_3 зазначає, що 03.11.2017 ним засобами поштового зв`язку подана відповідна заява до НАБУ про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.364, 366, 375, 396 КК України слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , яка отримана НАБУ 06.11.2017.
В своїй заяві заявник зазначив, що на підставі ухвали колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2017 було визначено підсудність його скарги щодо бездіяльності керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 під час розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 , за Святошинським районним судом м. Києва слідчий суддя ОСОБА_5 .
Заявник посилався на те, що під час розгляду скарги на бездіяльність керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 , слідчий суддя Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_5 порушуючи встановлені нормами КПК України строки винесла «неправосудну» ухвалу, яка за своїм змістом містить «докази власного підроблення», а також вийшла за межі своїх повноважень, «спотворивши» інформаційний зміст його заяви.
Заявник зазначає, що слідчим суддею ОСОБА_5 при розгляді його скарги були порушені норми чинного КПК України та в сукупності своїх дій, незаконно розглядула по суті його скаргу.
В судовому засіданні заявник свою скаргу підтримав та просив задовольнити.

Особа, бездіяльність якої оскаржується, в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялася належним чином, будь-яких пояснень чи заперечень станом на день розгляду скарги не подала. Її неявка згідно ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, дослідивши та оцінивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 03.11.2017 звернувся до НАБУ із заявою щодо можливих неправомірних дій з боку судді Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_5 при розгляді його скарги, як слідчим суддею, тобто при здійсненні правосуддя.
В той же час, відомості за його заявою уповноваженими особами НАБУ до ЄРДР внесені не були.
Згідно з ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.
До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч.5 ст.214 КПК України)
Таким чином, системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомленні, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Суб`єктивна впевненість у неправомірних діях, незгода із рішенням, дією чи бездіяльністю судді самі по собі, за результатами розгляду звернення, не може бути підставами для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України.
Незважаючи на те, що подана до НАБУ ОСОБА_3 заява названа ним як «заява про вчинене кримінальне правопорушення», остання за своїм змістом та суттю зводиться до незгоди заявника з ухваленим рішенням суду та процесуальними діями слідчого судді під час слухання справи.
Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.
Згідно ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України і розкриття змісту цих понять зводиться в тому числі і у виявленні поваги до постановлених судом будь-якої юрисдикції і ланки судової системи рішень за надання реальної можливості їх оскарження у передбаченому відповідним законом порядку.
Судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, а вплив на них у будь-який спосіб забороняється. Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємними складовими їхнього статусу та гарантуються Конституцією та законами України.
Гарантії незалежності і недоторканності суддів як носіїв судової влади та самостійності судів як судових органів визначено Конституцією та законами України. Недопустимо втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, прояв неповаги до суду та встановлено відповідальності за такі діяння.
Недоторканність суддів не є особистим привілеєм, а як один з елементів статусу суддів має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя незалежним, неупередженим і справедливим судом. При чому заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання посади судді (статті 3, 8, 55 Конституції України)
Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Заява про вчинення ймовірного злочину професійним суддею в тому кожному разі, коли та чи інша особа не погоджується із рішенням суду, є прямою загрозою незалежності судової влади. Будь-яких інших обґрунтувань своєї заяви заявником слідчому судді не наведено.
Разом з цим, ч.1 ст.106, ст. 107 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» встановлено підстави дисциплінарної відповідальності суддів та визначено порядок звернення до компетентного органу зі скаргою у разі порушення суддею вимог законодавства під час розгляду справи.
Враховуючи те, що заява скаржника про наявність у діях слідчого судді ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення пов"язана зі здійсненням останньою розгляду скарги ОСОБА_3 та відмови у її задоволенні, тобто при здійсненні правосуддя та незгоди з прийнятим рішенням, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 .
Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1