АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/473/17 Номер провадження 11-кп/786/544/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185; т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 000105 від 02.02.2017 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 09 березня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Одринка Нововодолазького району Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, зі слів інваліда 3 групи, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:
До Апеляційного суду Полтавської області надійшло кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 09 березня 2017 року , яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; запобіжний захід до набрання вироку суду законної сили не обрано; вирішено питання про речові докази.

В поданій апеляційні скарзі потерпілий прохає оскаржений вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду , викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та постановити новий , яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.; виключити з мотивувальної частини вироку відомості про щире каяття обвинуваченого.

Подану апеляцію обґрунтовує тим, що судом, звільняючи обвинуваченого від відбування призначеного покарання, безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття, оскільки ОСОБА_7 не вчинив жодних реальних дій, які можна розцінювати як щире каяття. Також судом, при призначенні покарання, не було враховано позицію потерпілого щодо необхідності призначення обвинуваченому реального покарання.

Крім того, апелянтом на переконання принесеної апеляції зазначено, що обвинувачений вчинив злочин проти приватної власності, напередодні, протягом січня 2017 року скоїв низку інших крадіжок, не працює, за місцем проживання характеризується виключно негативно, є небезпечним для суспільства та потребує ізоляції, а також те, що потерпілому спричинена значна матеріальна шкода, що в свою чергу призвела і до моральної шкоди. Жодних намірів для відшкодування спричиненої шкоди, відновленню викраденого чи пошкодженого ним майна, обвинувачений не вчинив та не вибачився, поза судових засідань поводився зухвало.

Іншими учасниками процесу вирок суду не оскаржувався.

Так за вироком суду 29 січня 2017 року, близько 10-ї години, ОСОБА_7 , після вчинення крадіжок 18.01.2017 року тюнера супутникового телебачення, 21.01.2017 року кутової шліфувальної машинки, 27.01.2017 року кухонної вентиляційної витяжки у ОСОБА_10 , повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно, з корисливим мотивом, шляхом розбиття віконної рами та скла, через віконний отвір, проник в будинок ОСОБА_6 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , звідки, шляхом демонтажу із системи опалення в кімнатах, таємно, викрав три чавунні батареї по шість секцій кожна, вартістю 288 грн. за одну батарею, та одну чавунну батарею на 8 секцій, вартістю 384 грн. за одну батарею, чим спричинив матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 1248 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляцію з наведених в ній підстав, обвинуваченого та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляції, думку прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішенням, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону в частині встановлення фактичних обставин по справі, кваліфікації дій обвинуваченого, призначення покарання та застосування ст. 75 КК України.

Так, як убачається із змісту вироку , суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Докази по справі не досліджувались відповідно до ст..349 КПК України.

Фактичні обставини по справі апелянтом не оспорюються.

З зазначеним погоджується і колегія суддів. Згідно положень ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку, крім іншого, зазначаються мотиви призначення покарання. Вказаних вимог закону суд першої інстанції також дотримався в повній мірі.

Так, колегія суддів вважає, що місцевий суд призначаючи покарання у межах санкції статті 185 ч. 3 КК України у виді 4 років позбавлення волі та приймаючи рішення про можливість застосування інституту звільнення від відбування покарання , в повній мірі вмотивував своє рішення виходячи із положень ст..75 КК України з посиланням на встановлені обставини і дані , що характеризують особу обвинуваченого.

Із матеріалів справи вбачається і правильно враховано судом першої інстанції, що обвинувачений вперше притягується взагалі до кримінальної відповідальності , вчинив умисний тяжкий злочин проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працевлаштований , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є досить молодою людиною, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

За змістом частини 1 статті 75 КК України , якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців , обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років , враховуючи тяжкість злочину , особу винного та інші обставини справи , дійне висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання , він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Стаття 65 КК передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

На підтвердження вказаного свідчить і практика Європейського суду з прав людини ( далі Європейський суд) , яка відповідно до ст.. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» є джерелом національного права.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що « для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Усі обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі і які, як він вважає, залишилися поза увагою місцевого суду, були в повній мірі оцінені та враховані судом при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком.

Зокрема, була врахована і позиція потерпілого ОСОБА_6 , який наполягав в суді першої інстанції на реальному відбуванні призначеного покарання. Проте не співпадіння позицій , не є її неврахування.

Крім того, реальне відбування покарання ОСОБА_7 в жодному разі не сприятиме відновленню порушених майнових прав потерпілого , спричинених, вчиненим злочином.

Тому доводи апеляції потерпілого ОСОБА_6 про безпідставність застосування до обвинуваченого положень ст..75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та задоволення апеляційної скарги потерпілого в цій частині.

Не є обґрунтованими доводи апеляції потерпілого і щодо виключення із мотивувальної частини вироку обставини , що пом`якшує покарання щире каяття.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду, обвинувачений намагався відшкодувати шкоду потерпілому хоча б частково. Про цей факт свідчить і намагання передати частину коштів перед засіданням в апеляційному суді, які не були прийняті потерпілим і який до того ж і сам підтвердив цей факт.

З огляду на викладені факти , колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є законним , обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його скасування - відсутні.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що із мотивувальної частини вироку слід виключити кваліфікуючу ознаку повторність та зазначення у викладенні фактичних обставин вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення , вчинення ним фактів таємного викрадення чужого майна 18.01.2017 року ; 21.01.2017 року ; 27.01.2017 року.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності. При цьому, колегія суддів погоджується із тим фактом , що обвинуваченому могла бути вмінена кваліфікуюча ознака вчинення злочину повторно за умови наявності доказів вчинення ним раніше аналогічних кримінальних правопорушень. Проте матеріали кримінального провадження не містять жодної інформації про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень пов`язаних із таємним викраденням чужого майна 18.01.2017 року ; 21.01.2017 року ; 27.01.2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення , а вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 09 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України без змін;

В порядку статті 404 КПК України виключити із мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку вчинення злочину повторно та зазначення у викладі фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення 18.01.2017 року ; 21.01.2017 року; 27.01.2017 року;

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо в судову палату у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4