Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво в кримінальному провадженні № 0000032 від 29.01.2015 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000032 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 369-2 КК України, повернуто прокурору з мотивів невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, з причин викладення в обвинувальному акті сформульованого обвинувачення, яке не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 369-2 КК України, що ставить під сумнів забезпечення реалізації права обвинуваченого на захист від конкретного пред`явленого обвинувачення.

У поданій апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали, як незаконної, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог доводить, що положень ст. 291 КПК України щодо змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_6 дотримано повністю, а підстави, на які покликався суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, є необґрунтованими і такими, що не відповідають вимогам закону.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 щодо законності оскаржуваного рішення і залишення його без змін, перевіривши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000032 й викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займану посаду слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення і затвердження.

Зазначений перелік вимог до обвинувального акту та додатків до нього є вичерпним.

Як слідує з матеріалів обвинувального акту, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000032 29 січня 2015 року за вчинення умисних дій, що виразились в одержанні неправомірної вигоди для себе, за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Із змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , копія якого вручена під розписку обвинуваченому та захиснику ( т. 3 а. с. 17, 18), вбачається, що в ньому містяться, як формулювання обвинувачення з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, так і правова кваліфікація правопорушення.

Згідно норм ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд вправі повернути обвинувальний акт прокурору лише з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 цього Кодексу, зокрема, якщо він містить положення, що суперечать одне одному, у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину, він не підписаний слідчим чи не затверджений прокурором, або ж до нього не долучено передбачені законом додатки.
Покликання суду першої інстанції на невідповідність в обвинувальному акті правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.369-2 КК України змісту диспозиції вказаної статті Кримінального кодексу, що унеможливлює прийняття обвинувального акту судом і призначення судового розгляду кримінального провадження, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки сам зміст обвинувального акту прямо вказує, які саме протиправні діяння ОСОБА_6 щодо потерпілої та обставини, за яких їх вчинено, стали підставою для його підозри та обвинувачення у вчиненні умисних дій, що виразились в одержанні неправомірної вигоди для себе, за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Верховний Суд України зазначає, що практика Європейського суду з прав людини орієнтує, визнання обвинувачення, як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення щодо вчинення особою кримінально-караного правопорушення. При цьому це стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (Девеер проти Бельгії від 27 лютого 1980 року).

Крім того, Верховний Суд України звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що вимог закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Наведені в даному обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Приймаючи рішення про повернення прокурору даного обвинувального акту суд першої інстанції не дотримався і вимог ч. 3 ст. 415 КПК України, згідно якої висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обовязковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області від 15 липня 2015 року (т. 3 а. с. 82-83), обвинувальний акт щодо обвинувачення ОСОБА_6 за ст. ч. 2 ст. 369-2 КК України визнано таким, що відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а рішення про його повернення прокурору незаконним, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, який, на виконання зазначеної ухвали, проводив судове слідство у даному провадженні до закінчення повноважень судді- головуючого.
За таких обставин ухвала суду першої інстанції не може вважатися чинною і підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2017 року про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_6 в кримінальному провадженні № 0000032 скасувати із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3