У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Солом`янського районного суд м. Києва від 30 червня 2017 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Обознівка Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 01.10.1992 Радянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 132 КК України 1960 року на 8 років позбавлення волі;
- 09.06.2003 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 5 ст. 185КК України на 7 років позбавлення волі;
- 17.05.2011 Васильківським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки;
- 22.01.2013 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 152, 71 УКК України на 5 років позбавлення волі, що звільнився 09.02.2016 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.
Згідно вироку суду, 31.01.2017, близько 22 год. 10 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в парку по вул. Уманській, 14, в м. Киеві, побачивши попереду себе раніше незнайому йому ОСОБА_7 , яка тримала в руці сумку, вирішив, повторно відкрито викрасти її майно.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , діючи з корисливих спонукань та бажаючи незаконно збагатись за рахунок чужого майна, підійшов до потерпілої ОСОБА_7 та штовхнув її в плече, від чого та впала спиною на сніг. Після чого, ОСОБА_5 сів на грудну клітину ОСОБА_7 та висловив їй вимоги про передачу йому грошових коштів, але остання намагалась чинити йому опір.
Тому, з метою подолання опору потерпілої, ОСОБА_5 схопив її за руки та наніс удар в область її грудної клітини, чим завдав їй тілесні ушкодження, які, відповідно до висновку експерта № 248 від 21.02.2017 відносяться до легких тілесних ушкоджень, тобто таким чином застосувавши до неї насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.
Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений ОСОБА_5 , шляхом ривка зірвав з лівого плеча ОСОБА_7 сумку-рюкзак коричневого кольору, вартістю 300 грн., в якій знаходились наступі речі: шкіряний гаманець бежевого кольору з написом Лакост, вартістю 300 грн., в якому знаходились 30 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 31.01.2017 становило 821,40 грн.; манікюрний набір інструментів (ножиці, пилочка, кусачки) у синьому чохлі, вартістю 1.300,0 грн.; матерчата косметичка чорного кольору з набором пилочок для нігтів в кількості 15 шт. та 5 губок для полірування нігтів, вартістю 350,0 грн.; червона матерчата косметичка, в якій знаходились 4 лаки для нігтів та крем для рук марки Оріфлейм, загальною вартістю 500,0 грн.; косметичка коричневого кольору із зображенням Ейфелевої вежі, в якій знаходився набір кисточок для фарбування нігтів в кількості 18 шт., загальною вартістю 400,0 грн.; шоколадний батончик Ліон, вартістю 5,0 грн.; пачка вівсяних пластівців, вартістю 15,0 грн. та 222 гривні.
Відкрито повторно викравши вищевказане чуже майно, ОСОБА_5 з місця вчинення правопорушення зник, завдавши потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 4.204,40 грн.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі з доповненнями просить його змінити: пом`якшити покарання та застосувати положення ст.ст. 75, 76 КК України.
При цьому обвинувачений посилається на дані, що характеризують його особу, а саме те, що він працював, де, як за місцем проживання, - позитивно характеризувався. Підприємство, на якому він працював, готово взяти його на поруки і відразу ж після звільнення працевлаштувати. Всі документи, що характеризують його особу знаходилися в захисника ОСОБА_8 , який помер і відновити їх неможливо.
Просив перерахувати йому строк покарання у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України.
Потерпіла ОСОБА_7 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлена належним чином, її неявка в судове засідання не перешкоджає його розгляду.
Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненому повторно за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого, потерпілої та даних про його особу ОСОБА_5 , в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і обвинувачений в апеляційній скарзі, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.
Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, на виконання вказаних вимог закону, суд першої інстанції правильно врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься законом до тяжких злочинів, його особу, що раніше неодноразово притягався до відповідальності.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнав - щире каяття.
Обставиною, що обтяжує його покарання, - є рецидив злочину.
За наведеним, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_5 покарання саме у виді позбавлення волі у межах, встановлених в санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначення іншого покарання не буде відповідати характеру вчиненого злочину, його суспільній небезпеці та особі обвинуваченого, оскільки зурахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, на переконання колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції, - є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.
Колегія суддів не вбачає жодних підстав для зміни вироку суду, у тому числі для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, як про це поставив вимогу в апеляційній скарзі обвинувачений, яка також не містить будь-яких доводів того, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.
Не зміг надати пояснення, які б заслуговували на увагу, в суді апеляційної інстанції і сам обвинувачений ОСОБА_5 щодо суворості призначеного йому покарання та наявності підстав для пом`якшення йому покарання.
Майно, яким заволодів ОСОБА_5 , при вирішенні його долі як речового доказу - залишено потерпілій ОСОБА_9 .
Строк покарання ОСОБА_5 ухвалено обраховувати з 01.02.2017, правильність чого обвинуваченим не оспорюється.
Застосування правил зарахування судом строку попереднього ув`язнення після набрання чинності ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 - є імперативною вимогою кримінального закону та не потребує звернення з відповідним клопотанням.
За наведеним апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3