Справа №295/3941/18

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.04.2018 року м. Житомир
У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Слідчий ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про розгляд скарги, не з`явився, про поважні причини неявки, визначені ст. 138 КПК України, не повідомив, у зв`язку з чим, суд, враховуючи положення ч. 3 ст. 306 КПК України, вважає за можливе провести розгляд скарги у його відсутність.
Слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників судового засідання, приходить до наступного.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
До матеріалів скарги долучено копію клопотання скаржника ОСОБА_3 від 22.03.2018 року до начальника слідчого відділу Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, у якому він просив допитати в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Відповідно до ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Тому, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржена бездіяльність слідчого чи прокурора щодо нездійснення певної процесуальної дії, яку вони зобов`язані вчинити у відповідності до КПК України і ця процесуальна дія має бути вчинена у строки, визначені КПК України.
В іншому випаду, відповідно до положень п. 7 ч.1 ст. 303 КПК України, особа наділена правом оскаржити рішення слідчого чи прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
У судовому засіданні ОСОБА_3 повідомив, що його клопотання від 22.03.2018 року у порядку ст. 220 КПК України не розглядалося.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Слідчий, бездіяльність якого оскаржується, тобто як учасник процесу у даному провадженні, будучи вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, правом на надання належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 84-86 КПК України, які б в той чи інший спосіб спростовували або ж підтверджували доводи особи, що подала скаргу, не скористався.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим було проігноровано вимоги ст. 220 КПК України, та не дивлячись на заявлене клопотання заявника розглянуто не було, тобто вчинено у цьому кримінальному провадженні бездіяльність.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути зокрема про зобов`язання вчинити певну дію.
Частиною 5 статті 40 КПК України регламентовано, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Слід зазначити, що слідчий суддя, на етапі проведення досудового розслідування, не виконує функції слідчого у провадженні, а лише забезпечує судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Разом з тим, нормами КПК України не передбачено право слідчого судді надавати вказівку прокурору на здійснення процесуальній діяльності, оскільки останній може лише зобов`язати суб`єкт оскарження вчинити певну дію, а саме розглянути звернення та постановити процесуальне рішення.
За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 220, 221, 223, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
Скаргу задовольнити.
Ухвала оскарження не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя: ОСОБА_1