Справа № 337/1822/17
Провадження № 1-кп/337/25/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Запоріжжі, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України,

в с т а н о в и в :

04.04.2017 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля під`їзду №2 будинку АДРЕСА_2 , на підґрунті неприязних відносин, які виникли в ході конфлікту з його сусідкою ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень, умисно наніс не менше чотирьох ударів своєю ногою по правій нозі ОСОБА_7 , чим спричинив їй, згідно висновку експерта №1269д забій передньої поверхні правої гомілки в середній її третині з утворенням постравматичної осумкованої, тривалонезагоюваної гематоми в середній третині правої гомілки, який кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день, а також садно в верхній третині правої гомілки, синці в області правої гомілки, які у ОСОБА_7 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав. Суду пояснив, що 04.04.2017 року коли він повертався з магазину, біля під`їзду будинку зустрів ОСОБА_5 , якій виказав претензії з приводу постійного стуку, який чутно з її квартири, бо думав, що вона робить у квартирі ремонт. Він проживає з матір`ю, якій 92 роки, стукіт заважає усім. Після цього він пішов у під`їзд і коли натиснув кнопку виклику ліфта, вона сказала, що не вона стукає, а сусід знизу. При цьому ОСОБА_5 сиділа на лавочці, а він стояв біля неї. Він розмовляв з потерпілою голосно, щоб їх розмову чули сусіди. Після цього ОСОБА_5 піднялася з лавочки і вдарила його в обличчя. При цьому, він її не бив, не штовхав, а після всього розвернувся та пішов. Вину визнає лише в тому, що підійшов до ОСОБА_5 , у побитті- ні, також не визнає заявлений цивільний позов.

І хоч обвинувачений вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального порушення не визнав, його винуватість підтверджується доказами, добутими в ході розгляду справи у судових засіданнях, а саме:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила, що 04.04.2017 року вона підійшла до під`їзду свого будинку, туди ж підійшла дівчина з квартири АДРЕСА_3 і ОСОБА_6 , який почав лаятися нецензурною лайкою і виказував претензії про те, що вона стукає у своїй квартирі. На що вона сказала, що ремонт у квартирі не робить, мабуть ремонт проходить в 64 квартирі. ОСОБА_6 знову почав висловлюватися на її адресу нецензурною лайкою та вдарив один раз їй під коліно ногою. Вона почала кричати, що приведе людей, після чого він знову її вдарив по правій нозі ногою, а потім пішов і зайшов у під`їзд за дівчиною. Згодом ОСОБА_6 повернувся, почав погрожувати фізичною розправою та почав знову бити ногою по її нозі. У цей час, захищаючись, вона розмахувала пакетом. В результаті ударів ОСОБА_6 у неї на нозі розвилася гематома, вона відійшла до третього під`їзду і викликала поліцію. Цю ситуацію бачили сусіди, які знаходилися на дитячому майданчику. Просить призначити обвинуваченому покарання запропоноване прокурором та задовольнити її цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 4120 грн. 13 коп. і моральної шкоди 30 000 грн.;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка пояснила, що 04.04.2017 року вона прийшла з роботи та бачила, як потерпіла ОСОБА_5 сиділа на лавочці біля їх під`їзду та чекала на поліцію, пояснивши, що її побив сусід з шостого поверху. Про обставини справи знає зі слів ОСОБА_5 ;

- поясненнями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що у той день він йшов з третього під`їзду в другий та бачив, як сварилися ОСОБА_10 та ОСОБА_11 словесно, ОСОБА_11 була в районі дверей у під`їзд, а ОСОБА_10 йшов у її сторону. Коли він вийшов хвилин через п`ять з під`їзду, то побачив ОСОБА_5 , яка сиділа і плакала на лавочці біля другого під`їзду. Вона повідомила, що трапилася бійка між нею та ОСОБА_6 і показала синці на ногах;

- поясненнями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що ввечері він був у дворі будинку АДРЕСА_2 , гуляв на дитячому майданчику та бачив ОСОБА_13 , яка голосно розмовляла з чоловіком, який проживає у цьому будинку,але про що, не чув. ОСОБА_11 сиділа на лавочці, а чоловік стояв біля неї. Перепалка продовжувалася протягом п`яти хвилин, після чого ОСОБА_11 сіла на лавочку біля другого під`їзду;

- поясненнями свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що 04.04.2017 року, приблизно о 20 годині 15 хвилин вона вийшла рознести пошту, коли вийшла з першого під`їзду, почула як голосно розмовляють біля другого під`їзду, там якийсь конфлікт. На лавочці сиділа жінка, звертаючись до якої, ОСОБА_10 казав, що вона його дістала бо стукає постійно.. Жінка почала його сварити і стався конфлікт, після цього жінка встала та вдарила ОСОБА_15 пакетом, а він після цього пішов у під`їзд;

- поясненнями свідка ОСОБА_16 про те, що 04.04.2017 року ввечері вона проходила повз будинку АДРЕСА_2 і бачила як біля другого під`їзду голосно лаялися чоловік з жінкою, вони знаходилися біла лавочки на відстані 3-4 метри від дверей. Спочатку вони стояли, потім закричала жінка та просила допомогти, вона повернулася та побачила, як чоловік бив жінку по ногах ногами, наніс біля трьох ударів. Чоловік дуже схожий на обвинуваченого. Потім чоловік зайшов у під`їзд, а жінка сіла на лавочку;

- показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що у квітні місяці 2017 року, ввечері, був виклик швидкої допомоги. Коли вони приїхали, потерпіла знаходилася на вулиці, поряд були працівники поліції. Жінка скаржилася на біль у нозі та пояснила, що травму отримала внаслідок її побиття сусідом, який вважає, що вона стукає і заважає йому, тому він наніс їй удари ногою. Вона оглянула жінку та виявила почервоніння шкіряних покровів, вони виникли в результаті ударів. Це могло бути, у кожної людини по різному, набряки можуть з`явитися протягом 1-2 годин. Також був набряк тканини, вони вкололи знеболювальне;

-поясненнями у судовому засіданні експерта ОСОБА_18 , про те, що вона оглядала 05.04.2017 року потерпілу, у якої 04.04.2017 року виникла травма. Фіолетовий синець відповідав часу отримання травми, на який посилалася потерпіла, а його колір залежить від розпаду гемоглобіну. Огляд експертом був проведений менше ніж за добу від подій. Пошкодження тканин на нозі завдані були потерпілій тупим предметом;

-поясненнями свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що на початку квітня 2017 року вона гуляла з собакою, приблизно біля 20-00 години та бачила, як біля під`їзду сиділа жінка- ОСОБА_5 , а біля неї стояв чоловік- ОСОБА_6 , яких вона знає як мешканців під`їзду у якому проживає і вона. Вона чума як вони сварилися, чоловік кричав на жінку, у нього до неї були якісь претензії. Коли вона вже підійшла до дверей під`їзду, почала відчиняти двері, побачила, як чоловік вдарив жінку ногою по її нозі. Крім того, десь за тиждень чи два до сьогоднішнього судового засідання, до неї особисто підходив ОСОБА_10 та казав, щоб вона повідомила інших сусідів, що якщо хтось буде стукати, то у них будуть проблеми;

-протоколом огляду місця події від 05.04.2017 року та ілюстраційною таблицею до нього ( т.1 а.с. 139- 141);

-висновком спеціаліста № 68/с від 05.04.2017 року ( т. 1, а.с. 142);

-довідкою травмпункту 9-ї міської лікарні від 04.04.2017 року ( т.1, а.с. 143);

-висновком експерта № 893 від 12.04.2017 року щодо тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_5 ( т.1, а.с. 144-145);

-висновком ехографічного обстеження ОСОБА_5 ( т.1, а.с. 146);

-випискою з медичної карти № 2472 від 25.04.2017 року ( т.1, а.с. 147);

-протоколом слідчого експерименту від 25.04.2017 року та СД-Р диском запису слідчого експерименту ( т.1, а.с. 148- 150);

-висновком експерта № 1270д від 30.05.2017 року ( т.1, а.с. 151-152);

-висновком експерта № 1269д від 30.05.2017 року ( т.1, а.с. 153-154);

-оригіналом медичної картки ОСОБА_5 , яка долучена до матеріалів справи.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст.. 122 ч.1 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

За змістом ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу У111 Конституції України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 вказав на не доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України та вважав, що в його діях наявний склад злочину, передбачений ст. 123 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання.

Доводи захисника не знайшли підтвердження у процесі розгляду вказаного кримінального провадження у суді, та повністю спростовуються доказами, які добуті у судових засіданнях.

Пленумом Верховного суду України, Постановою N 9 від 01.11.1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визначив, що статтею 129 Конституції встановлено, що до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, забезпечення доведеності вини та підтримання в суді державного обвинувачення, яке згідно зі ст.121 Конституції покладається на прокуратуру, тому суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковані вірно за ст.122 ч.1 КК України.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні стороною захисту, а саме захисником ОСОБА_4 не надано суду жодного доказу у частині його заперечень щодо скоєння обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення, як і доказів скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 , передбаченого ст. 123 КК України, оскільки жодного належного та допустимого доказу про скоєння кримінального правопорушення у стані сильного душевного хвилювання, ні адвокатом ні обвинуваченим, суду не надано.

Крім того, за клопотанням сторони захисту у судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_20 , яка пояснила, що 04.04.2017 року вона з онукою знаходилася на дитячому майданчику та бачила ОСОБА_6 , який йшов до свого під`їзду. Потім підійшов до ОСОБА_5 , яка сиділа на лавочці та висловив до неї претензії щодо постійного шуму з її квартири, на що ОСОБА_11 висловилася на його адресу нецензурною лайкою, а коли ОСОБА_6 підійшов до під`їзду, підбігла до нього та вдарила пакетом по голові. ОСОБА_10 після цього зайшов у під`їзд, а ОСОБА_5 повернулася на лавочку, шкутильгаючи.

Суд не бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_20 , оскільки її пояснення повністю протиречать поясненням свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 .

Суд вважає, що дані висновки не протиречать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, оскільки остання не виключає необхідності і можливості застосування національного законодавства України, що діє на даний момент і вказаного вище, яке вбачає те, що обов`язково приймається до уваги принцип презумпції невинності, передбачений ст.62 Конституції України, а саме: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України відносяться до злочину середньої тяжкості.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше засуджений не був, ніде не працює, проживає з матір`ю, яка є людиною похилого віку.

Враховуючи вищенаведене, особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, що з альтернативних мір покарання, передбачених ст.. 122 ч.1 КК України, обвинуваченому необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком, що буде покаранням необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження скоєння нових злочинів.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Потерпілою ОСОБА_5 по справі заявлено цивільний позов у частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 4120 грн. 13 коп. і моральної шкоди у сумі 30 000 грн., який обвинуваченим не визнається.

Враховуючи обставини скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, в результаті якого ОСОБА_5 було завдано умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження, тривалість лікування та витрати, які понесла потерпіла через неправомірні дії обвинуваченого, які підтверджуються наданими суду доказами, цивільний позов ОСОБА_5 у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 4120 грн. 13 коп., суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 у частині відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000 грн., з урахуванням завданих моральних страждань, фізичного болю, який зазнала потерпіла у результаті неправомірних дій з боку ОСОБА_6 , тривалості лікування, підлягає задоволенню у сумі 2000 грн.

Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбуття покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком, якщо він протягом одного року іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення.

У період випробувального терміну, на підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4120 грн. 13 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1