АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1548/17 Справа № 183/2547/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000071, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 рік.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 1 рік 6 місяців.

Зараховано в строк призначеного покарання час попереднього ув`язнення з 29.05.2017 року по 20.06.2017 року включно за правилами ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні тримання в дисциплінарному батальйоні. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний тримання під вартою.

ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та маючи військове звання «старший солдат», 10 червня 2014 року самовільно, без поважних причин, залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 29 травня 2017 року старший солдат ОСОБА_8 був доставлений до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України.

Таким чином, у період з 10 червня 2014 року до 29 травня 2017 року старший солдат ОСОБА_8 був відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин.

Вищезазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 3 ст. 407 КК України за ознаками самовільного залишення військовослужбовцем, крім строкової служби, військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник, не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення злочину, доведеність вини обвинуваченого, правильність кваліфікації дій останнього за ч. 3 ст. 407 КК України, у той же час зазначає, що оскаржуваний вирок суду є незаконним внаслідок суворості, а тому він підлягає зміні.

Зазначає, що судом не було враховано достатньою мірою пом`якшуючі обставини а саме те, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, під час досудового розслідування сприяв у розкритті злочину, а обтяжуючих обставин судом не встановлено.

Зазначає, що від громадянки Російської Федерації ОСОБА_9 надійшла нотаріально завірена заява про те, що ОСОБА_8 є батьком її новонародженої дитини, яка потребує його фінансової допомоги. Вказує, що за наведених обставин суд міг призначити обвинуваченому більш м`яке покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які на задоволенні апеляційної скарги наполягали з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на її безпідставність; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 407 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_8 покарання, то вони не є достатньо обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, якими було визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання; відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проходження служби в цілому характеризується посередньо, на обліку у лікарів не перебуває.
Взявши до уваги та належним оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування положень ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_8 більш м`якого за видом покарання, ніж передбачене санкцією ч. 3 ст. 407 КК України, у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 рік і 6 місяців, з реальним його відбуванням, з яким колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для його подальшого пом`якшення.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання не можуть бути прийняті до уваги з міркувань, наведених вище щодо обґрунтування законності та справедливості цього покарання, а також зважаючи на те, що факт наявності на утриманні ОСОБА_8 малолітньої дитини підтверджений лише письмовою заявою, яка не може вважатися належним доказом походження дитини і, крім того, виходить від особи, що є громадянином іншої держави та постійно проживає за межами України.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 407 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4