У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК (в редакції Закону № 1254-VI від 14 квітня 2009 року).
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 : на користь ОСОБА_8 8212,73 грн. у рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого, 10 359,33 грн. у рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, 3500 грн. у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, 50 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь Дніпродзржинської міської лікарні швидкої медичної допомоги 21 099,67 грн. у рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 у частині призначеного покарання скасовано.
Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він усупереч вимог п.п. 12.1., 12.4., пп. б) п. 12.9. Правил дорожнього руху, 01 травня 2015 року близько 23.15 год., керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Скаліка з боку вул. Димитрова в напрямку вул. Каштанів в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області зі швидкістю 70 км/год, не встежив за дорожньою обстановкою, перевищив встановлену в населеному пункті швидкість руху на 10 км/год, на заокругленні дороги вліво втратив керування транспортним засобом та виїхав на узбіччя, де здійснив наїзд на дерево, а потім на пішохода ОСОБА_8 , котрий рухався по тротуару назустріч, внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку суду апеляційної інстанції на підставі невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Зазначає, що апеляційний суд в порушення вимог ст.ст. 50, 65 КК призначаючи ОСОБА_6 більш суворе покарання не врахував його щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, відсутність судимостей, позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, перебування у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей та брата інваліда, а також часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому, який після ухвалення вироку апеляційного суду отримав 22 000 грн., у зв`язку із чим просить не призначати засудженому покарання у виді позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , кваліфікація його дій та розмір сум, що підлягають стягненню з нього, у касаційному порядку не оскаржуються. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Твердження захисника про невідповідність призначеного засудженому апеляційним судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого є безпідставними.

Як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні ОСОБА_6 покарання цей суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані про особу обвинуваченого, зокрема його відношення до вчиненого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, позитивні характеристики з місця роботи та проживання, наявність на утриманні двох дітей.

Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що місцевий суд недостатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини його вчинення, внаслідок чого потерпілому спричинено тяжке тілесне ушкодження та визнано останнього інвалідом 3 групи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та не знайшов підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Колегія суддів погоджується з цим висновком та вважає, що таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення винного і попередження вчинення нових злочинів.

Часткове відшкодування шкоди потерпілому не є достатньою підставою для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням. До того ж, згідно наявним в матеріалах кримінального провадження даних, остання виплата потерпілому стягненої суми відбулася 14 листопада 2016 року, тобто більш ніж через 10 місяців після ухвалення вироку апеляційного суду.

Зважаючи на те, що суду касаційної інстанції стороною захисту не надано інших даних, які б істотно зменшували ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також даних про особу засудженого, які б свідчили про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до винного положень ст. 75 КК, про що просить захисник у своїй касаційній скарзі. За таких обставин скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3