УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ч.1,2 ст.185,ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
законного представника
обвинуваченого ОСОБА_13 ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 08.12.2016 Корольовським районним судом м.Житомира за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України,
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 3 місяців арешту, за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч.2 ст.187 КК України з застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна. Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна. Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 08.12.2016 р. виконувати самостійно.
При цьому, посилаючись на вірне та обґрунтоване застосування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 положень ст.69 КК України, зазначає, що приймаючи рішення про звільнення останнього від покарання на підставі ст.75 КК України, суд, усупереч вимог ст.374 КПК України, належним чином не мотивував свої висновки та послався на ті ж самі обставини, які стали підставами призначення ОСОБА_11 покарання нижче нижчої межі передбаченої санкцією статті, залишивши поза увагою обставини та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень.
В своїх доповненнях до апеляційної скарги, прокурор просить стягнути з ОСОБА_11 - 735,79 грн. матеріальної шкоди та 1666,7 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_15 та стягнути із законного представника обвинуваченого ОСОБА_16 - ОСОБА_17 , з законного представника обвинуваченого ОСОБА_12 - ОСОБА_13 на відшкодування матеріальної шкоди 735,79 грн. та моральної шкоди 1666,7 грн. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_11 -1512,97 грн., законного представника обвинуваченого ОСОБА_16 - ОСОБА_17 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_12 - ОСОБА_13 в розмірі 1512,97 грн. з кожного на користь Департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради.
При цьому, зазначає, що при вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 , а також прокурора судом неправильно визначено солідарний порядок стягнення матеріальної та моральної шкоди із законних представників неповнолітніх обвинувачених та повнолітнього обвинуваченого, оскільки шкода завдана спільними діями кількох неповнолітніх відшкодовується у частці.
В запереченнях на апеляційну скаргу з доповненнями прокурора, адвокат ОСОБА_8 , діюча в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , просить відмовити в задоволенні апеляційних вимог прокурора, а вирок суду першої інстанції залишити без зміни. При цьому, зазначає, що вирок суду відносно її підзахисного є законним та обґрунтованим.
Згідно вироку Богунського районного суду м.Житомира від 17 травня 2017 року, ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.185, ч. 2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання:
- за ч.1 ст.185 КК України у виді 3 місяців арешту;
- за ч.2 ст.185 КК України у виді 6 місяців арешту;
- за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.187 КК України з застосуванням вимог ст.69 КК України у виді 4 років 9 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у вигляді 4 років 9 місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України при сукупності злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання, вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 08.12.2016 р. призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст.75, 76 КК України, звільнено обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладено процесуальні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Крім того, покладено на обвинуваченого додаткові обов`язки:
- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби занятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну роботу;
- не залишати місце проживання в період часу з 22 години вечора до 6 ранку (окрім періоду, пов`язаного з виконанням роботи при працевлаштуванні).
Процесуальні витрати за залучення експертів стягнуто в дольовому порядку: з ОСОБА_11 - 757 грн. 52 коп., з ОСОБА_17 та ОСОБА_13 по 512 грн. з кожної.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_15 задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку на користь потерпілого ОСОБА_15 з ОСОБА_11 , законних представників ОСОБА_17 , ОСОБА_13 на відшкодування матеріальної шкоди 2207 грн. 36 коп. та моральної шкоди 5000 грн.
Цивільний позов прокурора Житомирської місцевої прокуратури задоволено, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_11 , законних представників ОСОБА_17 , ОСОБА_13 на користь Департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради шкоду, пов`язаною з перебуванням потерпілого ОСОБА_15 на лікуванні, в розмірі 4538 грн. 92 коп.
Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 21.08.2015 близько 23.00 год. ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та дівчиною на ім`я ОСОБА_20 , перебували в приміщенні бані № НОМЕР_1 , розважально-готельного комплексу «Волна», розташованого в м.Житомирі по вул.Щорса, 130-а. В цей час у ОСОБА_11 з корисливих мотивів виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення будь-якого чужого майна, який, зайшов до роздягальні бані та пересвідчившись, що за ним із сторонніх осіб ніхто не спостерігає та його дії залишаються таємними, з кишені штанів ОСОБА_18 таємно викрав речі, які належать ОСОБА_18 а саме: мобільний телефон марки «Lenovo А238», в корпусі чорного кольору, вартістю 2000 гривень, з сім карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_2 , вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 35 грн., сім картка мобільного оператора «МТС», вартістю 20 грн., на рахунку якої грошових коштів не було; грошові кошти в сумі 600 грн., після чого ОСОБА_11 , утримуючи викрадене майно при собі з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_18 матеріальної шкоди на загальну суму 2675 грн. 00 коп.
01.10.2015 близько 20 години ОСОБА_11 перебував у приміщенні будинку АДРЕСА_2 . В цей час у нього виник з корисливих мотивів злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, викрадення будь-якого майна, яке належить власниці даного будинку ОСОБА_21 реалізуючи який, пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії залишаються таємними, підійшов до телевізора в одній з кімнат будинку таємно, повторно викрав цифровий супутниковий приймач фірми «Q-SAT» в корпусі чорного кольору, вартістю 355 грн. 10 коп., після чого, утримуючи викрадене майно при собі з місця вчинення злочину зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_21 матеріальної шкоди на суму 355 грн. 10 коп.
21.12.2015 року приблизно о 23 годині ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 та невстановлена особа перебували поблизу супермаркету «АТБ», розташованого по проспекту Миру, 15б. в м. Житомирі, помітили раніше невідому їм ОСОБА_23 .. В цей же день, час, місці та за вказаних обставин, у зазначених вище чотирьох осіб, виник з корисливих мотивів, злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «Bravis», що належить ОСОБА_23 .. Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_23 та раптово для останньої вибив правою рукою з її руки мобільний телефон, якій впав на землю, та ногою відштовхнув в протилежний бік від потерпілої, в сторону, де стояли ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та невстановлена слідством особа. Даний мобільний телефон вказані особи почали штовхати ногами між собою. Після цього, ОСОБА_12 з поверхні асфальту підняв мобільний телефон ОСОБА_23 та утримуючи викрадене майно при собі, разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та невстановлена слідством особою, втікаючи, місце злочину залишили, хоча потерпіла просила їх зупинитися та повернути її майно, спричинивши потерпілій ОСОБА_23 матеріальну шкоду на суму 481 грн. 01 коп.
22.12.2015 приблизно о 01 годині 00 хвилин ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 та невстановлена особа перебували поблизу ринку «Хмільники», розташованого по проспекту Миру, 15, в м. Житомирі, помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_15 . Між вказаними особами виник словесний конфлікт, в результаті якого ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 та невстановлена особа вчинили розбійний напад на ОСОБА_15 , з метою заволодіння чужим майном, а саме срібним ланцюжком, срібним браслетом, мобільним телефоном «Nokia».
Реалізуючи свій злочинний, спільний умисел, спрямований на відкрите заволодіння вказаним майном, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_12 під час словесного конфлікту наніс один удар правою рукою по обличчю потерпілого ОСОБА_15 .. Від завданого удару потерпілий ОСОБА_15 не втримався на ногах та впав на землю, при цьому вдарився головою об цегляну огорожу, прилягаючу до ринку «Хмільники». Продовжуючи розбійний напад, ОСОБА_11 та невстановлена слідством особа, почали хаотично наносити удари дерев`яними палицями в різні частини тіла потерпілого ОСОБА_15 , а ОСОБА_16 наніс 2-3 удари ногами в живіт потерпілого, чим спричинили потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Крім того, скориставшись уразливим станом потерпілого ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , зірвав з шиї потерпілого срібний ланцюжок, вагою 43 грами та вартістю 447 грн. 20 коп., ОСОБА_11 , з кишень потерпілого витягнув мобільний телефон «Nokia», вартістю 370 грн. 50 коп., та з руки зірвав срібний браслет, вагою 20,46 грами та вартістю 214 грн. Утримуючи викрадене майно при собі ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 та невстановлена особа місце скоєння злочину залишили, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_15 на загальну суму 1031 грн. 70 коп..
22.12.2015 приблизно о 01 години 30 хвилин ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 та невстановлена особа, перебуваючи поблизу ринку «Панчішної фабрики», по проспекту Миру в м. Житомирі, помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_24 .. В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у зазначених чотирьох осіб, виник злочинний умисел на відкрите викрадення любого чужого майна, в тому числі грошових коштів, мобільного телефону «Nokia», що належить ОСОБА_24 ..
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_24 та почав вимагати гроші та коли потерпілий спробував втекти, ОСОБА_12 наніс один удар правою рукою в голову потерпілого ОСОБА_24 , від якого останній не втримався на ногах та впав на землю. Після чого, невстановлена слідством особа, перевірила кишені потерпілого ОСОБА_25 та в одній з них знайшла грошові кошти в сумі близько 500 грн., які незаконно привласнила. ОСОБА_11 знайшов в кишенях потерпілого ОСОБА_24 банківську картку «ПриватБанк», ключі та мобільний телефон «Nokia». Крім того, після того, як забрав майно, - наніс ногою близько трьох ударів по спині потерпілого. Після чого невстановлена слідством особа, підняла потерпілого ОСОБА_24 з землі за верхній одяг, щоб змусити потерпілого зняти грошові кошти з банківської картки «ПриватБанк» в банкоматі біля супермаркету «Еко-маркет». Однак до вказаного супермаркету, під`їхав патрульний наряд поліції та ОСОБА_11 , разом з невстановленою особою та неповнолітніми ОСОБА_16 і ОСОБА_12 , утримуючи при собі грошові кошти, телефон, ключі та банківську картку, місце скоєння злочину залишили.
Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 та невстановлена особа спричинили матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_24 на загальну суму 600 грн.
Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення за ч.1ст.185 КК України (по епізоду викрадення майна ОСОБА_18 ).
Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України (по епізоду викрадення майна ОСОБА_21 ).
Своїми умисними діями, які виразилися у відкритому заволодінні майном за попередньою змовою групою осіб, повторно, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України (по епізоду заволодіння майном ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ).
Своїми умисними діями, що виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України (по епізоду заволодіння майном ОСОБА_15 ).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку своєї апеляційної скарги з доповненнями, заперечення обвинувачених та їх захисників щодо апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга з доповненнями прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.
З висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинених ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, за які його засуджено, про доведеність вини та кваліфікацію дій останнього, погоджується автор апеляції і ніким з учасників процесу не оспорюються та не перевіряються апеляційним судом.
На переконання апеляційного суду, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд першої інстанції належно взяв до уваги те, що відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.65 КК України при призначенні покарання враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. Винній особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів (ч.2 зазначеної статті).
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
Відповідно до положень ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Як вважає апеляційний суд, суд першої інстанції, застосувавши положення ч.1 ст.69 КК України дотримався зазначених вимог закону.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, суд обґрунтовано взяв до уваги пом`якшуючі обставини щире каяття, сприяння розкриттю злочинів, часткове відшкодування завданої шкоди, за відсутності обставин, які б обтяжували покарання, та з відповідним врахуванням характеризуючих особу обвинуваченого даних.
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, зазначених вимог закону не дотримався.
Апеляційний суд визнає, що в даному випадку, застосовуючи норми ст.75 КК України, суд першої інстанції лише формально зазначив у вироку, що враховує тяжкість вчинених правопорушень, особу ОСОБА_11 , фактично ж ці обставини, характер і ступінь суспільної небезпечності цих правопорушень, особу обвинуваченого, належно до уваги не взяв, а лише повторно послався на обставини, які стали підставами для застосування положень ст.69 КК України, у зв`язку з чим безпідставно, застосував положення ст.75 КК України, таким чином, необґрунтовано звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Обвинувачений ОСОБА_11 вчинив декілька кримінальних правопорушень різних за тяжкістю, а саме, передбачені ч.1, ч.2 ст.185 КК України які є злочинами середньої тяжкості, ч.2 ст.186 та ч.2 ст.187 КК України які є тяжкими злочинами. Встановлені фактичні обставини і характер вчинених обвинуваченим ОСОБА_11 вище зазначених кримінальних правопорушень, свідчать про його як особу, яка становить підвищену суспільну небезпечність.
У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що визначених положеннями ст.75 КК України необхідних умов для звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням на час розгляду справи у суду першої інстанції не було.
Таке неправильне застосування судом кримінального закону про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, згідно ч.1 ст.420 КПК України, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалення апеляційним судом нового вироку.
Вид і міра покарання апеляційним судом обирається ОСОБА_11 з дотриманням вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості вчинених ним правопорушень, які є як середньої тяжкості так і тяжкими, особи обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується виключно з негативної сторони, зловживає алкоголем, порушує громадський порядок (т.2 а.п.102), офіційно не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, обставин, що пом`якшують його покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди, за відсутності обставин, що обтяжують покарання.
З огляду на викладене, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі за розміром, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Крім того, постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» а саме, п.23 роз`яснено, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Тобто, вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 08.03.2016 відносно ОСОБА_11 яким його засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України та з іспитовим строком 2 роки, слід виконувати самостійно, оскільки відповідно до матеріалів провадження правопорушення обвинуваченим вчиненні до постановлення зазначеного вироку.
Тому, остаточне покарання ОСОБА_11 призначається за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України.
Крім того, є слушними й апеляційні доводи прокурора щодо невірного вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 та прокурора, а саме визначення солідарного порядку стягнення матеріальної та моральної шкоди із законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_11 .
Так, оскаржуваним вироком, частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_15 та стягнуто з законних представників неповнолітніх ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_11 у солідарному порядку на користь потерпілого матеріальної шкоди в розмірі 2 207 грн. 36 коп. та моральної шкоди 5 000 грн.
Також, задоволено цивільний позов прокурора Житомирської місцевої прокуратури та стягнуто в солідарному порядку з законних представників неповнолітніх ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_11 на користь Департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради шкоду, пов`язану з перебуванням потерпілого ОСОБА_15 на лікуванні, в розмірі 4 538 грн. 92 коп.
Разом з цим, у відповідності до норм ч.2 ст.1179 ЦК України, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їхньої вини.
Згідно до ч.1 ст.1182 ЦК України, шкода, завдана спільними діям кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається домовленістю між ними або за рішенням суду.
Тобто, судом першої інстанції при постановленні вироку, невірно визначено солідарний порядок стягнення матеріальної та моральної шкоди із законних представників неповнолітніх обвинувачених та повнолітнього обвинуваченого, оскільки шкода завдана спільними діями кількох неповнолітніх відшкодовується у частці.
Керуючись ст.ст.404,405,407,409,420 КПК України, апеляційний суд -
Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_14 задовольнити.
Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 17 травня 2017 року відносно ОСОБА_11 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.
Призначити ОСОБА_11 покарання:
- за ч.1 ст.185 КК України у виді 3 місяців арешту;
- за ч.2 ст.185 КК України у виді 6 місяців арешту;
- за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.187 КК України з застосуванням вимог ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна.
Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна.
Вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 08.03.2016 відносно ОСОБА_11 за ч.3 ст.185 КК України виконувати самостійно.
Стягнути з ОСОБА_11 - 735,79 грн. матеріальної шкоди та 1666,7 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_15 .
Стягнути з ОСОБА_11 - 1512,97 грн. на користь Департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради шкоди пов`язаної з перебуванням потерпілого ОСОБА_15 на лікуванні.
В решті вирок відносно ОСОБА_11 залишити без зміни.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок Апеляційного суду Житомирської області учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою з моменту отримання копії вироку.
Судді: