Ухвала
Іменем України
02 січня 2018 року

м. Київ

Справа № 556/1967/16-к

Провадження № 51-486ск17
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бурла Бурлянського району Алтайського краю Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2017 року,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2017 року.
Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України(далі КК)до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2017 року вирок залишено без зміни.
ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 13 вересня 2015 року близько 21.30 год. на порушення вимог пунктів 2.1.а, 2.1.б, 2.1.ґ, 2.3.б, 2.3.г, 2.9.а, 2.9.в, 12.2, 12.3, 12.6.ґ, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керувати транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи без мотошолома мотоциклом Honda 750 F, номер рами НОМЕР_1 , з одним пасажиром ОСОБА_5 , котрий також був без мотошолома, та рухаючись автодорогою сполученням Володимирець-Красносілля-Великі Телковичі зі швидкістю близько 100 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість на даній ділянці дороги, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, дистанції руху та безпечного бокового інтервалу, при виникненні перешкоди для руху, яку об`єктивно спроможний був виявити, не вжив негайно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21101 під керуванням ОСОБА_6 , котрий рухався попереду у попутному напрямку, хоча мав технічну можливість його уникнути. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить змінити судові рішення та звільнити його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через суворість. На обґрунтування своїх доводів посилається на те, що:

- суд першої інстанції не врахував належним чином, що він вчинив злочин з необережності, раніше не судимий, має на утриманні дружину та трьох малолітніх дітей, добросовісно виконував всі розпорядження слідчого та суду, не намагався уникнути кримінальної відповідальності, не чинив тиск на свідків;

- суд апеляційної інстанції при розгляді його скарги на суворість призначеного покарання не взяв до уваги, що в ході апеляційного розгляду він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненні злочину.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Згідно зі ст. 75 КК якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається із долучених копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 врахував:
- ступінь тяжкості злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких, вчинений ОСОБА_4 з необережності, внаслідок якого настала смерть людини;
- відсутність пом`якшуючих покарання обставин;
- обтяжуючу обставину, якою суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння;
- дані про особу ОСОБА_4 який раніше не судимий, має на утриманні дружину та трьох малолітніх дітей, поряд із цим посередньо характеризується за місцем проживання, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України.
Тому, з урахуванням положень статей 50, 65 КК, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_4 основне покарання у виді позбавлення волі на певний строк, не застосовуючи при цьому положення закону, передбачені ст. 75 КК.
З копій судових рішень убачається, що як судом першої інстанції, так й апеляційним судом при розгляді кримінального провадження не встановлено даних, які вказують на відверту і щиру поведінку ОСОБА_4 , що також було враховано при перевірці зазначеного судового рішення в порядку апеляційного провадження.

На думку Суду, доводи у скарзі засудженого про те, що апеляційним судом безпідставно не враховано, що в ході апеляційного розгляду він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненні злочину, з урахуванням вищезазначеного, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо призначеного покарання, з урахуванням його позиції у суді першої інстанції, тому, що відповідно до положень ст. 395 КПК України, предметом перегляду суду апеляційної інстанції був саме вирок Володимирецького районного суду Рівненської області.

Що стосується доводів касаційної скарги про те, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_4 добросовісно виконував всі розпорядження слідчого та суду, не переховувався, не чинив тиск на свідків, то ці доводи також були предметом розгляду суду апеляційної інстанції і обґрунтовано визнані ним недостатніми підставами для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, зокрема, із врахуванням позиції потерпілої сторони.
Під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції доводи засудженого, які аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано.
При цьому, суд апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, внаслідок якого настала смерть людини, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутності пом`якшуючих покарання обставин та наявністю обтяжуючої покарання обставини, обґрунтовано прийшов до висновку щодо відсутності підстав для звільнення останнього від відбування призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , 1989 року народження, на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2017 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3