Справа № 761/4130/18
Провадження № 1-кс/761/2940/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю представника володільця майна адвоката ОСОБА_2

при секретарі ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення кримінального провадження арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0001125,
В С Т А Н О В И В:

На розгляд слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна - автомобіля «Mercedes-Benz G 63 AMG», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
В обґрунтування клопотання заявник зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.22.2017 р. в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0001125 за клопотанням слідчого ГСУ СБ України було накладено арешт, окрім іншого, на вищевказаний транспортний засіб, який на праві власності належить заявнику. У той же час власник транспортного засобу не має жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження та його фігурантів, набув вказаний транспортний засіб на законних підставах, окрім іншого арештований автомобіль вибув із володіння особи, причетної до злочину, задовго до початку досудового розслідування, ще у 2014 році.
Вважаючи накладення арешту необґрунтованим із наведених вище підстав, ОСОБА_4 просив скасувати вказаний захід забезпечення кримінального провадження.
Представник власника майна у судовому засіданні клопотання підтримав та просив про його задоволення..
Слідчий ГСУ СБ України, за клопотанням якого накладався арешт, у судове засідання не з*явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду клопотання, що не перешкоджає його розгляду по суті на підставі наявних документів та матеріалів
Слідчий суддя, заслухавши представника володільця майна, дослідивши надані документи та матеріали клопотання про накладення арешту на майно, дійшов висновку про таке.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.
Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.
Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.
З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.
У контексті клопотання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності суттєвого обмеження власника можливості реалізації ним усієї повноти, тобто усіх складових права власності.
Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).
Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.
Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.
Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.
Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.
Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.
Встановлено, що на досудовому розслідуванні ГСУ СБ України знаходиться кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0001125 від 26.04.2016, що розслідується за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 364-1 та ч. 2 ст. 367 КК України
В рамках вказаного кримінального провадження старший слідчий в ОВС 1 відділу 1 Управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно (земельні ділянки, квартири та транспортні засоби), які, відповідно до клопотання, станом на 26.09.2017 року належать на праві власності ОСОБА_6 , який є особою, причетною до розслідуваного кримінального провадження.
Ухвалою слідчого судді від 02.11.2017 року (справа № 761/39065/17, провадження № 1-кс/761/24847/2017) задоволене клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_5 та накладений арешт, окрім іншого майна, на автомобіль марки моделі «Mercedes-Benz G 63 AMG», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (попередній знак НОМЕР_3 ), власник станом на 26.09.2017: ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4
Як зазначено у вищевказаному рішенні, арешт накладений з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, що передбачено п.4 ч.1 ст. 170 КПК України.
У той же час слідчим суддею згідно документів, поданих в ході розгляду клопотання, а також матеріалів досудового розслідування, долучених до клопотання про арешт майна встановлено, що автомобіль марки моделі «Mercedes-Benz G 63 AMG», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , ще 23.05.2014 року, тобто до початку розслідування у кртимінальному провадженні, вибув із володіння ОСОБА_6 та 24.05.2014 року був зареєстрований за новим власником, яка у подальшому, а саме 25.05.2017 року уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 вказаного транспортного засобу.
Наведені обставини підтверджуються як матеріалами, поданими слідчому судді представником володільця майна так і матеріалами кримінального провадження, долученими до клопотання слідчого про накладення арешту на майно, на що слідчим, а у подальшому і слідчим суддею не було звернуто уваги.
Вирішуючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя бере до уваги, що згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), що згідно з вимогами ч. 6 ст.170 КПК застосовується до майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження
У той же час слідчим слідчому судді належними доказами не було підтверджено, що володілець майна ОСОБА_4 належить до кола наведених вище осіб, перелічених у ч.6 ст. 170 КПК України та має відповідний процесуальний статус.
При цьому, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що на теперішній час відсутні підстави для збереження на майбутнє зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження.
Сукупність зазначених вище факторів свідчить, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий судя
У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_4 - задовольнити.
Скасувати арешт, із забороною розпорядження, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року (справа № 761/39065/17, провадження № 1-кс/761/24847/2017) у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0001125, в частині скасування арешту із забороною розпорядження на автомобіль марки моделі «Mercedes-Benz G 63 AMG», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (попередній знак НОМЕР_3 ).
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1