Ухвала
іменем україни

28 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги засудженої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2017 року у об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000210 та № 0000639, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , такої, що не має судимості,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3, 4 ст.190 КК,
за участю прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Згідно з вироком суду першої інстанції, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_5 засуджено: за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 4 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього особистого майна.
На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього особистого майна.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 827 500 грн та 20 000 грн, відповідно.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 650 000 грн та 15 000 грн, відповідно.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 2 600 000 грн, 870 000 грн, 211 466 грн та 115 500 грн, відповідно.
Засуджена ОСОБА_5 у касаційній скарзі просить зазначені судові рішення щодо неї змінити, пом`якшити призначене їй покарання до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна та звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Посилається на те, що суд при призначенні покарання недостатньо врахував таких обставин, як: вчинення злочину в період гострої фінансової кризи в країні, повне визнання вини, щире каяття у скоєному і намір відшкодувати збитки, сприяння розкриттю злочинів, наявність на утриманні двох малолітніх дітей та відсутність попередніх судимостей.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_15 просить скасувати зазначені судові рішення, а провадження у справі закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Стверджує про відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 190 КК, оскільки на момент отримання грошових коштів вона не мала наміру їх не повертати, а виконати взяті на себе зобов`язання не змогла внаслідок фінансово-економічної кризи 2014-1015 років, якою було спровоковано падіння курсу національної грошової одиниці України гривні по відношенню до іноземних валют. Вказує на відсутність в матеріалах провадження доказів на підтвердження умислу ОСОБА_5 на вчинення шахрайства, а визнання засудженою вини у скоєному свідчить лише про підтвердження факту вступу з потерпілими в цивільно-договірні відносини. Вважає, що у провадженні невірно визначено перелік потерпілих осіб та не було забезпечено участі потерпілих у судовому провадженні належним чином. Зазначає про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам статей 370, 419 КПК, оскільки вона не містить відповідей на всі доводи апеляції сторони захисту. Вказує на неналежне повідомлення потерпілих по дату, час і місце судового провадження в суді апеляційної інстанції.
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 в касаційній скарзі з доповненням просить скасувати зазначені судові рішення і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості. Вказує на порушення вимог пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 411 КПК, оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, зокрема щодо місця вчинення злочину та посаду засудженої у зв`язку з чим всі без виключення потерпілі залишали засудженій грошові кошти, як касиру фінансової установи в якій вона працювала, а не укладали з нею, як з фізичною особою договорів позики. Вважає, що у зв`язку з неправильним встановленням фактичних обставин справи щодо вчинення ОСОБА_5 злочинів під час виконання своїх службових обов`язків, судом помилково не було визнано співвідповідачем ТзОВ «Фінансова компанія Абсолют Фінанс». Зазначає про відсутність з боку засудженої будь-яких дій спрямованих на усунення завданої злочином шкоди та заперечує наявність в діях останньої щирого каяття.
Згідно з вироком суду, в період часу з 15 листопада 2014 року до 20 січня 2015 року, ОСОБА_5 , діючи повторно, маючи умисел на особисте протиправне збагачення, перебуваючи на території ринку «Галицьке перехрестя», що по вул. Поліська, 2 у м.Львові, достовірно знаючи, що не зможе виконати зобов`язання з обміну гривні на долари США за більш вигідним курсом на відміну від офіційного курсудолара США встановленого НБУ,зловживаючи довірою наступних осіб, шахрайським способом заволоділа належними їм грошовими коштамиу великому та особливо великому розмірах, чим спричинила матеріальної шкоди на вказані суми:
- ОСОБА_7 на суму 827 500 грн;
- ОСОБА_16 на суму 870 000 грн;
- ОСОБА_13 на суму 211 466 грн;
- ОСОБА_14 на суму115 500 грн;
- ОСОБА_10 на суму 650 000 грн;
- ОСОБА_11 на суму 2 600 000 грн;
- ОСОБА_17 на суму 328 609,50 грн.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення касаційних скарг засудженої та захисника ОСОБА_18 та частково підтримала скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві) в великих та особливо великих розмірах вчиненому повторно та кваліфікація її дій за частинами 2, 3, 4 ст. 190 КК судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви. Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, що постановив вирок.
Матеріали провадження свідчать, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Твердження захисника про відсутність у діях останньої ознак шахрайства, а також наявність між нею та потерпілими цивільно - правових відносин, є безпідставними.
Так, із показань потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_17 установлено, що засуджена, користуючись довготривалими довірливими відносинами з підприємцями, які склалися протягом значного терміну її роботи касиром у пункті обміну валюти на ринку «Галицьке перехрестя», переконувала їх у вигідності здійснення валютних операцій за її допомогою, при цьому вони не мали намірів укладати з нею будь-яких цивільно-правових угод, а гроші передавали виключно для обміну гривні на долар США. З показань самої ОСОБА_5 , взяті на себе зобов`язання з обміну валют для потерпілих, виконати вона не змогла, однак отримані від них грошові кошти не повернула.
Разом з тим, протягом тривалого часу, запевняючи потерпілих у можливості здійснення обміну гривні на долар США за вигідних умов, ОСОБА_5 достеменно знаючи і усвідомлюючи, що не зможе виконати взятих на себе зобов`язань, недобросовісно використовуючи довіру потерпілих, продовжувала отримувати від них грошові кошти, не вчиняючи будь-яких дій по обміну валют.
Зазначені показання засудженої ОСОБА_5 та потерпілих є послідовними і повністю узгоджуються між собою та іншими доказами у справі, яким суд дав належну оцінку та які спростовують доводи сторони захисту про наявність між потерпілими та засудженою цивільно - правових відносин.
Також наведене свідчить про наявність у ОСОБА_5 прямого умислу на вчинення шахрайства щодо потерпілих та відсутність наміру виконувати взяті на себе зобов`язання з обміну валют, ще до моменту передачі їй грошових коштів.
Більше того, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 , пропонуючи потерпілим здійнити для них обмін валюти на вигідних умовах та складаючи розписки про отримання коштів від власного імені, діяла в своїх особистих інстересах, як фізична особа, а не в якості представника ТзОВ «Фінансова компанія Абсолют Фінанс». Будь-які дані на спростовання вказаних висновків господарські документи вказаного підприємства не містять і, як підтвердили потерпілі, вони не отримували від ОСОБА_5 жодних квитанцій про здійснення валютно-обмінних операцій, як це передбачено Інструкцією про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій, що зобов`язує фінансову установу здійснювати вказані операції виключно через платіжні пристрої та з оформленням відповідних квитанцій.
Зазначене свідчить про те, що службове становище ОСОБА_5 було лише приводом потерпілим довіряти засудженій, а не способом за допомогою якого вона вводила їх в оману.
Таким чином, враховуючи обставини, які передували вчиненню злочину, поведінку ОСОБА_5 , яка за епізодом злочину відносно ОСОБА_7 використовувала способом введення потерпілої в оману часткове повернення коштів, намагання засудженої переховуватися від потерпілих, кількості епізодів злочинної діяльності, а також значних сум завданих збитків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_5 умислу на заволодіння майном потерпілих шляхом зловживання довірою.
Твердження сторони захисту про неналежне забезпечення в судах першої та апеляційної інстанції участі потерпілих спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки всі потерпілі приймали участь в судовому засіданні та надавали пояснення з приводу обставин події вчинених щодо них кримінальних правопорушень. Відносно апеляційного розгляду кримінального провадження всі потерпілі були повідомлені належним чином і приймали участь з урахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК (т. 16 а.п. 172).
Отже, злочинні дії ОСОБА_5 судом вірно кваліфіковані за частинами 2, 3, 4 ст. 190 КК, тобто закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно. Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.
Такі ж доводи, аналогічні доводам, наведеним у касаційних скаргах були наведені і в апеляційних скаргах учасників процесу, вони перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо та детально мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Покарання засудженому ОСОБА_5 судом призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про її особу та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Такепокарання є справедливим, необхідним ідостатнім для виправлення засудженоїта попередження нових злочинів. Отже, колегія суддів, не знаходить підстав для скасування або зміни судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості злочину та особі засудженої, як внаслідок м`якості, так і суворості.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні не виявлено, тому законних підстав для скасування постановлених щодо засудженої ОСОБА_5 судових рішень за доводами касаційних скарг, колегія суддів не убачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3