АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: ноутбук «Apple MacBook», серійний номер C1MT5ERAH3QD; ноутбук «НР», серійний номер CND5122R3L; апаратний гаманець для криптовалюти марки «Trezor»; мобільний телефон марки «NOMI», із сім-карткою мобільного оператора «Київстар» за номером НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «iPhone» моделі «6S» в корпусі сірого кольору; мобільний телефон марки «iPhone» моделі «6» в корпусі сірого кольору; мобільний телефон марки «iPhone» моделі «7» в корпусі золотисто-рожевого кольору; грошові кошти в сумі 4 458 доларів США.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити. Так, апелянт посилається на ті обставини, що вилучене майно належить ОСОБА_6 , який не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого в рамках кримінального провадження № 0000363. Наявність у вилученого майна ознак речових доказів, згідно доводів апеляційної скарги, слідчим не доведено, а тому на думку представника відсутні підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відносно ОСОБА_6 , оскільки це порушує право останнього на користування належним йому майном.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000363 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 209 КК України.

Згідно доводів клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_8 , не пізніше 2014 року, з метою незаконного особистого збагачення, розробив злочинну схему заволодіння грошовими коштами з платіжних карток третіх осіб.

При цьому встановлено, що ОСОБА_8 , перебуваючи на території України, здійснив обмін криптовалюти «Біткоін» на готівковий долар США через Інтернет-ресурс «utbs» (електронна адреса « ІНФОРМАЦІЯ_1 »). Також, через вказаний ресурс він здійснив перерахунок грошових коштів, у тому числі в іноземній валюті, особам, які перебували на території США. При використанні вказаного сервісу мав ім`я користувача (псевдонім) « ОСОБА_9 », адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 та номер телефону НОМЕР_2 .

В ході досудового розслідування кримінального провадження, 24 листопада 2017 року, за місцем фактичного проживання кур`єра вказаного сайту ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено обшук, під час якого вилучено серед іншого і ноутбук «Apple MacBook», серійний номер C1MT5ERAH3QD; ноутбук «НР», серійний номер CND5122R3L; апаратний гаманець для криптовалюти марки «Trezor»; мобільний телефон марки «NOMI», із сім-карткою мобільного оператора «Київстар» за номером НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «iPhone» моделі «6S» в корпусі сірого кольору; мобільний телефон марки «iPhone» моделі «6» в корпусі сірого кольору; мобільний телефон марки «iPhone» моделі «7» в корпусі золотисто-рожевого кольору; грошові кошти в сумі 4 458 доларів США.

Звертаючись з клопотанням про арешт вилученого майна, слідчий зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження цього майна як речового доказу.

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що вилучене в ході обшуку у ОСОБА_6 майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом, а тому відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
Таким чином, посилання апелянта на недоведеність стороною обвинувачення тих обставин, що вилучене майно може бути використано як доказ в рамках кримінального провадження № 0000363 є безпідставними, оскілки спростовуються наданими суду матеріалами.
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_6 статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, що на думку апелянта виключає можливість накладення арешту на майно, то відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: ноутбук «Apple MacBook», серійний номер C1MT5ERAH3QD; ноутбук «НР», серійний номер CND5122R3L; апаратний гаманець для криптовалюти марки «Trezor»; мобільний телефон марки «NOMI», із сім-карткою мобільного оператора «Київстар» за номером НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «iPhone» моделі «6S» в корпусі сірого кольору; мобільний телефон марки «iPhone» моделі «6» в корпусі сірого кольору; мобільний телефон марки «iPhone» моделі «7» в корпусі золотисто-рожевого кольору; грошові кошти в сумі 4 458 доларів США, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/79/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1