АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/ 5439/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
16 листопада 2017 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2017 року,
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції у Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 ,та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю до 08 грудня 2017 року, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, неодруженого, з повною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, відмовити у задоволенні клопотання слідчого та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з усіма необхідними обмеженнями та застереженнями, які суд вважатиме за необхідне або у вигляді домашнього арешту з можливістю працювати.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає про необгрунтованість підозри у даному кримінальному провадженні та недоведеність стороною обвинувачення наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Так, апелянт вказує, що повідомлення про підозру містить посилання на ОСОБА_10 , а жодна із обставин наведена стороною обвинувачення на підтвердження обгрунтованої підозри є недоведеною, оскільки в клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні факти і належні докази, які б свідчили дійсно про існування організованої групи в розумінні кримінального закону, до якої б входив підозрюваний і про наявність в діяннях осіб злочинного умислу на заволодіння шляхом вимагання чужого майна, з урахуванням того, що діяльність ТОВ «ФК «Конкорд» направлена на те, щоб повернути кошти в порядку цивільного законодавства.
Далі адвокат вказує про те, що діяльність TOB «ФК «КОНКОРД», про яку відомо ОСОБА_8 , полягала у придбанні прав вимог до боржників за договорами факторингу та подальшого стягнення грошових коштів з боржників за кредитними договорами в порядку, передбаченому цивільним законодавством та була направлена виключно на здійснення господарської діяльності товариства, яка кореспондується з його знаннями та обов`язками, як учасника ТОВ «ФК «КОНКО TOB «ФК «КОНКОРД» створено у відповідності до чинного законодавства України. Вказує, що ТОВ «ФК «КОНКОРД» отримало всю необхідну дозвільну документацію для здійснення діяльності як фінансової установи, є діючою відповідно до чинного законодавства фінансовою установою та має відповідні діючі ліцензії на надання послуг фінансового лізингу, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та надання послуг факторингу, основним видом діяльності ТОВ «ФК «КОНКОРД» є надання інших видів фінансових послуг а також фінансовий лізинг та інші види кредитування. Додає, що господарська діяльність ТОВ «ФК «КОНКОРД» полягає у придбанні в інших фінансових установ права вимоги (прав кредитора) у боргових зобов`язаннях із подальшими переговорами щодо погашення боржниками заборгованості або стягненням такої заборгованості у судовому та позасудовому порядку.
Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що ТОВ «ФК «КОНКОРД» отримавши права кредитора отримало і право законно вимагати від боржників виконання ними їх обов`язків, а саме повернення кредиту (грошових коштів), таким чином, жоден із працівників товариства, в тому числі і ОСОБА_8 , не вимагали повернення коштів в більшому розмірі, аніж в тому, в якому до ТОВ «ФК «КОНКОРД» перейшло право вимоги до відповідних боржників.
Підсумовуючи вказує, що відносини, що виникали між ТОВ «ФК «КОНКОРД» та боржниками носили виключно цивільно-правовий характер.
Сторона захисту зазначає, що особи, які мали кредитні зобов`язання перед ТОВ «ФК «КОНКОРД» та повідомили органу досудового розслідування про нібито вчинення відносно них кримінального правопорушення ОСОБА_8 , намагаються уникнути виконання зобов`язань, покладені на них відповідними кредитними договорами.
Крім цього, адвокат наголошує на тому, що матеріали провадження не містять даних про саму подію кримінального правопорушення, окрім пояснень заінтересованих осіб.
Далі в апеляційній скарзі захисник вказує, що у підозрюваного ОСОБА_8 є значні проблеми зі здоров`ям, він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зі своєю матір`ю, яка є пенсіонеркою та ветераном праці, яка також потребує догляду через стан здоров`я. Додає, що по місцю проживання ОСОБА_8 характеризується позитивно як педантичний та спокійний мешканець, протиправних дій не вчиняв, дотримується правил користування житловими приміщеннями, нарікань з боку сусідів не було.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, щоапеляційна скарга захисника задоволенню непідлягає, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
11.10.2017 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Старший слідчий СУ ГУ Національної поліції у Київській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2017 року дане клопотання задоволенота застосовано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю до 08 грудня 2017 року.
Під час розгляду зазначеного клопотання, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Твердження захисника про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає непереконливим, оскільки, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу.
Доводи захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Посилання захисника на те, що повідомлення про підозру містить посилання на ОСОБА_10 , як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими, оскільки повідомлення про підозру містить стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчинення якого підозрюється ОСОБА_8 , у якому в свою чергу йде мова про ОСОБА_10 , як про організатора та керівника злочинної групи та інших причетних до цього злочину осіб.
Твердження апелянта про те, що клопотання слідчого не містить доказів, які б свідчили про існування організованої групи в розумінні кримінального закону, до якої б входив підозрюваний і про наявність в діяннях осіб злочинного умислу на заволодіння шляхом вимагання чужого майна, слід визнати необгрунтованими, оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.
Що стосується доводів в частині того, що діяльність TOB «ФК «КОНКОРД» полягала у придбанні прав вимог до боржників за договорами факторингу та подальшого стягнення грошових коштів з боржників за кредитними договорами в порядку, передбаченому цивільним законодавством, була направлена виключно на здійснення господарської діяльності товариства, отримало всю необхідну дозвільну документацію для здійснення діяльності як фінансової установи, є діючою відповідно до чинного законодавства фінансовою установою та має відповідні діючі ліцензії на надання послуг фінансового лізингу, надання коштів у позику, господарська діяльність ТОВ «ФК «КОНКОРД» полягає у придбанні в інших фінансових установ права вимоги (прав кредитора) у боргових зобов`язаннях із подальшими переговорами щодо погашення боржниками заборгованості або стягненням такої заборгованості у судовому та позасудовому порядку, те, що ТОВ «ФК «КОНКОРД» отримавши права кредитора отримало і право законно вимагати від боржників виконання ними їх обов`язків, а відносини, що виникали між ТОВ «ФК «КОНКОРД» та боржниками носили виключно цивільно-правовий характер, слід визнати передчасними, оскільки дані обставини не є предметом розгляду у даному судовому засіданні, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні.
Посилання апелянт на те, що особи, які мали кредитні зобов`язання перед ТОВ «ФК «КОНКОРД» та повідомили органу досудового розслідування про нібито вчинення відносно них кримінального правопорушення ОСОБА_8 , намагаються уникнути виконання зобов`язань, покладені на них відповідними кредитними договорами, слід визнати необгрунтованими, оскільки дані твердження носять характер припущень та не підтверджені захисником фактами.
Крім того, доводи адвоката стосовно відсутності події кримінального правопорушення, колегія суддів визнає голослівними, з урахуванням того, що стороною обвинувачення доведено наявність у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, а стороною захисту дані обставини нічим не спростовані.
Доводи апеляційної скарги в частині наявності у підозрюваного місця проживання, за яким він проживає зі своєю матір`ю, яка є пенсіонеркою та ветераном праці, яка потребує догляду через стан здоров`я, те, що по місцю проживання ОСОБА_8 характеризується позитивно,не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігти яким можливо через застосування саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Доводи захисника стосовно незадовільного стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 заслуговують на увагу, проте не можуть бути підставою для скасування застосованого запобіжного заходу, оскільки відсутні відомості медичного характеру про неможливість перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора, а запобігання ризикам неналежної процесуальної поведінки неможливо шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції у Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , та застосовано щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю до 08 грудня 2017 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4