04 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
уродженця та мешканця
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за касаційною скаргою засудженого на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 березня 2017 року,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений, не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, призначив необґрунтовано суворе покарання, при цьому не врахував усіх пом`якшуючих покарання обставин та, як наслідок, не застосував положення ст. 69-1 КК України. Також засуджений просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 березня 2017 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 06 квітня 2015 року у період часу з 11.00 год. до 11.30 год., перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , повторно, таємно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю його сестри ОСОБА_5 , викрав з кімнати останньої належну їй банківську картку «УКР/ІН/БАНК», № НОМЕР_1 та штрих-код із зазначенням пін-коду до картки.

В подальшому ОСОБА_5 у період з 06 квітня 2015 року по 28 липня 2015 року умисно, повторно, таємно, скориставшись вказаною карткою, викрав грошові кошти, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 23 350 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання скарги та клопотання про застосування Закону України «Про амністію», пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги засудженого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щирого каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про особу засудженого.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, дотримався вимог статей 65 67 КК України, та обґрунтовано не знайшов підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати призначене покарання надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі засудженого, колегія суддів не знаходить.
Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою засудженого, яка є аналогічною до його касаційної скарги, ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Ухвала суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 постановлена з дотриманням вимог ст.ст. 370, 419 КПК України та є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Що стосується клопотання ОСОБА_5 про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році», то колегія суддів уважає за необхідне роз`яснити засудженому його право на звернення з таким клопотанням до місцевого суду за місцем відбування покарання для розгляду його в порядку, визначеному вказаним Законом.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 березня 2017 року щодо нього - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3