Номер провадження: 11/785/44/17
Номер справи місцевого суду: 1-25/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.02.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 09.06.2017 року, якою закрито кримінальне провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 09.07.2004 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. 186 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 81 КК України звільнений 19.02.2005 р. УДЗ на 1 рік 5 місяців та 3 дні,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,-

встановив:
Органами досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, скоєних за наступних обставин.

28.03.2005 року, приблизно о 19 годині 45 хвилин, ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою і разом з ОСОБА_10 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, з метою відкритого викрадення чужого майна, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , де мешкав ОСОБА_11 , застосував до останнього психологічне насилля, безпечного для життя та здоров`я, яке виразилось у залякуванні потерпілого ОСОБА_11 у застосуванні до нього неконкретизованого фізичного насильства та фізичного насильства у вигляді обмеження волі, вимагали від останнього 200 доларів США та намагались відкрито заволодіти майном ОСОБА_11 , однак у зв`язку із прибуттям сусідів до квартири ОСОБА_11 на його крик про допомогу з наступним затриманням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на місці злочину, останні не довели свій злочинний умисел до кінця по причинам, які не залежали від їх волі.

08.01.2006 року приблизно о 23:00 годині, ОСОБА_9 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території Ренійської районної центральної лікарні (ЦРЛ), яка розташована по вул. Східна № 2 в м. Рені Одеської області, побачив залишений на зупинці, за будівлею Ренійської ЦРЛ, легковий автомобіль марки ЗАЗ -110206 «Таврія», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість з урахуванням зносу 3716 грн., яким, на той час, керував ОСОБА_12 і який належав потерпілому ОСОБА_13 , вирішив їм заволодіти. В подальшому ОСОБА_9 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, умисно, шляхом часткового пошкодження верхнього люка салону автомобіля, через отвір, що утворився, рукою відкрив передні двері з боку водія, після чого проник в салон автомобіля і не заводячи двигун, вручну, викотив даний автомобіль за територія Ренійської ЦРЛ. Докотив таким чином указаний автомобіль до будинку АДРЕСА_3 , залишив його та зник місця злочину.

Крім того, 18.01.2007 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, з метою відкритого викрадення чужого майна, в районі магазину «Прибой», який розташований по вул. 28 Червня № 241 в м. Рені, приблизився до ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які йшли йому на зустріч, після чого вирвав з рук ОСОБА_15 та відкрито викрав дорожню сумку, в якій знаходилось майно, яке належало потерпілій ОСОБА_14 , чим причинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 201 грн. 10 коп. В подальшому ОСОБА_9 з викраденим майном з місця злочину зник та розпорядився ним в особистих цілях.

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 09.06.2017 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України за сплином строків давності, передбачених за вчинення злочинів середньої тяжкості, та звільнено останнього від кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, кримінальну справу повернути до Ренійського районного суду Одеської області на новий судовий розгляд.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права, оскільки суд застосував норми КПК України 2012 року, хоча обвинувальний висновок затверджений та справа розглядалась в порядку КПК України 1961 року.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляції, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги на ухвалу суду, апеляційний суд доходить висновків про наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали діяв Кримінальний процесуальний кодекс України в редакції 2012 року.

Відповідно до п.11 Розділу Х "Перехідні положення" КПК України в редакції 2012 року, кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що кримінальна справа з обвинувальним висновком щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України надійшла до Ренійського районного суду Одеської області 22.07.2008 року, тобто до набрання чинності КПК України в редакції 2012 року.

Відповідно, зазначена кримінальна справа повинна розглядатись в порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України в редакції 1960 року, який діяв станом на 22.07.2018 року, тобто на момент надходження кримінальної справи з обвинувальним висновком до суду.

Незважаючи на вищезазначені вимоги процесуального Закону, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_9 , керувався положеннями Кримінального процесуального кодексу України в редакції 2012 року, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Відповідно до ст.11-1 КПК України в редакції 1960 року, суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції від 09.06.2017 року захисник підсудного ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності.

Порядок заявлення та розгляду клопотань в суді регламентовано ст.296 КПК України в редакції 1960 року. Згідно з указаною нормою головуючий опитує учасників судового розгляду, чи мають вони клопотання про виклик нових свідків і експертів, про витребування і приєднання до справи нових доказів. Особа, яка заявила такі клопотання, повинна вказати, для встановлення яких обставин вона просить викликати нових свідків, витребувати чи приєднати до справи нові докази. З`ясування обставин, для підтвердження яких викликаються нові свідки, повинно мати місце у відсутності цих свідків. При заявленні клопотання суд вислухує думку прокурора та інших учасників судового розгляду і розв`язує ці клопотання мотивованою ухвалою, а суддя постановою. Відхилення клопотань не позбавляє права заявляти ті ж клопотання протягом усього судового слідства.

В порушення вказаної норми, суд першої інстанції провів судове засідання та розглянув клопотання захисника без виклику та участі потерпілих, не заслухавши їх думку з приводу заявленого клопотання та не з`ясувавши їх позицію, чим допустив порушення прав потерпілих.

Згідно з ч.1 ст.273 КПК України, в усіх питаннях, які вирішуються судом під час судового розгляду, суд виносить ухвали. Ухвали про направлення справи для провадження додаткового розслідування, при вирішенні питань, зазначених у статтях 276, 278 і 279 цього Кодексу, про закриття справи, про обрання, зміну або скасування запобіжного заходу, про застосування заходів безпеки, про відводи і про призначення експертизи, а також окремі ухвали виносяться судом у нарадчій кімнаті і викладаються у вигляді окремого документа, який підписується всім складом суду.

Частиною четвертою даної норми також встановлено, що при одноособовому розгляді справи в зазначених у цій статті випадках суддя виносить постанови.

Крім того, згідно зі ст.248 КПК України в редакції 1960 року, при наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Суд першої інстанції не дотримався вищезазначених вимог кримінально-процесуального закону та вирішив питання про закриття кримінальної справи шляхом постановлення ухвали, а не постанови, як того вимагають положення ст.248 КПК України в редакції 1960 року, що є істотним порушенням вимог КПК України.

Окрім того, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення послався на норми КПК України в редакції 2012 року, які регламентують порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, що з огляду на вищевказані положення процесуального законодавства, є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.367 КПК України в редакції 1960 року, істотне порушення кримінально-процесуального закону є підставою для зміни або скасування судового рішення суду першої інстанції.

Згідно з п.1 ч.2 ст.366 КПК України в редакції 1960 року, в результаті розгляду апеляцій на рішення, зазначені у частині другій статті 347 цього Кодексу, апеляційний суд має право винести ухвалу про скасування ухвали чи постанови і повернення її на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.374 КПК України в редакції 1960 року, апеляційний суд скасовує вирок (постанову) і повертає справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, якщо при розгляді справи в суді першої інстанції були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку чи постанови.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляцію прокурора задовольнити, оскаржувану ухвалу - скасувати та повернути кримінальну справу до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальну справу у чіткій відповідності до вимог процесуального законодавства з обов`язковим дотриманням прав та законних інтересів учасників судового розгляду та постановити законне, обґрунтоване і мотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 296, 366, 367, 374, 377 КПК України 1960 року, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляцію прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 09.06.2017 року, якою закрито кримінальне провадження на підставі п.4 ч. 1 ст. 49 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_9 скасувати.

Кримінальну справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4