АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3794/17 Номер провадження 11-кп/786/508/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
представника установи ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 9 січня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою заяву захисника адвоката ОСОБА_8 задоволено та засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород-Дніпровський Одеської області, не судимого, засудженого:

3.10.2014 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 286 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки,

звільнено умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 17 днів від відбування покарання, призначеного 3.10.2014 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області.

Ухвалюючи таке рішення суд зазначив, що засуджений відбув 2/3 строку покарання, за період відбування покарання мав 23 стягнення, які погашені в установленому законом порядку та має 10 заохочень, відповідно до висновку державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» від 10.11.2017 засудженому ОСОБА_7 надано право проживати на квартирі за межами установи разом із дружиною, що також свідчить про позитивну поведінку засудженого. Згідно з довідкою МСЕК серії АВ за №0846872, ОСОБА_7 встановлена ІІІ група інвалідності з 11.10.2017; разом з тим, засуджений працевлаштований на виробництві та ставиться сумлінно до своїх обов`язків. Поведінка засудженого ОСОБА_7 досить тривалий період (більш, ніж 1,5 року) є виключно позитивною.
В апеляційній скарзі прокурор, просить скасувати ухвалу суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом не було враховано те, що: згідно довідки про заохочення та стягнення засуджений має 23 стягнення та 10 заохочень, кількість стягнень та заохочень свідчать про нестабільність поведінки засудженого. Останнє стягнення накладене 2.03.2016 за зберігання заборонених предметів, яке погашене 2.09.2016. Рішенням комісії установи від 26.06.2015 та 14.04.2016 засудженому відмовлено в поданні документів на умовно-дострокове звільнення у зв`язку з недоведеністю останнім, що він став на шлях виправлення. Згідно вироку суду останній вчинив злочин за наявності обтяжуючої обставини перебування у стані алкогольного сп`яніння.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подала заперечення, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. При цьому зазначає, що на момент звернення до суду із заявою засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 призначеного судом покарання, має 23 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, останнє стягнення було 2.03.2016, має 10 заохочень, характеризується позитивно, відповідно до висновку Державної установи «Крюківська виправна колонія №29» від 19.11.2017 засудженому надано право проживати на квартирі за межами установи разом з дружиною, що, на думку захисника, свідчить про позитивну поведінку засудженого. Окрім цього захисник вказує, що ОСОБА_7 є інвалідом ІІІ групи з 11.10.2017, проте працевлаштований на виробництві установи.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, засудженого та його захисника про законність судового рішення, представника виправної колонії, який поклався на розсуд суду, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Пунктом 1 частини 3 статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.
Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений 3.10.2014 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 286 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, за те, що він 15.07.2012, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння здійснюючи рух через перехрестя автодороги «Шобо-Біленьке» і вул. Висока в с. Біленьке Білгород-Дніпровського району Одеської області, в порушення п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.1, 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху України перевищив допустиму в населених пунктах швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не слідкував постійно за дорожньою обстановкою, не зменшив швидкість аж до зупинки та на заокругленні дороги вліво допустив наїзд керованого транспортного засобу за межі дорожньої частини вправо по ходу свого руху, де скоїв наїзд на придорожнє дерево. В результаті ДТП пасажири автомобіля ОСОБА_11 , ОСОБА_12 отримали тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до їх смерті, а ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Свою вину у вчиненні злочину не визнав (т.1 а.м.о.с. 12-30).

30.03.2016 Полтавським районним судом засудженому ОСОБА_7 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12.07.2013 по 28.07.2015 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (т.1 а.м. о.с. 41).
Початок строку покарання ОСОБА_7 17.07.2013, кінець строку покарання 26.06.2019 (а. п. 22).
У Державній установі «Крюківська виправна колонія № 29» ОСОБА_7 відбуває покарання з 30.10.2015. Під час утримання в СІЗО м. Одеса характеризувався негативно, мав 17 стягнень, заохочень не мав.
Згідно характеристики засудженого, наданої начальником відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_14 , погодженого в.о. начальника установи соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_14 , затвердженої в.о. начальника Державної установи «Крюківська виправна колонія №29» ОСОБА_15 від 27.12.2017, засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання в установі мав 6 стягнень, які зняті та погашені у встановленому законом порядку та 5 заохочень. На час складання характеристики засуджений характеризується позитивно. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 10 раз був заохочений. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, зарахований до програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт» відвідує заплановані заходи, бере участь у самодільних організаціях. Підтримує зв`язок з рідними. Вину у вчиненому злочині визнає, покарання вважає справедливим. Рішенням комісії від 17.03.2016 засудженому відмовлено у поданні документів про застосування ст. 82 КК України, а 14.04.2016 у застосуванні ст. 81 КК України, як такому, що не довів своє виправлення. Вину у вчиненому злочині визнає. Виконавчих листів до установи не надходило (а.п.22).
За час відбування покарання ОСОБА_7 має 23 стягнення: 2.12.2013 попередження за псування речового майна в камері, 30.01.2014, 24.04.2014, 25.04.2014, 21.10.2014, 14.11.2014, 5.12.2014, 12.12.2014, 19.12.2014, 29.12.2014, 8.01.2015, 26.01.2015, 26.12.2015, 5.02.2016 догана за зберігання заборонених предметів; 31.10.2014, 10.11.2014 попередження за зберігання заборонених предметів, 13.03.2014, 24.09.2014, 18.12.2015 догана за порушення розпорядку дня, 25.09.2014, 8.12.2015 догана за невиконання команди підйом чти відбій, 31.10.2015 ДІЗО 15 діб за невиконання законних вимог адміністрації; 2.03.2016 догана за паління у невстановленому місці (а.п. 23-27).
Окрім вказаного 28.06.2017 та 19.07.2017 з ОСОБА_7 було проведено бесіду виховного характеру за те, що він допустив невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, яке полягає у зберіганні та використанні заборонених предметів, а саме мобільного телефону та за те, що він без поважних причин не з`явився на поіменну перевірку засуджених (т.2 а.о.с. 160, 175).
Згідно особової справи ОСОБА_7 : 17.03.2016 відмовлено у зверненні з поданням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням згідно ст. 82 КК України, 14.04.2016 відмовлено у зверненні з поданням про умовно-дострокове звільнення, як такому, що не став на шлях виправлення (т.2 а.о.с. 91, 101).
Задовольняючи заяву щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, суд першої інстанції вказав, що засуджений відбув 2/3 строку покарання, за період відбування покарання мав 23 стягнення, які погашені в установленому законом порядку та має 10 заохочень, відповідно до висновку державної установи «Крюківська виправна колонія (№29)» від 10.11.2017 засудженому ОСОБА_7 надано право проживати на квартирі за межами установи разом із дружиною, що також свідчить про позитивну поведінку засудженого. Згідно з довідкою МСЕК серії АВ за №0846872, ОСОБА_7 встановлена ІІІ група інвалідності з 11.10.2017; разом з тим, засуджений працевлаштований на виробництві та ставиться сумлінно до своїх обов`язків. Поведінка засудженого ОСОБА_7 досить тривалий період (більш,ніж 1,5 року) є виключно позитивною.
З даним твердженням суду не погоджується колегія суддів, оскільки відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Тому при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого колегія суддів враховує особу засудженого, дані щодо заохочень та стягнень за весь період відбування ним покарання, у тому числі знятих та погашених, які наведені вище наявність 23 стягнень та 10 заохочень, те, що засудженому було відмовлено у зверненні з поданням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням згідно ст. 82 КК України, та відмовлено у зверненні з поданням про умовно-дострокове звільнення, як такому, що не став на шлях виправлення.

Згідно вироку, злочин вчинив за обтяжуючих обставин, а саме у стані алкогольного сп`яніння, свою вину під час розгляду кримінального провадження щодо нього не визнав. Впродовж усього періоду відбування показання засуджений отримував стягнення, допустив два невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі у червні та липні 2017 року, за які останній не притягувався до відповідальності, оскільки адміністрація колонії дійшла висновку про можливість обмежитися бесідами виховного характеру 28.06.2017 та 19.07.2017, що залишилося поза увагою суду першої інстанції. Не завжди дотримується правомірних взаємовідносин та ставлення з персоналом, у тому числі один раз поміщався до ДІЗО на 15 діб.
З вироку суду вбачається, що із засудженого на користь потерпілих було стягнуто матеріальну шкоду на суму 23435,87 грн та моральну шкоду на суму 300000 грн, проте ОСОБА_7 вказану шкоду не відшкодував, що було підтверджено ним під час апеляційного перегляду засудженим та представник установи (т.1 а.о.с. 29).
Відповідно до довідки про помісячний заробіток ОСОБА_7 працював в установі з грудня 2015 року до жовтня 2017 року, за що отримав 17917,65 грн (а.п. 43). За твердженнями засудженого у апеляційній інстанції він продовжує працювати в установі по цей час, проте із зароблених коштів перерахувань на користь потерпілих не зробив, оскільки не знав куди саме він повинен сплачувати кошти.
З огляду на вказане, колегія суддів враховує поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, тоді як місцевий суд врахував поведінку останнього за період, який передував настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Приймаючи до уваги, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування ним покарання, а саме дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечного виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, те, що ОСОБА_7 не відшкодував потерпілим збитки, тому висновок суду першої інстанції про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки матеріали в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Наявність позитивної характеристики, зокрема висновку Державної установи «Крюківська виправна колонія №29» від 19.11.2017, яким засудженому надано право проживати на квартирі за межами установи разом з дружиною, те, що ОСОБА_7 працевлаштований на виробництві установи, 11 заохочень, одну з яких оголошено ОСОБА_7 після ухвалення судового рішення, а саме 18.01.2018, колегія суддів враховує, проте поведінка засудженого в цілому за весь період відбування покарання не дає підстав для умовно-дострокового звільнення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення та підлягає умовно-достроковому звільненню. Тому апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 9 січня 2018 року про задоволення заяви захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4