Постанова
Іменем України
22 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 635/11557/14-к

провадження № 51-896км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відео конференції
захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000742, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого 4 вересня 2014 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із іспитовим строком на 1 рік,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Харківського районного суду Харківської області від 16 березня 2016 року ОСОБА_8 засуджено за: ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_8 до призначеного покарання частково приєднано покарання невідбуте ним за попереднім вироком від 4 вересня 2014 року у виді позбавлення волі строком на 1 рік та остаточно визначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_9 , судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржено.
Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 21 лютого 2014 року, близько 21:50 год. хв., діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , умисно, з корисливих мотивів, перелізши через огорожу, проникли на територію домоволодіння ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Далі, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи спільно та за попередньою змовою, реалізуючи свій корисливий умисел, через незачинені вхідні двері, проникли до житлового будинку, та, погрожуючи потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які у цей час знаходились у будинку, застосуванням фізичного насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я, використовуючи кухонний ніж, який потерпілі сприймали як реальну загрозу для їх життя та здоров`я, погрожуючи застосуванням вказаного ножа в разі вчинення опору, пред`являючи вимоги щодо негайної видачі коштовностей та грошових коштів, зв`язали потерпілого ОСОБА_10 за допомогою мотузки, внаслідок чого, остаточно зламавши волю потерпілих до опору, відкрито заволоділи належними їм грошима на загальну суму 660 грн. 00 коп., спричинивши потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім цього, 26 лютого 2014 року, близько 20:40 год. ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , повторно, умисно, з корисливих мотивів, маючи намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, через незачинені вхідні двері проникли на територію домоволодіння ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . та, погрожуючи потерпілим ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які у цей час знаходились у будинку, застосуванням фізичного насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я, використовуючи кухонний ніж, який потерпілі сприймали як реальну загрозу для їх життя та здоров`я, погрожуючи застосуванням вказаного ножа, в разі вчинення опору, пред`являючи вимоги щодо негайної видачі коштовностей та грошових коштів, внаслідок чого, остаточно зламавши волю потерпілих до опору, відкрито заволоділи їх сумісним майном, спричинивши потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 3406 грн.
Крім того, 06 березня 2014 року близько 19:30 год., ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , повторно, умисно, з корисливих мотивів, маючи намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, через незачинені вхідні двері, проникли до житлового будинку ОСОБА_14 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 та, погрожуючи потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які у цей час знаходились у будинку, застосуванням фізичного насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я, використовуючи кухонний ніж, який потерпілі сприймали як реальну загрозу для їх життя та здоров`я, погрожуючи застосуванням вказаного ножа в разі вчинення опору, пред`являючи вимоги щодо негайної видачі коштовностей та грошових коштів, внаслідок чого, остаточно зламавши волю потерпілих до опору, відкрито заволоділи майном ОСОБА_14 та майном ОСОБА_15 , ОСОБА_16 спричинивши останнім матеріальну шкоду на загальну суму 8050 грн., 8600 грн. та 300 грн. відповідно.
Крім того, 29 жовтня 2014 року близько 16:50 год., ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , повторно, умисно, з корисливих мотивів, маючи намір спрямований на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись за адресою: АДРЕСА_5 , заволоділи сумкою ОСОБА_17 спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 472,68 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. При цьому вказує на неповноту судового розгляду, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального кодексу. Також посилається на те, що під час здійснення досудового розслідування, а також розгляду провадження в суді, було порушено його право на захист.Вказує на те, що на нього на досудовому розслідуванні здійснювався фізичний тиск з боку працівників міліції. Крім того, вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки апеляційний суд не виправив допущені судом першої інстанції порушення.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали подану скаргу, захисник ОСОБА_7 не заперечувала проти задоволення скарги, прокурор заперечував проти задоволення скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як встановлено ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачена.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 409 та 410 КПК України, просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.
Проте, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винність засудженого у вчиненні злочинів, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та вмотивованим.
Так, судом правильно зроблений висновок на підставі показань потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які вони надавали в судовому засіданні, та які є послідовними і такими, що узгоджуються між собою, а також протоколами пред`явлення особи до впізнання. Крім того, судом було враховано й інші докази по справі, в тому числі висновки відповідних експертиз.
Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України,у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, мотив та спосіб вчинення злочинів, його наслідки, зазначив дії і роль засудженого.
Судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження. Вина ОСОБА_8 підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, доказів та їх достатності для постановлення вироку.
У вироку суду у повній відповідності до вимог ст. 374 КПК Українинаведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 , які досліджені та оцінені із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Дії засудженого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України кваліфіковано судом правильно.
Що стосуються доводів засудженого про порушення його права на захист під час здійснення досудового розслідування та розгляду провадження в суді, то такі є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.
Так, як слідує з матеріалів кримінального провадження під час здійснення досудового розслідування в якості захисника ОСОБА_8 були адвокат ОСОБА_18 ( Т. 2 а.п. 129), яка в подальшому була замінена на захисника ОСОБА_19 (Т.2, а.п. 139), який і приймав участь у ряді слідчих дій.
На підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції судом було задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 про залучення захисника та його захист в суді першої інстанцій, а в подальшому і в суді апеляційної інстанції, здійснювала адвокат ОСОБА_6 .
За таких обставин посилання засудженого про порушення його права на захист є необґрунтованими.
Що стосується доводів засудженого про застосування до нього недозволених методів під час досудового розслідування з метою домогтися визнання ним вини у злочинах, то вони є голослівними, оскільки як слідує з матеріалів провадження, він до органів, уповноважених вносити відомості до Єдиного реєстру досудових розслідуваньне звертався. Крім того, засуджений у судових засіданнях першої і апеляційної інстанції не давав визнавальних показань і такі в основу вироку покладені не були.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі засудженого доводам, в тому числі і тим на які він послався у касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у її задоволенні. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.

Інші доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
Покарання засудженому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 50, 65, 70, 71 КК України.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, суд
ухвалив:
Вирок Харківського районного суду Харківської області від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3