Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/2450/17

Номер провадження: 1-кп/511/253/17

"12" грудня 2017 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.119 та ч. 1 ст. 122 КК України,
ВСТАНОВИВ:
20 листопада 2017 року до Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.119 та ч. 1 ст. 122 КК України, до якого долучений реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка обвинуваченого та захисника про отримання копії обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування.
Під час підготовчого судового засідання всіма учасниками провадження висловлена думка щодо можливості призначення вказаного кримінального провадження до слухання, будь-яких інших клопотань не заявлялося.
Дослідивши обвинувальний акт, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки даний обвинувальний акт не відповідає вимогам статей 291 КПК України з огляду на наступне.
У відповідності до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, згідно обвинувального акту, підчас досудового розслідування установлено, що 23.07.2017 приблизно о 22 годині ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння йшов по вул. Чкалова, смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області з боку «Військового містечка» в напрямку свого будинку під

АДРЕСА_1 він зачепився та впав на землю, в цей час до нього підійшла раніше не знайома йому ОСОБА_7 , яка також перебувала в стані алкогольного сп`яніння та запропонувала допомогти йому підвестись на що він погодився та сказав, якщо вона доведе його додому то він пригостить її спиртними напоями, на що вона погодилась та вони вдвох пішки попрямували у напрямку будинку ОСОБА_6 , по дорозі вони неодноразово падали на землю, оскільки обидва були у стані алкогольного сп`яніння.

До будинку ОСОБА_6 вони дійшли приблизно о 23 годині 30 хвилин де в кімнаті будинку вдвох розпили пляшку горілки об`ємом 250 г, після чого ОСОБА_8 заснула на ліжку, а ОСОБА_6 знову пішов «Військове містечко», звідки повернувся 24.07.2017 приблизно о 04 годині та побачив, що ОСОБА_8 досі спить, він почав будити її та говорити щоб вона покинула його будинок проте, вона відмовлялась оскільки перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, в`Зв`язку з чим, між ними виникла сварка в ході якої ОСОБА_6 з метою завдання їй тілесних ушкоджень завдав один удар табуретом, який знаходився в кімнаті в область грудної клітини ОСОБА_9 , яка в той час лежала в ліжку на спині в наслідок чого заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді двобічного переламу 8-10 ребер, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 75/84 від 24.07.2017 до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Після чого, ОСОБА_6 підняв ОСОБА_10 з ліжка та в той час, коли вона стояла, діючи навмисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, через свою злочинну недбалість, не передбачаючи можливість отримання ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень та її смерті, хоча повинен був і міг передбачити їх настання наніс удар долонею лівої руки в праву частину обличчя ОСОБА_12 в наслідок чого остання не втримала рівновагу та впала на підлогу ударившись при падінні потилицею о край табурету, який знаходився в кімнаті.

В наслідок падіння та удару потилицею о табурет ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливо під тверді і м`які мозкові оболонки, масивного поширеного крововиливу у м`які тканини волосистої частини голови, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 75/84 від 24.07.2017 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та від яких настала її смерть.

Крім того, відповідно до вказаного висновку у ОСОБА_13 також виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців і садна шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та пов`язані з настанням смерті ОСОБА_13 , які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 75/84Д1 від 10.11.2017 вона могла отримати в наслідок падіння з висоти власного зросту.

Формулювання обвинувачення викладено наступним чином:

На підставі викладеного ОСОБА_6 , обвинувачується в тому що 24.07.2017 приблизно о 04 годині, більш точного часу установити не надалось можливим, він та ОСОБА_7 знаходились в кімнаті його будинку по АДРЕСА_1 , де розпивали спиртні напої.

Після розпивання спиртних напоїв, між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла сварка, пов`язана з тим, що ОСОБА_8 не хотіла уходити з його будинку, в ході якої ОСОБА_6 з метою завдання їй тілесних ушкоджень завдав один удар табуретом, який знаходився в кімнаті в область грудної клітини ОСОБА_9 , яка в той час лежала в ліжку на спині в наслідок чого заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді двобічного переламу 8-10 ребер, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 75/84 від 24.07.2017 до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що своїми умисними діями скоїв злочин передбачений чЛ ст. 122 КК України кваліфікованого як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Після чого, ОСОБА_6 підняв ОСОБА_10 з ліжка та в той час, коли вона стояла, діючи навмисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, через свою злочинну недбалість, не передбачаючи можливість отримання ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень та її смерті, хоча повинен був і міг передбачити їх настання наніс удар долонею лівої руки в праву частину обличчя ОСОБА_12 в наслідок чого остання не втримала рівновагу та впала на підлогу ударившись при падінні потилицею о край табурету, який знаходився в кімнаті.

В наслідок падіння та удару потилицею о табурет ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливо під тверді і м`які мозкові оболонки, масивного поширеного крововиливу у м`які тканини волосистої частини голови, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 75/84 від 24.07.2017 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та від яких настала її смерть.

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 119 КК України, що кваліфікуються як вбивство вчинене через необережність та ч.І ст. 122 КК України, що кваліфікуються як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України під час проведення підготовчого судового засідання суд повинен вирішити питання про відповідність обвинувального акту вимогам цього Кодексу та у разі невідповідності його вимогам, повернути такий обвинувальний акт прокурору.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Згідно припису ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно із приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд 1-ої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.
Досліджуючи матеріали кримінального провадження, судом була встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до положень ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо.
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Слід зазначити, що, виходячи зі змісту п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення судом виправдувального чи обвинувального вироку, у мотивувальній частині вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, що пред`явлене особі. При цьому, в обвинувальному вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, його форми вини і мотивів.
У своїй постанові від 24.11.2016 (справа № 5-328 К/С-16) про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 2 ст. 445 КПК України, Верховний Суд України звернув увагу на те, що важливим є виклад в обвинувальному акті саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та реалізації права на захист.
Зі змісту цього ж судового рішення випливає правовий висновок Верховного Суду України про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Таке наведення фактичних обставин Верховний Суд України у своєму рішенні називає конкретністю обвинувачення.
Як випливає зі змісту ч. 1 ст. 458 КПК України вказані правові висновки є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які у своїй діяльності застосовують відповідне положення закону, тобто у цьому випадку ст. 291 КПК України.
Обвинувальний акт, що надійшов до суду, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які згідно положень ст. 91 КПК України та з огляду на правову кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначених в обвинувальному акту, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також не містить саме формулювання обвинувачення, встановленого доведеним - з огляду на наступне.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у своїх рішеннях послідовно зазначає, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист (справа № 5-328кс16, пункт 7) та підтверджує правову позицію, що правильне застосування норми закону передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально - правовою нормою (справа № 5-34кс13, № 5-27кс 14).
У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що в даному обвинувальному акті відсутнє.
Але аналіз змісту вказаного обвинувального акту показав, що він формально містить підрозділи: «Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення», «Формулювання обвинувачення» та «Правова кваліфікація кримінального правопорушення» з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але формулювання обвинувачення є формальним, а обвинувачення є неконкретним, обставини справи не відповідають кваліфікації злочину з огляду на наступне.

Обвинувальний акт, що надійшов до суду, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які згідно положень ст. 91 КПК України та з огляду на правову кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначену в обвинувальному акту, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, згідно обвинувального акту вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 24.07.2017р. о 4 години двічі вдарив потерпілу: один раз табуретом в область грудної клітини та долонею лівої руки в праву частину обличчя ОСОБА_7 , в наслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, а саме: двобічного переламу 8-10 ребер та закриту черепно-мозкової травму з крововиливом під тверді і м`які мозкові оболонки, масивного поширеного крововиливу у м`які тканини волосистої частини голови, від останніх тілесних ушкоджень настала смерть потерпілої.

Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України як вбивство вчинене через необережність та за ч.І ст. 122 КК України, що кваліфікуються як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Крім того, згідно обвинувального акту у ОСОБА_13 також виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців і садна шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та пов`язані з настанням смерті ОСОБА_13 , які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 75/84Д1 від 10.11.2017 вона могла отримати в наслідок падіння з висоти власного зросту.
Але виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, механізм отримання вказаних тілесних ушкоджень потерпілою та правова кваліфікація кримінального правопорушення в цій частині свого відображення в обвинувальному акті не знайшла.

Тому на думку суду, зазначення вказаного в обвинувальному акті є неконкретним та таким, що не дає суду можливість зіставити кожний елемент складу кримінального правопорушення з фактичними складовими обвинувачення та з його юридичною формулою; деякі тілесні ушкодження взагалі не кваліфіковані, крім того вказане містить протиріччя, оскільки не зрозумілим є виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців і садна шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та пов`язані з настанням смерті ОСОБА_13 та як вона могла отримати вказані тілесні ушкодження внаслідок падіння з висоти власного зросту, якщо обвинувачений її двічі вдарив один раз тумбочкою в область груди, а другий раз долонею по обличчю; тобто їх локалізацією та механізм спричинення вказаних тілесних ушкоджень в системному розумінні зі складом необережного злочину.
Вказані порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства перешкоджають повному, всебічному і об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення; можливості обвинуваченого підготуватись до захисту від такого обвинувачення та порушує права потерпілої на доступ до суду.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, вказані недоліки є істотними, які перешкоджають призначити справу до слухання та в подальшому можуть вплинути на прийняття судом рішення, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки.

Оскільки обвинуваченому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжений та спливає лише 20.01.2018р., тому підстав для його продовження у суду не має.

Керуючись ст.291, п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Повернути обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.119 та ч. 1 ст. 122 КК України, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 000023 від 24.07.2017р. прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області, в зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Ухвалу негайно направити прокурору для усунення зазначених в ній недоліків обвинувального акта.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, представнику потерпілого та обвинуваченому.

Ухвала підлягає оскарженню протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 14.12.2017р.
Суддя:ОСОБА_1