Провадження № 11-кп/792/115/18
Справа № 671/1486/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому та в режимі відеоконференції з приміщення Волочиського районного суду кримінальне провадження №0000398 від 24 липня 2017 року за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Городоцького районного суду від 13 листопада 2017 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Городоцького районного суду від 13 листопада 2017 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мукачево Закарпатської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з неповною загальною середньою освітою, не працює, перебуває в цивільному шлюбі, раніше судимий:

- 21 червня 1977 року вироком Мукачівського міського суду Закарпатської області за ч.1 ст.141, ч.2 ст.81, ст.42 КК УРСР 1960 року на 4 роки позбавлення волі;
- 04 серпня 1978 року вироком того ж суду за ч.2 ст.140, ст.17, ч.2 ст.140, ст.42 КК УРСР 1960 року на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 30 серпня 1984 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч.3 ст.140, ч.3 ст.141, ч.1 ст.143, ч.1 ст.222, ст.42 КК УРСР 1960 року на 6 років позбавлення волі;
- 05 червня 1986 року вироком Толочинського міського суду Вітебської області БРСР за ч.2 ст.141 КК БРСР на 7 років позбавлення волі;
- 12 лютого 1991 року вироком Мукачівського міського суду Закарпатської області за ч.2 ст.196-1 КК УРСР 1960 року на 1 рік позбавлення волі;
- 04 березня 1993 року вироком того ж суду за ч.2 ст.141 КК України 1960 року на 6 років позбавлення волі;
- 09 березня 1993 року вироком Мукачівського районного суду Закарпатської області за ч.4 ст.140 КК України 1960 року на 9 років позбавлення волі;
- 28 жовтня 1999 року вироком судової колегії в кримінальних справах Хмельницького обласного суду за ч.4 ст.117, ч.2 ст.118, ст.42 КК України 1960 року на 13 років позбавлення волі;
- 19 лютого 2013 року вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду за ч.3 ст.185, ст.69 КК України на 6 місяців арешту;
- 03 липня 2014 року вироком того ж суду за ч.2 ст.185, ст.69 КК України на 240 годин громадських робіт;
- 13 лютого 2015 року вироком того ж суду за ч.3 ст.186, 71 КК України на 4 роки 15 днів позбавлення волі; згідно ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2017 року на підставі ч.3 ст.82 КК України невідбута частина покарання 07 місяців 17 днів замінена на 240 годин громадських робіт;
визнаний винуватим за ч.3 ст.187 КК України з призначенням покарання у виді 7 років 11 місяців 20 днів позбавлення волі з конфіскацією усього майна, крім житла.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року та остаточно призначено ОСОБА_7 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, крім житла.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього увязнення за один день позбавлення волі, починаючи з 24 липня 2017 року до 13 листопада 2017 року включно.
За вироком суду, ОСОБА_7 з корисливого мотиву, з метою наживи, в ніч з 23 на 24 липня 2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов на домогосподарство ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 та шляхом відкриття незамкнених вхідних дверей проник у житловий будинок. У подальшому в приміщенні вищевказаного житлового будинку ОСОБА_7 був помічений потерпілою ОСОБА_9 , яка почала його проганяти. Однак, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, з метою протиправного заволодіння чужим майном, напав на потерпілу, вчинив насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, а саме, схопив її рукою за шию та почав душити, схопивши рукою в ділянці ротової порожнини, перекрив доступ повітря, вимагаючи в останньої гроші. Після цього ОСОБА_9 , усвідомлюючи небезпеку для життя та здоров`я з боку ОСОБА_7 , проти власної волі передала на вимогу останнього грошові кошти в сумі 150 грн., які ОСОБА_7 вирвав у ОСОБА_9 із рук та вийшов з будинку.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просила вирок суду скасувати та закрити провадження у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого.

Стверджувала, що суд, встановивши, що подія кримінального правопорушення вчинена в ніч з 23 на 24 липня 2017 року, а не біля 01 години 24 липня 2017 року, як зазначено в обвинувальному акті, ухвалив обвинувальний вирок, вийшовши за межі обвинувачення.

Уважала, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 не відповідає фактичним обставинам, оскільки серед речових доказів відсутня футболка темно-зеленого кольору, у яку, згідно пояснень потерпілої, був одягнений нападник, а пред`явлення для впізнання з її участю не проводилось, інших доказів вчинення нападу саме ОСОБА_7 судом не здобуто.

Крім того, протокол огляду місця події від 24 липня 2017 року є недопустимим доказом, оскільки він проведений всупереч вимогам ст.ст.234, 237, КПК України за відсутності ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла та до внесення відомостей до ЄРДР.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскарженого судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження за недоведеністю вини з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованим та підтверджений сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів, яким судом дана належна оцінка.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому не визнав та стверджував, що 23 липня 2017 року після вживання алкогольних напоїв провів сина потерпілої ОСОБА_10 додому, однак той дав йому 30 грн. і попросив купити горілки. Він пішов, але, почувши крики, повернувся та побачив, що потерпіла ОСОБА_9 лежить на землі. Вона пояснила, що її бив син ОСОБА_10 , бо вона не давала йому гроші та їжу. ОСОБА_7 купив горілки, яку вони розпили разом з ОСОБА_10 , після чого він повернувся додому близько 21-ї години. При цьому повідомив, що був одягнутий в шорти тілесного кольору, тапки і чорну футболку.
Проте, такі його пояснення спростовуються сукупністю таких доказів.
Із дослідженого в судовому засіданні звукозапису допиту потерпілої ОСОБА_9 , здійсненому відповідно до ст.225 КПК України, установлено, що влітку 2017 року у вечірню пору її син ОСОБА_10 прийшов додому разом з ОСОБА_7 , якого вона на той час не знала. ОСОБА_7 провів ОСОБА_10 в його кімнату, де вони поговорили протягом нетривалого часу, після чого ОСОБА_7 пішов. У нічний час вона побачила світло від ліхтарика в кімнаті сина та подумала, що той прокинувся. Однак, незабаром до її кімнати зайшов ОСОБА_7 , якого вона упізнала як особу, котра приходила кілька годин тому з її сином ОСОБА_10 . Потерпіла запитала в ОСОБА_7 мету його приходу, на що останній, натягаючи на обличчя футболку, відповів, що ОСОБА_10 винен йому 100 грн. Вона намагалася покликати сина, щоб з`ясувати це. Проте, ОСОБА_7 схопив її за шию і почав душити. Розуміючи, що ОСОБА_7 може позбавити її життя, віддала всі наявні в неї гроші в сумі 150 грн., після чого він пішов.
Указані обставини потерпіла ОСОБА_9 підтвердила під час проведення слідчого експерименту 09 вересня 2017 року з доданими до нього фототаблицями.
Свідок ОСОБА_10 вказував, що 23 липня 2017 року після розпиття спитрних напоїв ОСОБА_7 провів його додому, де їх зустріла його мати ОСОБА_9 . ОСОБА_7 провів ОСОБА_10 в кімнату і пішов. Коли ОСОБА_10 прокинувся зранку наступного дня, то мати розповіла йому, що вночі приходив ОСОБА_7 , напав на неї, душив та вимагав гроші.
Згідно з висновком судово-медичного експерта № 146 від 25 липня 2017 року, у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на спинці носа справа, по одному крововиливу на лівій виличній та лівій щічній ділянці, крововиливу на підборідді справа та кровиливу на ділянці нижньої щелепи справа. Крововилив на нижній щелепі міг утворитися від дії (можливо тиснення) гострого краю якогось твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею напівдугоподібної форми, яким міг бути ніготь руки людини чи інший предмет зі схожими властивостями. Всі інші тілесні ушкодження могли виникнути як внаслідок ударів, так і при тисненні зі значною силою якихось тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук людини, не виключено в строки і за обставин, що викладені в постанові про призначення судово-медичної експертизи, та на які вказує обстежувана; за своїм характером відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитися як одномоментно, при стисканні обличчя пальцями рук, так і від більшої кількості (до п`яти) прикладень травмуючої дії в ділянку обличчя. Характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілої не є специфічними чи характерними для утворення їх при падінні людини з висоти власного зросту.
Цей висновок обєктивно узгоджується з матеріалами провадження, підтверджує показання потерпілої про здійснення розбійного нападу на неї із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, будь-яких підстав сумніватися у достовірності та правдивості її свідчень немає.
Твердження захисника ОСОБА_8 про недопустимість доказу протоколу огляду місця події від 24 липня 2017 року є надуманим, оскільки такий був проведений у будинку з дозволу його власника потерпілої ОСОБА_9 відповідно до вимог ст.ст. 234, 237 КПК України.
Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджена оглянутими в судовому засіданні речовими доказами футболками світло-зеленого кольору та шортами сірого кольору. Обвинувачений не заперечив належність йому вказаних речей.
Свідок ОСОБА_11 у суді показала, що вказаного дня до 22-ї години вона разом з її чоловіком, батьком та обвинуваченим ОСОБА_12 розпивали спиртні напої, після чого ОСОБА_7 відвів її додому. Повідомила, що обвинувачений того дня був одягнутий в зелену майку і зелені шорти.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про невідповідність вилученого у ОСОБА_7 кольору одягу (світлого чи темного), з кольором речей, у яких, згідно показань потерпілої, був одягнений нападник та показаннями свідка ОСОБА_10 щодо одягу ОСОБА_7 , позбавлені підстав і жодним чином не спростовують висновку суду про винуватість обвинуваченого. Із дослідженого вище звукозапису допиту потерпілої ОСОБА_9 , здійсненому відповідно до ст.225 КПК України за участю обвинуваченого і його захисника, слідує, що потерпіла чітко і категорично вказала на ОСОБА_7 , як на особу, що вчинила на неї розбійний напад.
Судом надана також належна оцінка як суперечливим показанням свідків ОСОБА_13 , з якою обвинувачений перебуває у незареєстрованому шлюбі, свідка ОСОБА_14 , котра є дочкою ОСОБА_13 і проживає з нею і ОСОБА_7 в одному будинку, бо вони (показання) не узгоджуються між собою та показаннями ОСОБА_7 щодо його алібі. Останній, зокрема, повідомив, що, провівши ОСОБА_10 , повернувся близько 21-ї години. Відтак, суд розцінив такі їх показання як намір вигородити обвинуваченого, котрий є їх родичем, і з цих підстав обгрунтовано не взяв до уваги.

З огляду на викладене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі обвинувачення, встановивши, що напад мав місце в ніч з 23 на 24 липня 2017 року, а не о 01 годині 24 липня 2017 року, як зазначено в обвинувальному акті.
Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм відповідну правову оцінку і дійшов переконливих висновків про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, і правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.187 КК України.

Водночас вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 24 січня 2018 року задоволено апеляційну скаргу прокурора: вирок Городоцького районного суду від 13 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасовано та ухвалено новий вирок із застосуванням більш суворого покарання.
З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 на вирок Городоцького районного суду від 13 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді: /підпис/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2