Справа № 530/1165/17
Номер провадження 1-кп/530/117/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" вересня 2017 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000388 від 10.08.2017 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освіта професійно-технічна, одруженої, раніше не судима, не працююча, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 08.08.2017 року близько 17 год. 05 хв. перебуваючи в приміщенні магазину «Аврора» розташованого в смт.Опішня, вул.Перемоги, 4, Зіньківського району Полтавської області, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки, шляхом вільного доступу, таємно викрала жіночий гаманець чорного кольору зі шкірозамінника вартістю 180 грн., в якому знаходилися грошові кошти в сумі 522 грн, що належать ОСОБА_5 , чим спричинила потерпілій майнової шкоди на загальну суму 702 грн..
Таким чином, своїми умисними протиправними діями які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України.
Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.
Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даних кримінальних правопорушень, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенціїпро захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національнимі європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.
Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_4 , показала, що свою вину в інкримінуємому їй злочині визнала в повному обсязі, в повному обсязі визнала фактичні обставини справи. Будучи допитаною в судовому засіданні дала покази аналогічні описовій частині вироку та вказала, що цивільний позов крім викрадених коштів не визнає. Просить суд призначити покарання згідно чинного законодавства. Просить вибачення у потерпілої.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , підтвердила факт крадіжки. Просить стягти із ОСОБА_4 : 6000 - матеріальних збитків, 10 000 моральних збитків, 522 грн. сума викрадена з гаманця, 46,12 грн. транспортні витрати, 60 грн. - витрати для відновлення банківської картки. Міру покарання просить вибрати згідно закону. З думкою прокурора по вибраній мірі покарання - згідна.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків і інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході дізнання та досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим та іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.
Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченої, ОСОБА_4 , та потерпілої ОСОБА_5 а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_4 .. Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Оцінивши докази у своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 .

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 , достатнє і необхідне для її виправлення і недопущення в подальшому скоєння нею злочинів, суд враховує, що вона вину визнає повністю і щиро кається в здійсненому, активно сприяла розкриттю злочину, її майновий стан, і вважає ці обставини, такими що пом`якшують покарання.

Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 , достатнє і необхідне для її виправлення і недопущення в подальшому скоєння нею злочинів, суд враховує, що вона вину визнає повністю і щиро кається в здійсненому, активно сприяла розкриттю злочину, її майновий стан, і вважає ці обставини, такими що пом`якшують покарання.

Підстав для застосування ст. 69 КК України обвинуваченій ОСОБА_4 суд не вбачає.

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченої.
З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, та того, що ОСОБА_4 , раніше не судима, скоїла злочин передбачений ст. 185 ч 1 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до середньої тяжкості злочину; вчиненого злочину, характеру і розміру завданих збитків, суспільної небезпеки скоєного злочину, обставин справи та наслідків, а також особи ОСОБА_4 , суд вважає, що виправлення підсудної та попередження вчинення нею нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати їй покарання, передбачене чинним законодавством.

З огляду на юридичну суть та зміст положень ст.ст.50,65 КК України, суд також вважає, що захід примусу відносно ОСОБА_4 , внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить її додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для її виправлення.

Згідно медичного висновку ОСОБА_4 практично здорова.

Речові докази по справі: - оптичний диск з відеозаписом з камери відеоспостереження - який приєднано до матеріалів даного кримінального провадження, банківська картка «SwerbarLk», пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , картка клієнта магазину, картка оператора мобільного зв`язку Водафон, візитна картка, товарні чеки, картка для проїзду в громадському транспорті, які передано на зберігання ОСОБА_5 під письмову розписку.
Судові витрати відсутні.

Цивільний позов по справі заявлено потерпілою на суму: 6000 - матеріальні збитки, 10 000 моральні збитки, 522 грн. сума викрадена з гаманця, 46,12 грн. транспортні витрати, 60 грн. - витрати для відновлення банківської картки .

По справі заявлений та прийнятий до розгляду в порядку ст. 128 КПК України разом з кримінальним провадженням цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 ..
Частиною 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальном у провадженні.
Суд, дослідивши та проаналізувавши докази по даному кримінальному провадженню, приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином підлягає частковому задоволенню, та необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 матеріальні збитки, заподіяні злочином, в сумі 522 грн. причинені вчиненням злочину, 46,12 грн. витрати на проїзд на судове засідання і моральну шкоду, заподіяну злочином в сумі 600 грн. враховуючи фізичні і душевні страждання ОСОБА_5 , а також вимоги розумності і справедливості, а всього стягти 1168,12 грн.. В інший частині позову ОСОБА_5 належить відмовити за недоведеністю позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 160 годин громадських робіт.

Підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Речові докази по справі: оптичний диск з відеозаписом з камери відеоспостереження - який приєднано до матеріалів даного кримінального провадження - залишити при матеріалах справи, Банківська картка «SwerbarLk», пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , картка клієнта магазину, картка оператора мобільного зв`язку Водафон, візитна картка, товарні чеки, картка для проїзду в громадському транспорті, які передано на зберігання ОСОБА_5 під письмову розписку залишити у її власності.
Стягти із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , не працюючої, ідентифікаційний номерсуду невідомий, на користь ОСОБА_5 , жительки АДРЕСА_2 1168 ( одну тисячу сто шістдесят вісім) гривень 12 копійок.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1