Справа №718/2201/17
Провадження №1-кп/718/180/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2017 року Кіцманський районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кіцмань кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000033 від 26.06.2017 року, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Шепіт, Путильського району, Чернівецької області, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, мешканця АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , являючись депутатом Шепітської сільської ради Путильського район, округу №11, не виконав вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» в частині заповнення на офіційному веб-сайті Національного агенства з питань запобігання корупції декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Так, відповідно до статті 1 Закону суб`єктами декларування є особи зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларації відповідно до цього Закону. Відповідно до частини першої статті 3 такими суб`єктами є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування, зобов`язані щорічно до 01 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
14.02.2017 року ОСОБА_4 , згідно Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей подання службовими особами декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру у 2017 році» головою Шепітської сільської ради, Путильського району, Чернівецької області письмово під підпис було проінформовано про те, що йому необхідно виготовити електронний ключ доступу до державного реєстру електронних декларацій та до 01 квітня 2017 року подати заповнену електронну декларацію на сайт НАЗК. Однак, ОСОБА_4 , як суб`єкт декларування, умисно не подав зазначеної декларації, являючись при цьому особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, у строк до 01 квітня 2017 року до Єдиного реєстру електронних декларацій.
Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України особливостей фінансового контролю категорій посадових осіб» строк подання щорічних декларацій для осіб, які відповідно до Закону «Про запобігання корупції» подають їх вперше, продовжено до 01 травня 2017 року, проте ОСОБА_4 і в цей період умисно не подав до Єдиного реєстру електронних декларацій свою електронну декларацію.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.366-1 КК України, визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні відповідають дійсності. У вчиненому щиро розкаюється. Усвідомлював, що чинить протиправно.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю.
Оскільки обвинуваченим, іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, обвинувачений правильно зрозумів зміст скоєного, в учасників процесу відсутні сумніви у добровільності та істинності його позицій, суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу. При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він дав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-1 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 366-1 КК України по кваліфікуючій ознаці умисне неподання суб`єктом декларування декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який є молодим за віком, не працює, має на утриманні трьох малолітніх дітей, на спеціальних обліках не перебуває, раніше не судимий, за місцем проживання позитивно характеризується.
Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає - визнання своєї вини, щире каяття, сприяння у розкритті злочину.
Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
На підставі викладеного та враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно із ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, вчиненим умисно, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання в межах, визначених санкцією ст. 366-1 КК України, у виді громадських робіт з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-V111, так як на його утриманні перебувають троє малолітніх дітей, відносно яких він не позбавлений батьківських прав. Наслідки застосування амністії йому відомі.
Прокурор не заперечив проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні»).
За приписами ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.
Згідно з п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб , яких не позбавлено батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин до набрання чинності актом амністії, тобто до 07.09.2017 року, умисний злочин невеликої тяжкості, відповідно до ст. 12 КК України, на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» не позбавлений батьківських прав відносно своїх трьох малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно наданих суду свідоцтв про народження дітей, дав згоду на застосування до нього амністії, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 100, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, ст. 86 КК України, ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст.ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят ) годин з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк 1 рік.
Звільнити ОСОБА_4 від призначеного йому покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1