Справа № 296/5038/17
УХВАЛА
Іменем України
08 серпня 2017 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Житомирської області від 31.05.2017 року про закриття кримінального провадження №0000030,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Житомирської області від 31.05.2017 року про закриття кримінального провадження №0000030 від 30.03.2015 року.

Подана скарга обґрунтовувалась тим, що провадження було проведено однобічно, необ`єктивно та упереджено та з порушенням строків розгляду. Вказувалось, що в оскаржуваній постанові не було надано юридичної оцінки письмовим показам заявника, в яких він вказував мету свого незаконного утримання, а саме: фальсифікація кримінальної справи щодо нього, за яку він в подальшому відбув два з половиною роки під вартою. Також заявник посилаючись на результати почеркознавчої експертизи з приводу фальсифікації ряду процесуальних документів слідчою ОСОБА_5 та факт незаконного затримання, доставлення та утримання в Черняхівському РВ УМВС України з 24.07.2009 року протягом трьох діб, просив скасувати постанову прокурора

Заявник у судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні проти скарги посилаючись на декриміналізацію злочину за ч. 1 ст. 365 КК України, а також те, що незаконне затримання заявника здійснювалось не як захід забезпечення кримінального провадження чи запобіжний захід, а в адміністративному порядку, вказував про неможливість кваліфікувати злочин за ст. 371 КК України, у зв`язку з чим вказував на законність постанови про закриття кримінального провадження.

Заслухавши пояснення заявника та прокурора, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 30.03.2015 прокуратурою Житомирської області до ЄРДР внесно відомості про вчинення кримінального провадження за №0000030 службовими особами Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області за ч. 1 ст. 365 КК України щодо незаконного затримання ОСОБА_3 в адміністративному приміщенні Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області у період з 27.07.2009 по 29.07.2009.

З матеріалів провадження вбачається, що 24 липня 2009 року ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 263 КУпАП строком на 3 доби та поміщено до кімнати затриманих і доставлено до чергової частини Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області.

27.07.2009 ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді ст. інспектора режимно-секретного сектору Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області, знаючи, що строк затримання ОСОБА_3 в адміністративному порядку закінчився, без складання будь-яких процесуальних документів, не надав можливість останньому залишити приміщення Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області до 29.07.2009 року, де ОСОБА_3 не бажав перебувати, тим самим незаконно позбавив ОСОБА_3 волі.

22.10.2014 вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України і призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права обіймати атестовані посади в правоохоронних органах строком на 2 роки. На підставі ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

10.02.2015 ухвалою Апеляційного суду Житомирської області вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 22.10.2014 скасовано, а криміналу справу повернуто прокурору Червоноармійського району Житомирської області для організації додаткового досудового розслідування.

31.05.2017 постановою прокурора відділу прокуратури Житомирської області кримінальне провадження №0000030 від 30.03.2015 за ознаками правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України закрито у зв`язку декриміналізацією.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що прокурор встановивши, що ОСОБА_7 своїми діями незаконно позбавив ОСОБА_3 волі в період з 27.07.2009 по 29.07.2009 , а також заподіяв істотну шкоду правам та законним інтересам ОСОБА_3 , однак у зв`язку із набранням чинності 28.02.2014 року зміни до диспозиції ч. 1 ст. 365 КК України з урахуванням змісту поняття істотної шкоди та відсутність завдання матеріальних (майнових) збитків ОСОБА_3 , дійшов висновку про необхідінсть закриття кримінального провадження у зв`язку із набранням чинності закону, який скасовує кримінальну відповідальність за скоєний злочин.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що приймаючи постанову про закриття кримінального провадження від 31.05.2017 року, прокурор вказаних вимог кримінально-процесуального закону не дотримався.

На переконання слідчого судді, висновки прокурора про наявність всіх необхідних підстав для винесення постанови про закриття кримінального провадження за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 в період з 27.07.2009 по 29.07.2009 в адміністративному приміщені Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області, є неповними, передчасними та підлягають додатковому дослідженню з подальшою належною їх оцінкою у відповідному процесуальному рішенні постановленому за наслідками розслідування.

Так, з матеріалів закритого кримінального провадження вбачається, що за висновком службової перевірки, проведеної 5-м відділом ВБ (у Житомирській області) СВБ ГУБОЗ МВС України встановлено, що 24.07.2009 року співробітниками Черняхівського РВ затримано ОСОБА_3 в порядку ст. 263 КУпАП. Матеріали по даному факту були доручені ОСОБА_8 , який провівши відповідну перевірку матеріали передав слідчій ОСОБА_5 . 24.07.2009 року ОСОБА_3 було поміщено до кімнати адмінзатриманих, а після звільнення йому було наказано залишатись у райвідділі, де він пробув до 29.07.2009 року. Саме 29.07.2009 року проти ОСОБА_3 слідчою ОСОБА_5 порушена кримінальна справа за ч.2 ст.309 КК України, а ОСОБА_3 був затриманий в порядку ст.115 КПК України.

В ході проведеної службової перевірки також проводилися експертні дослідження певних процесуальних документів, складених слідчою ОСОБА_5 , за результатами яких встановлено їх підробку. Також були отримані висновки про те, що підробка цих документів здійснена ймовірно ОСОБА_5 . Факт підробки процесуальних документів кримінальної справи на думку осіб, що проводили перевірку щодо фальсифікації матеріалів кримінально справи ОСОБА_3 вважались такими, що знайшли своє підтвердження, як і факт його незаконного утримання.

Згідно змісту оскарженої постанови прокурора не вбачається, що орган досудового розслідування виконав всі необхідні слідчі дії, належно їх дослідив, встановив та оцінив всі фактичні обставини подій, зокрема, не надав належної правової оцінки показам потерпілого ОСОБА_3 , який вказував про фальшування ряду процесуальних документів слідчою ОСОБА_5 , належним чином не з"ясував посадових повноважень працівників Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , визначених типовими інструкціями працівників правоохоронних органів, задовольнившись відповіддю ГУНП в Житомирській області від 06.04.2017 про неможливість надання запитуваних інструкцій у зв"язку із закінченням терміну зберігання та їх знищенням.

Разом з тим, встановивши факт незаконного позбавлення волі ОСОБА_3 в період з 27.07.2009 по 29.07.2009 в адміністративному приміщені Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області, та закриваючи кримінальне провадження за ч. 1 ст. 365 КК України у зв`язку із набранням чинності закону, який скасовує кримінальну відповідальність за скоєний злочин, прокурор підійшов до справи формально, не дослідив та не перевірив наявність в діях працівників Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області ознак складу злочину, зокрема, за ст. 146 КК України (незаконне позбавлення волі), ст. 358 КК України (підроблення документів) та ст. 366 КК України (службове підроблення), обмежившись посиланням про неможливість кваліфікувати діяння за ст. 371 КК України.

Водночас, слідчий суддя звертає увагу на те, що у п. 52 рішення у справі "Доронін проти України" Європейський Суд вкотре повторив, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Амюр проти Франції" від 25 червня 1996 року, п. 42, Reports 1996-III). Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення (див. справу "Мубіланзіла Маєка і Канікі Мітунга проти Бельгії", № 13178/03, п. 96).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що незадокументоване затримання особи свідчить про абсолютне ігнорування принципово важливих гарантій статті 5 Конвенції і виявляє грубе порушення цієї статті. Незадокументування таких відомостей, як дата, час і місце затримання особи, її ім`я, підстави для затримання та ім`я особи, яка здійснює затримання, має вважатися таким, що суперечить вимозі законності і самій меті статті 5 Конвенції (див. рішення у справі "Курт проти Туреччини" від 25 травня 1998 року, п.125, Reports 1998-III).

Повертаючись до матеріалів закритого кримінального провадження, слід зазначити, що саме 29.07.2009 року проти ОСОБА_3 була порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 309 КК України, а сам ОСОБА_3 був затриманий в порядку ст.115 КПК України.

При цьому, незважаючи на те, що адміністративне затримання заявника відбулося в порядку ст.263 КУпАП однак практика Європейського Суду вказує, що іноді необхідно за зовнішніми ознаками та використаними формулюваннями побачити реальну ситуацію, коли під час адміністративного арешту із заявником поводились як з підозрюваним у кримінальній справі, але без забезпечення його процесуальних прав як підозрюваного, зокрема, його права на захист (див. справу "Кафкаріс проти Кіпру", N 21906/04, п. 116, ECHR 2008-...).

За практикою Європейського Суду з прав людини, зазначені дії слідчих органів не сумісні з принципом юридичної визначеності, є свавільними і суперечать принципу верховенства права та становлять порушення пункту 1 статті 5 Конвенції

У п. 180 рішення у справа "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N 42310/04) Європейський Суд повторив, що слово "законний" та словосполучення "відповідно до процедури, встановленої законом" у пункті 1 статті 5 Конвенції за своєю суттю відсилають до національного законодавства та встановлюють зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства. Хоча саме національні органи, передовсім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон, відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції недотримання національного закону призводить до порушення Конвенції і Суд може та повинен перевірити, чи було дотримано цей національний закон (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справах "Бенхем проти Сполученого Королівства" від 10 червня 1996 року, п.41, Reports 1996-111, та "Асанідзе проти Грузії" [ВП], N 71503/01, п.171, ECHR 2004-II).

За таких обставин, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 365 КК України у зв`язку декриміналізацією, прокурор підійшов до справи формально, належним чином не перевірив та не надав належної правової оцінити показам потерпілого ОСОБА_3 щодо його незаконно позбавлення волі працівниками Черняхівського РВ УМВС України в Житомирській області та підробки ряду процесуальних документів, та з урахуванням конкретних обставин справи не визначився із належною правовою кваліфікацію учиненого діяння відповідно діючого кримінального закону.

Зазначені обставини в сукупності вказують на неповноту досудового розслідування, що є підставою для скасування оскарженої постанови про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира,

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Житомирської області від 31.05.2017 року про закриття кримінального провадження №0000030 від 30.03.2015 - скасувати.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1