АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/2559/17 Номер провадження 11-кп/786/366/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0001371 від 30.11.2016, за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 листопада 2017 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину - сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
1) 04.11.2010 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ст. 70, 75 КК України на 3роки і 8 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
2) 15.07.2013 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 5 ст. 185 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.12.2014 звільнений від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році», -
В С Т А Н О В И В :
Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 листопада 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3(три) роки.
На підставі ст. 76 КК України покладені на ОСОБА_8 обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
3) не виїжджати за межі України на постійне місце проживання дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь:
- ОСОБА_11 7136 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди, а всього 8136 грн.
- ОСОБА_12 2764,50 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди, а всього 3764,50 грн.
- ОСОБА_13 38000 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином.
- ОСОБА_14 7980 грн. матеріальної шкоди і 1000 грн. моральної шкоди, а всього 8980 грн.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Кримінальне провадження розглянуто відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України.
За вироком суду ОСОБА_15 визнаний винуватим у вчиненні 12 епізодів крадіжок з проникненням в житло та інше приміщення на території м. Кременчука Полтавської області в період з вересня 2015 по лютий 2016 року повторно, а частину епізодів іще і за попередньою змовою групою осіб на загальну суму 315 653 гривень.

Призначаючи покарання суд визнав як обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину повторно та за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, безпідставним застосуванням ст. 75 КК України.

Дослідити матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, обтяжують та пом`якшують його покарання.

Ухвалити новий вирок, засудивши ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

Виключити із вироку посилання на обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , вчинення злочину повторно та групою осіб за попередньою змовою, які є кваліфікуючими ознаками.

Прокурор вказує на те, що суд, застосовуючи ст. 75 КК України, не навів достатніх підстав для звільнення підсудного з випробуванням, не врахував суспільну небезпеку вчинених злочинів, а тому призначене ОСОБА_8 покарання не можна вважати обґрунтованим.

Судом не в достатній мірі враховано, що ОСОБА_8 вчинив 12 епізодів крадіжок, заволодівши майном потерпілих на загальну суму 315 653 грн., шкода потерпілим відшкодована лише частково ( в сумі 49 725 грн.), раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, має не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, характеризується посередньо, не працює, системність злочинних дій, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення та про його підвищену суспільну небезпеку. Таким чином рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням не досягне мети кримінального покарання, не сприяє виправленню засудженого, запобіганню вчиненню нових злочинів, а тому не відповідає вимогам ч. 2 ст. 65 КК України

Заслухавши суддю доповідача апеляційного суду, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів у ній наведених, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з такого.

Як убачається з матеріалів даного кримінального провадження, обставини справи при судовому розгляді учасниками судового провадження не оспорювалися та, згідно ч.3 ст. 349 КПК України судом докази щодо даних обставин не досліджувались.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованому злочині визнав повністю та підтвердив обставини вчинених злочинів.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за обставин викладених у вироку, в апеляційній скарзі прокурора, обвинуваченого не оскаржуються, а тому відповідно до статті 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно приписів статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України, які згідно з ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про призначення міри покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості злочину, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне часткове відшкодування завданих збитків потерпілим, послався на те, що потерпілі не наполягають на призначенні суворого покарання для обвинуваченого, а тому призначив ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке не є максимальним у межах санкції вказаної статті.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, неналежно оцінив обставини, які мають значення для вирішення цього питання, без належного урахування його особистості, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України.

Так, ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, натомість, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб вчинив 12 епізодів таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло та інше приміщення, заволодівши майном потерпілих на загальну суму 315653 гривні, яка відшкодована потерпілим лише частково. При цьому, обвинувачений почав вчиняти злочини зразу ж після звільнення його за амністією 2014 року.

Разом з цим, пославшись у вироку суду на часткове відшкодування обвинуваченим спричиненої шкоди, суд не дав оцінку тому, що загальна вартість викраденого сягнула 315653 гривні, що хоча і є тією обставиною, що дає підстави вважати таку обставину пом`якшуючою покарання, але не достатньою для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Застосування у даному випадку до обвинуваченого звільнення від покарання з випробуванням негативно впливає на досягнення мети кримінального покарання, відповідно до статті 50 КК України.

Колегія суддів вважає, що обставини, визнані судом пом`якшуючими, з врахуванням особи обвинуваченого, який на даний час працевлаштований, має новонароджену дитину, намагається відшкодовувати спричинену шкоду давали суду підстави для призначення покарання у межах санкції статті, однак зазначені підстави не знижують ступінь тяжкості вчиненого настільки, щоб звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, і таке покарання не буде необхідним та достатнім для його виправлення та вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, згідно ч. 1 ст. 420 КПК України скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосування більш суворого покарання, скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції, а також неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Оскільки судом першої інстанції дані вимоги закону не додержані, вирок суду в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням не може бути визнаний законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_8 покарання в межах визначених судом першої інстанції, тобто у виді 5 років позбавлення волі.

Разом з цим, судом першої інстанції в порушення вимог ч.4 ст. 67 КК України визнав в якості обтяжуючих покарання ОСОБА_8 обставини на підставі ч.1 ст. 67 КК України, як вчинення злочину повторно та групою осіб за попередньою змовою, які є кваліфікуючими ознаками та не можуть повторно зазначатися в якості обтяжуючих покарання обставин.

Крім цього, у вироку суд помилково зазначив, що деякі епізоди злочинної діяльності кваліфіковані як вчинені за попередньою змовою з ОСОБА_16 оскільки у матеріалах провадження відсутня інформація про засудження цієї особи за вчинення цих злочинів.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_8 взяти під варту у залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 21 березня 2018 року.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання на обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому вчинення злочину повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Виключити із мотивувальної частини вироку вказівку про вчинення злочину за попередньою змовою з ОСОБА_16 , вказавши, що злочин вчинено за попередньою змовою з особою, обвинувачення щодо якої в даному кримінальному провадженні не розглядалося.

В решті зазначений вирок щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4