Справа № 370/864/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/101/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 16.01.2018

УХВАЛА
іменем України
16 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 26 жовтня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Макарів Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 України, та призначено покарання у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Макарівського районного суду Київської області від 06.01.2016 року, і остаточне визначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, останнього разу - 06.01.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України Макарівським районним судом Київської області до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, маючи не зняту і не погашену судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, вчинивши повторно злочин проти власності.
24 березня 2016 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 знаходився у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де в нього виник умисел на крадіжку електроінструментів, які належали ОСОБА_8 , що орендувала кімнату у будинку за вищезазначеною адресою.
Реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою вчинення крадіжки, ОСОБА_7 зайшов до комірного приміщення, до якого мав вільний доступ, де з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок чужого майна, діючи з прямим умислом, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав болгарку марки «Makita» вартістю 1200 грн., електродриль марки «Темп», вартістю 800 грн., зварювальний апарат марки «Зеніт» вартістю 2000 грн., які належали ОСОБА_8 .
Викрадені речі ОСОБА_7 відразу виніс з будинку та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 4000 грн.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити та пом`якшити призначене йому покарання. Зазначає, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість. На переконання ОСОБА_7 , при призначенні йому покарання судом першої інстанції не було надано належної оцінки обставинам, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також іншим обставинам, які мають важливе значення для призначення ОСОБА_7 справедливого покарання, зокрема, його щирого каяття, сприянню слідству, не враховано погашення всіх збитків перед потерпілою, аморального та асоціального способу життя не веде, має постійне місце проживання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого злочину, які ніким не оспорювалися, обмежившись допитом обвинуваченого, який свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним інкримінованих йому злочинів.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину за зазначених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам даного провадження.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину; який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та відшкодування завданого збитку; обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим 06.01.2016 року Макарівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, повторно вчинив злочин проти власності під час іспитового строку, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст.71 КК України. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, суд першої інстанції ОСОБА_7 частково приєднав до покарання за цим вироком невідбуте ним покарання за вироком Макарівського районного суду Київської області від 06.01.2016 року, визначивши ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього більш м`якого покарання та його посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував його особу та обставини, які пом`якшують покарання, не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах даного провадження, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 слід відмовити.

Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Із змісту ч. 2 ст. 4 КК України випливає, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
З вимог ч. 2 ст. 5 КК України вбачається, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі, тобто не поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.
Отже, Закон України від 18 травня 2017 року № 2046 -VIII «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», яким попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день, погіршує становище особи і не поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності.
На час вчинення ОСОБА_7 злочину, що мав місце 24.03.2016 року, зарахування строку попереднього ув`язнення провадилося із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України слід застосувати положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_7 затриманий з 04 серпня 2016 року, тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_9 , попереднє ув`язнення з 04 серпня 2016 року по 16 січня 2018 року (дата набрання вироком законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ірпінського міського суду Київської області від 26 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакціїЗакону України від 26.11.2015 року № 838 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання перебування його під вартою з 04.08.2016 року по 16.01.2018 року (дата набрання вироком законної сили) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий
Судді: