УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №284/53/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в кримінальне провадження № 284/53/16-к за апеляційною скаргою прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 04 вересня 2017 року відносно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки с.Червеневе, Мукачівського
району, Закарпатської області, та
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
В апеляційній скарзі прокурор Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, та ухвалити новий ворок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Вважає, що обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні щиро не розкаялась, винною себе визнала частково, належних висновків для себе не зробила. Отже, дані про щире каяття ОСОБА_7 у вчиненні злочину в матеріалах провадження відсутні. Крім того, суд, визначаючи обставиною, що пом`якшує покарання, активне сприяння розкриттю злочину, не взяв до уваги те, що обвинувачена ОСОБА_7 під час судового розгляду змінила свої показання щодо фактичних обставин скоєння злочину. Показання обвинуваченої ОСОБА_7 спростовані висновком комісійної судово-медичної експертизи від 05.12.2016 року. ОСОБА_7 намагалася уникнути кримінальної відповідальності. В матеріалах провадження відсутні підтверджуючі документи про надання обвинуваченою ОСОБА_7 потерпілому матеріальної допомоги, остання лише запевнила, що потерпілому готова відшкодувати матеріальну шкоду. Суд першої інстанції не врахував, що вчинений ОСОБА_7 злочин є тяжким, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, а крім того, внаслідок його вчинення наступили тяжкі наслідки опік полум`ям 42% загальної площі тіла потерпілого ОСОБА_9 , що викликали тривалий час його лікування та важкі фізичні та моральні страждання, та не враховано думку потерпілого, який просив покарати обвинувачену суворо.
Згідно вироку Овруцького районного суду Житомирської області від 04 вересня 2017 року, ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробування, встановивши 2 роки іспитового строку, якщо вона протягом цього строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченій до набрання вироком законної сили не обрано.
Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 6410,37 грн. матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди.
Речові докази: пляшку з пальним, простирадло, матрац ватний, чоловічі труси зі слідами горіння та одяг потерпілого ОСОБА_9 , що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Народницького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, знищено.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 20 вересня 2015 року, біля 23 години, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, під час сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, взяла у веранді будинку пластикову пляшку наповнену рідиною з запахом бензину та облила ним лежачого на ліжку у спальній кімнаті цього ж будинку ОСОБА_9 , і запаливши сірник, підпалила розлиту на нього рідину з характерним запахом бензину, спричинивши таким чином йому опіки полум`ям.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №270 від 26.11.2015 року у ОСОБА_9 встановлено наявність наступних тілесних ушкоджень: опік полум`ям ІІ-ІІІ АБ ступеня тулубу (грудної клітки на передній та задній поверхнях, передньої черевної стінки, поперекової ділянки), лівого плеча, лівої сідниці, обох стегон на площі 42% (14%), які ускладнились розвитком опікової хвороби і які за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення потерпілого та думку прокурора, які просили апеляційну скаргу задовольнити, пояснення обвинуваченої, яка просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржений вирок, вище наведених вимог кримінального та кримінально-процесуального законів дотримався.
Апеляційні доводи прокурора про неврахування судом при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України ступеня тяжкості вчиненого злочину, неправильного застосування норм ст.ст.75, 76 КК України, мають необ`єктивний характер, оскільки не відповідають дійсності. Зокрема, такі твердження останнього спростовуються висновками суду, викладеними у мотивувальній частині оскаржуваного вироку щодо необхідності призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі з врахуванням тяжкості злочину та його негативних наслідків, що також враховано як кваліфікуюча ознака.
Призначаючи обвинуваченій покарання за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції також достатньо врахував особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальні відповідальності, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно не працює, розлучена, на момент скоєння злочину мала на утриманні неповнолітню дитину, має хворобливий стан здоров`я та є постраждалою від наслідків Чорнобильської катастрофи.
Разом з цим, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та проживання на радіоактивно забрудненій території.
Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала частково. З її показань вбачається, що вона жалкує з приводу наслідків, які настали, що пов`язані із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілому, згодна частково відшкодувати останньому заподіяну шкоду. Визнає свою вину в спричиненні потерпілому цих тілесних ушкоджень, але при цьому, заперечує умисність своїх дій. В ході досудового розслідування обвинувачена давала показання, приймала участь у всіх слідчих діях запропонованих їй органом досудового розслідування. Наведені обставини судом першої інстанції було проаналізовано та відповідно оцінено у вироку.
В апеляційній скарзі прокурора відсутні негативні або компрометуючі дані стосовно особи обвинуваченої, які об`єктивно та переконливо спростовували б правильність висновків суду щодо необхідності призначення обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.
Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченій, правильно врахував обставини вчинення кримінального правопорушення та віктимну поведінку потерпілого ОСОБА_9 .
За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про невиправдану м`якість призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_7 із застосуванням ст.75 КК України є безпідставними. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства. Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд -
Апеляційну скаргу прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 04 вересня 2017 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді: