Справа № 554/591/17
Дата документу 04.09.2017
Справа № 554/591/17
Провадження № 1-кп/554/158/2017
В И Р О К
Іменем України

4 вересня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника служби у справах дітей ОСОБА_9 , представника сектору ювенальної превенції ОСОБА_10 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали кримінального провадження по обвинуваченню
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, в силу статті 89 КК України не судимого
та
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Донецьк, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, в силу статті 89 КК України не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
в с т а н о в и в :
29 жовтня 2016 року, близько 03 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_12 спільно з обвинуваченим ОСОБА_13 , перебуваючи поблизу будинку № 38 по вул. Соборності в м. Полтава, помітили раніше їм незнайомого потерпілого ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та повертався додому, йдучи їм назустріч. Зважаючи на обстановку та безпомічний стан останнього, вони вирішили вчинити на нього напад з метою заволодіння його майном.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, який раптово виник, діючи узгоджено та умисно за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння чужим майном шляхом заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_13 , порівнявшись з останнім, наніс ОСОБА_8 , один удар кулаком в область лівого ока, від чого той впав на землю, де він продовжив наносити йому удари кулаками та ногами по голові, тулубу і кінцівках. Одночасно з цим обвинувачений ОСОБА_12 обшукав кишені одягу потерпілого, в штаніх яких знайшов та відкрито викрав мобільний телефон «Nokia 6303 ci» вартістю 480 грн. з картою оператора мобільного зв`язку «MTS» вартістю 20 грн.
Внаслідок вчинення нападу, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, останньому відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1833 від 8 грудня 2016 року заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми та забійних ран голови, перелому кісток правої гомілки, а також завдано матеріальної шкоди у розмірі 500 грн.
Допитані під час розгляду справи в суді обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вини у вчиненні інкримінованого їм злочину не визнали, заперечивши як факт нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном, так і попередньої змови на це між ними. Обидва наголосили на тому, що вони випадково опинилися в цей час на місці скоєння злочину, повертаючись додому, та зустріли потерпілого, який йшов п`яним їм назустріч. Останній наштовхнувся на обвинуваченого ОСОБА_13 , який йшов попереду. Той відштовхнув його від себе так, що потерпілий впав на землю, однак швидко встав. Тоді ОСОБА_13 , використовуючи прийоми рукопашного бою, якими він володів, наніс йому один за одним три удари кулаком по обличчю та пішов далі, залишивши потерпілого на місці спричинення йому тілесних ушкоджень, а ОСОБА_12 , який йшов слідом, підібрав та забрав з собою мобільний телефон ОСОБА_8 , що випав у того з кишені. При цьому ні про побиття потерпілого, ні про заволодіння його майном обвинувачені між собою не домовлялись, а сталося це випадково. Підібравши телефон, ОСОБА_12 догнав ОСОБА_13 і в цей час вони були зупинені працівниками поліції, які й вилучили у них мобільний телефон та затримали їх.
Не визнаючи вини у вчиненні інкримінованого їм злочину, кожний із обвинувачених наголошує на протиправності поведінки потерпілого, який, за їх твердженням, спровокував спричинення йому тілесних ушкоджень у відповідь на його протиправні дії, а потім і заволодіння його телефоном.
Свої показання обвинувачений ОСОБА_13 підтвердив під час слідчого експерименту з його участю в ході досудового розслідування, протокол про що був досліджений в суді (том 1 а. п. 177-184).
Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 83 від 18 січня 2017 року (том 1 а. п. 187-188) показання ОСОБА_13 дані ним під час проведення слідчого експерименту загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 в ділянці голови, але взагалі не відображають утворення тілесних ушкоджень в ділянці правої гомілки.
Аналізуючи показання обвинувачених в сукупності з іншими доказами по справі, суд виходить з їх алогічності, очевидної надуманості та невідповідності іншим доказам по справі, а тому до уваги не приймає, розцінюючи їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намір уникнути покарання за вчинене.
Вважаючи вину обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину доведеною, суд виходить при цьому з наступних доказів.
Так, потерпілий ОСОБА_8 , в суді, показав, що 29 жовтня 2016 року, вночі, він повертався додому та йшов по вул. Соборності в м. Полтаві. В цей час назустріч йому йшли обвинувачені, яких він чітко бачив, так як вулиця була освітленою. Порівнявшись з ним, ОСОБА_13 зненацька наніс йому удар правою рукою в область лівого ока, від чого він впав на землю. Вже лежачому йому останній продовжив наносити удари по голові, тулубу та нижніх кінцівках. Одночасно з цим обвинувачений ОСОБА_12 почав обшукувати кишені його одягу, в яких знайшов та забрав мобільний телефон «Nokia 6303сі». Зразу ж після заволодіння мобільним телефоном обвинувачені разом покинули місце скоєння злочину, а він зробив спробу встати, але не зміг цього зробити, так як відчув сильну біль в нозі. В цей час біля нього зупинився патрульний автомобіль з працівниками поліції, яким він повідомив, що з ним трапилось та вказав напрямок, в якому пішли обвинувачені.
Під час допиту в суді потерпілий ОСОБА_8 впізнав обвинувачених як осіб, що вчинили на нього розбійний напад.
В ході досудового слідства при пред`явленні для впізнання по фотознімках він також впізнав кожного із обвинувачених як осіб, що вчинили напад на нього, спричинили йому тілесні ушкодження та заволоділи його особистим майном, протоколи про що були досліджені в суді (том 1 а. п. 129-130, 131-132).
Свої показання потерпілий підтвердив в ході слідчого експерименту під час досудового розслідування 19 грудня 2016 року, вказавши як на місце скоєння злочину, так і на механізм та спосіб спричинення йому тілесних ушкоджень та заволодіння його майном (том 1 а. п. 154-163), протокол про що був досліджений в суді.
Показання потерпілого ОСОБА_8 , які він дав в ході проведення слідчого експерименту з його участю, загалом не протирічать механізму утворення у нього тілесних ушкоджень, що підтверджено висновком додаткової судово-медичної експертизи № 1918 від 23 грудня 2016 року, який був досліджений в суді (том 1 а. п. 166-167).
Отже, судом встановлена і відповідність показань потерпілого ОСОБА_8 об`єктивним даним, які були отримані під час проведення судово-медичних експертиз за даними його огляду та слідчого експерименту, проведеного з його участю, якими встановлені механізм та давність заподіяння йому тілесних ушкоджень, що були спричинені внаслідок нападу на нього та його побиття обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що також є свідченням правдивості його показань.
Суд приймає до уваги протоколи впізнання особи по фотознімках, проведений з участю потерпілого ОСОБА_8 , а також протокол слідчого експерименту з його участю, які були досліджені в суді, як належні та допустимі докази по справі, оскільки впізнання обвинувачених і слідчий експеримент було проведено з додержанням необхідних при цьому процесуальних процедур.
При цьому суд також враховує заяву потерпілого від 29 жовтня 2016 року, з якою той звертався до правоохоронних органів, повідомляючи як про факт його побиття обвинуваченими, так і заволодіння його майном, протокол про що був досліджений під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді (том 1 а. п. 124).
З приводу отримання тілесних ушкоджень під час нападу на нього потерпілий ОСОБА_8 стаціонарно лікувався в 1-й МКЛ м. Полтави в період з 29 жовтня по 14 листопада 2016 року з діагнозом: ЗЧМТ (29 жовтня 2016 року. Струс головного мозку. 3/скалковий перелом обох кісток н/3 правої гомілки зі зміщенням уламків. Забійні рани лівої брови, виличної ділянки. Параорбітальна гематома зліва. Алкогольне сп`яніння. (том 1 а. п. 68).
Оцінюючи показання потерпілого в сукупності з іншими доказами по матеріалах кримінального провадження, суд зазначає, що вони в повній мірі узгоджуються як між собою, так і не суперечать іншим, є логічними, обґрунтованими та послідовними, а тому приймає їх до уваги як такі, що відповідають дійсності.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , працівники поліції, підтвердили показання потерпілого ОСОБА_8 в частині послідовності подій, які відбувалися в їх присутності в ніч з 28 на 29 жовтня 2016 року. При цьому кожний із них зазначив, що вночі 29 жовтня 2016 року в складі екіпажу вони їхали зі сторони вул. Сінна в напрямку центра по вул. Соборності в м. Полтаві та помітили на проїжджій частині лежачого потерпілого. Коли вони підійшли до нього, то останній повідомив, що на нього було вчинено розбійний напад та вказав напрямок, в якому пішли нападники, забравши у нього мобільний телефон. Прослідувавши у вказаному потерпілим напрямку, вони поблизу будинку № 37 по вул. Соборності біля входу до секції боротьби догнали обвинувачених. Останні метушилися і вели себе підозріло. В цей момент в руках обвинуваченого ОСОБА_12 заблимав дисплей мобільного телефону, який він зразу ж кинув під сітку. На руках обвинуваченого ОСОБА_13 вони помітили садна, що підтвердило їхню підозру про причетність останніх до вчинення розбійного нападу на потерпілого, в зв`язку з чим вони викликали слідчо-оперативну групу, не відпустивши при цьому обвинувачених з місця їх затримання.
Кожний із названих свідків під час допиту в суді впізнав обвинувачених як осіб, яких вони затримали після вчинення ними розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_8 . Вони також зазначили, що процес переслідування та затримання обвинувачених ними був зафіксований засобами відеофіксації, який ними було передано в ході досудового розслідування слідчому для приєднання до матеріалів кримінального провадження.
В ході перегляду диску з записом вказаних обставин в суді було підтверджено відповідність показань зазначених свідків тим, які зафіксовані на наданому ними диску.
Під час огляду місця події на тротуарі поруч з місцем затримання обвинувачених було виявлено мобільний телефон «Nokia 6303сі», який обвинувачені викрали у потерпілого під час розбійного нападу на нього (том 1 а. п. 125-128).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1833 від 8 грудня 2016 року (том 1 а. п. 145-146) у потерпілого ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми та забійних ран голови, перелому кісток правої гомілки, які могли утворитися не менш ніж від 3-х кратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками, можливо в строк та при обставинах, вказаних вище, кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Вищевказані тілесні ушкодження не характерні для їх утворення при падінні тіла на площину.
Згідно висновку товарознавчої експертизи № 483 від 11 листопада 2016 року залишкова вартість наданого на експертизу мобільного телефону «Nokia 6303сі» (без вартості відсутніх комплектуючих, технічної справності), з урахуванням визначених експертом можливої початкової вартості, можливого розміру втрати якості (зносу), станом на момент проведення експертизи може складати 480 грн. (том 1 а. п. 135-140).
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 563 від 29 грудня 2016 року (том 1 а. п. 213-219) ОСОБА_12 як на даний час, так і в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством і іншим хворобливим станом психіки не страждав і не страждає, міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними, виявляє достатню активність темпу психічних процесів і станів, низьку вразливість, імпульсивність, виражену емоційну нестійкість, ознаки акцентуації характеру нестійкого типу, які не могли суттєво вплинути на його поведінку на час інкримінованого йому діяння. Він не виявляє яскраво виражених індивідуально-психологічних особливостей, які можуть істотно впливати на його поведінку. ОСОБА_12 під дію ч. ч. 2 і 3 ст.19, ст. 20 КК України не підпадає, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, може постати перед судом.
Виходячи з аналізу наведених доказів, суд критично оцінює показання обвинувачених ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які заперечують свою причетність до скоєння розбійного нападу, розцінюючи їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намір уникнути покарання за вчинення тяжкого злочину.
Зокрема, як надумане суд розцінює твердження обвинувачених про те, що потерпілий обмовляє їх у скоєнні злочину з тим, щоб виправдати свою протиправну поведінку щодо них, яка стала причиною його побиття.
Не приймаючи до уваги це твердження, суд виходить з того, що ні в кого із обвинувачених не виявлено тілесних ушкоджень, які б могли бути наслідком протиправних дій потерпілого щодо них, як вони про це стверджують. Між тим, у потерпілого виявлені чисельні тілесні ушкодження, які були спричинені саме в час, який інкримінується обвинуваченим як вчинення злочину. Крім того, показання потерпілого про механізм, спосіб і характер тілесних ушкоджень, виявлених у нього, в повній мірі узгоджуються з даними, які були отримані під час його судово-медичного обстеження, а показання обвинуваченого ОСОБА_13 в цій частині не в повній мірі відповідають висновкам судово-медичної експертизи потерпілого.
Суд не розцінює факт перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння, як ознаку віктимності його поведінки, на чому наголошують обвинувачені, оскільки сам факт перебування в нетверезому стані не є свідченням протиправності поведінки відповідно до закону.
Судом при розгляді справи в суді не встановлено і інших обставин, які б могли свідчити про обмову потерпілим обвинувачених, на чому вони наголошують, оскільки до цієї події вони знайомими не були, їх зустріч на місці скоєння злочину була випадковою, а матеріалами кримінального провадження спростована можлива причетність до скоєння цього злочину або побиття потерпілого іншими особами.
Як очевидно надумане суд розцінює твердження обвинувачених про те, що вони на місці скоєння злочину одночасно опинились випадково, повертаючись додому, а тому не могли діяти за попередньою змовою групою осіб, а отже узгоджено.
Це, на думку суду, спростовується як показаннями самих обвинувачених, які підтвердили в суді, що вони давно знають одне одного, хоча й не є друзями, так і іншими доказами, зокрема, показаннями потерпілого та працівників поліції, які наголосили на тому, що обвинувачені після їх затримання вели себе як особи, що були разом. Про їх попередню домовленість на скоєння злочину свідчить узгодженість їх дій, на яку вказав потерпілий: один наносить удари, інший обшукує його кишені та заволодіває майном. Суд не вважає, що при такій узгодженості дій, яку продемонстрували обвинувачені під час нападу на потерпілого, відсутність словесної домовленості про це, якщо таке й мало місце, є свідченням відсутності попередньої змови, оскільки це суперечить положенням Кримінального кодексу України. Саме раптовість нападу, чітка узгодженість в діях обвинувачених як під час його вчинення, так і залишення місця події є свідченням, на думку суду, попередньої змови обвинувачених на скоєння злочину.
Суд вважає надуманим твердження сторони захисту про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_12 , який є неповнолітнім, в частині порушення процедури залучення до участі в розгляді справи законного представника.
При цьому суд виходить з того, що від початку розгляду і до його закінчення в справі брала участь законний представник неповнолітнього обвинуваченого, якій були вручені і роз`яснені процесуальні права, якими вона під час розгляду справи, як учасник судового розгляду, й користувалась.
Отже, проаналізувавши наведені докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні розбійного нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, і кваліфікує дії кожного із них за ч. 2 ст. 187 КК України.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинувачених, суд не знаходить.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу кожного із обвинувачених та обставини, що впливають на призначення покарання.
Зокрема, суд враховує, що обидва обвинувачені раніше засуджувалися за вчинення умисних корисливих злочинів, покарання за які відбули та судимість за які погашена у визначеному законом порядку, характеристику особи кожного із них, як таких, що не зайняті суспільно-корисною діяльністю та не мають постійних джерел для забезпечення свого існування, наявність на утриманні обвинуваченого ОСОБА_13 малолітньої дитини, поведінку обвинувачених як під час скоєння злочину, так і після цього, ставлення до скоєного, яке, на думку суду, є демонстрацією зневаги до загальноприйнятих норм і правил поведінки та небажання виправитися, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, відсутність стійких соціальних зв`язків та небажання займатися суспільно-корисною діяльністю, висновку органу апробації про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_12 без ізоляції його від суспільства (том 1 а. п. 41-44) і приходить до висновку про необхідність призначення кожному із них покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для їх виправлення та перевиховання, а також соціальної реабілітації.
Оскільки обвинувачені засуджуються до позбавлення волі, яке мають відбувати реально, то суд з метою виконання вироку та упередження ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, вважає за необхідне обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а щодо обвинуваченого ОСОБА_13 змінити на взяття під варту.
По справі потерпілим ОСОБА_8 заявлений цивільний позов про відшкодування 12812 грн. матеріальної та 10000 грн. моральної шкоди (том 1 а. п. 45-47, 60-67).
Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд керується статтями 28, 128 КПК України, статтями 1166, 1167 ЦК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (далі - Постанова). При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
Зважаючи на доведеність вини обвинувачених ОСОБА_12 . ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, суд вважає доведеним і факт заподіяння потерпілому збитків, заявлених ним в цивільному позові.
В ході досудового слідства потерпілому було повернуто викрадений у нього мобільний телефон вартістю 500 грн., що він підтвердив в суді, а тому цю суму суд виключає з заявленої ним в цивільному позові.
Суд вважає, що потерпілому була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення злочину щодо нього, він зазнав інтенсивних фізичних, душевних, психічних переживань, було завдано шкоду його здоров`ю, що потягло за собою вимушені зміни в його житті. Ним було потрачено багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, чого незважаючи на докладені зусилля, йому в повній мірі зробити не вдалось. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості і вважає, що позов потерпілого в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинувачених на користь держави.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,
з а с у д и в :
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України кожним і призначити покарання:
ОСОБА_12 у виді семи років позбавлення волі.
ОСОБА_13 у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна.
Початок строку відбування покарання рахувати: ОСОБА_12 з 21 лютого 2017 року, зарахувавши в нього час його перебування під вартою в зв`язку з обранням щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по цій справі; ОСОБА_13 з 4 вересня 2017 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 термін його попереднього ув`язнення по цій справі у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 21 лютого по 20 червня 2017 року, а з 21 червня 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_13 термін його попереднього ув`язнення по цій справі з 29 жовтня по 11 листопада 2016 року у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 4 вересня 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а щодо обвинуваченого ОСОБА_13 змінити з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.
Частково задовольнити заявлений по справі потерпілим цивільний позов та стягнути з обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_8 12312 (дванадцять тисяч триста дванадцять) грн. матеріальної та 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути з обвинувачених на користь держави в рівних частках по 175,92 грн. (351,84 грн. : 2) судових витрат (том 1 а. п. 134).
Мобільний телефон «Nokia 6303сі», який визнаний речовим доказом по матеріалах кримінального провадження і переданий на зберігання потерпілому (том 1 а. п. 141-142), - повернути йому ж.
Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

СуддяОСОБА_1