Справа № 159/2244/17
Провадження № 1-кп/159/34/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням
судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу про обвинувачення
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Заболоття Ратнівського району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, з середньою освітою, неодруженого, судимого

30 квітня 1998 року Ратнівським районним судом Волинської області за ст.140 ч.2, ст.45 КК (1960 року) до 2 років позбавлення волі умовно з іспитовим строком 1 рік;

30 вересня 1998 року Ратнівським районним судом Волинської області за ст.140 ч.2, ст.43 КК (1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 13.08.1999 року на підставі постанови Ізяславського районного суду Хмельницької області на 09 місяців 23 дні;

20 квітня 2001 року Ратнівським районним судом Волинської області за ст.81 ч.3 КК (1960 року) до 4 років позбавлення волі, звільнений 16.12.2003 року на підставі постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області із заміною невідбутого покарання на громадські роботи строком 240 годин;

26 лютого 2007 року Ратнівським районним судом Волинської області за ст.121 ч.2 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, 23.01.2013 року невідбуту частину покарання ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області замінено на обмеження волі строком 1 рік 6 місяців 23 дні;

19.05.2014 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст.185 ч.3 КК України до 4 років 6 місяціва позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 09.09.2016 року на підставі ухвали Сарненського районного суду Рівненської області на 1 рік 07 днів;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України (кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 24.03.2017 року за №0000707),

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ковеля Волинської обл., мешканця АДРЕСА_2 , непрацюючого, з середньою освітою, одруженого, судимого,

30 березня 2001 року Ковельським міським судом Волинської області за ст.140 ч.2, ст.215-3 ч.2, ст.189-3 ч.2, ст.189-4 ч.1 КК (1960 року) до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 30.08.2005 року після відбуття строку покарання;

23 червня 2009 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

19 травня 2014 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст.185 ч.2, ст.185 ч.3, ст.289 ч.2, ст.307 ч.1 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 03.06.2016 року після відбуття строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України (кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 24.03.2017 року за №0000707),

в с т а н о в и в :
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , 23 березня 2017 року, біля 22 год. 10 хв., поблизу будинку № 72 по вул. Грушевського в м. Ковелі Волинської області, діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, вчинили напад на ОСОБА_5 , в ході якого ОСОБА_8 наніс удар ногою в тулуб потерпілого, після чого ОСОБА_9 завдав удар рукою в обличчя ОСОБА_5 , чим застосували насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, завдавши тілесні ушкодження у вигляді синця правого плеча, 9-го ребра справа, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, гематоми в правій виличній ділянці з переходом на праву щоку, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Надалі, ОСОБА_5 , втримавшись на ногах, спробував здійснити втечу з місця нападу, перебіг проїжджу частину дороги, однак, біля будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 його наздогнали, штовхнули його і, шляхом ривка з плеча потерпілого, заволоділи сумкою чорного кольору вартістю 100 грн, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 10 грн., саморобний ніж у чорному шкіряному чохлі вартістю 300 грн, бритва для гоління «Gillette Mach 3» з від`єднаною головкою вартістю 100 грн, 5 викруток загальною вартістю 100 грн, годинникова лупа у чорній оправі, ключі від квартири, продукти харчування та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, всього заволоділи належним потерпілому майном на суму 610 гривень.

ОСОБА_8 вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав і показав, що нападу на потерпілого не вчиняв, у час і місці події не був.

ОСОБА_9 вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав і показав, що нападу на потерпілого не вчиняв, у час і місці події не був. 23 березня 2017 року, раніше 22 години, в той час, коли йшов вулицею міста зі знайомою ОСОБА_10 , був зупинений працівниками поліції. Після того як він сів в автомобіль поліції під автомобілем був знайдений паспорт, до якого він не має відношення.

Вина обвинувачених підтверджується такими доказами.
Потерпілий ОСОБА_5 показав, що 23 березня 2017 року, біля 22 год., в той час, коли він йшов вулицею Грушевського в м. Ковелі, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були в компанії разом з жінкою, перестріли його. Ще здалеку він відчув від цієї нетверезої компанії небезпеку для себе і спробував її обійти, однак, це йому не вдалося. Після агресивної вимоги закурити, на яку він відповів також без поваги, ОСОБА_8 вдарив його ногою в груди, який прийшовся побіжно, а ОСОБА_9 вдарив його кулаком лівої руки у вилицю. Від цих ударів він зумів встояти на ногах і спробував втекти від нападників: вибіг на середину вулиці і став кричати: «Люди, рятуйте!». ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наздогнали його на іншій стороні вулиці, звалили на землю, ОСОБА_9 вирвав його сумку, яка була через плече. При цьому, завдавав йому стусанів ногами, можливо, це робив також і ОСОБА_8 . Ремінець сумки порвався, обидва нападники відійшли від нього в сторону, з тим щоб «розглянути свою здобич». Потім повернулися і пройшли повз нього далі по вулиці. В цей же вечір був знайдений працівниками поліції його паспорт, інші речі, ні тоді, ні згодом, відшукати не вдалося.

Свідок ОСОБА_11 показав, що 23 березня 2017 року, біля 22 год., поліція отримала повідомлення про злочин і потерпілого ОСОБА_5 . Потерпілий розповів, що нападників було двоє і їх компанії була жінка. Під час пошукових заходів був помічений ОСОБА_9 , який йшов вулицею з жінкою. ОСОБА_9 перебуває під адміністративним наглядом і з 22 год. мав бути вдома. В той час, коли ОСОБА_9 сідав в поліцейський автомобіль, він помітив його рух рукою, ніби той щось викинув. Під автомобілем виявився зім`ятий паспорт. Згодом паспорт у встановленому порядку був вилучений з місця події. Виявилося, що паспорт належить потерпілому ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_10 показала, що 23 березня 2017 року, увечері, йшла вулицею разом з ОСОБА_9 і їх зупинили працівники поліції. Після того як їх посадили в поліцейський автомобіль, поліцейські сказали, що під автомобілем щось лежить.

Свідок ОСОБА_12 показав, що 23 березня 2017 року, увечері, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були у нього вдома і вони разом вживали спиртні напої. ОСОБА_8 за півтори тижні до події жив у нього, але потім вибрався, залишивши свої речі. Вночі до нього прийшла ОСОБА_10 і розповіла про подію. Наступного дня прийшов ОСОБА_8 і забрав свої речі, які залишалися у нього.

Під час огляду місця події, біля буд. № 40а по вул. Космонавтів в м. Ковелі, під поліцейським автомобілем, біля правих задніх дверцят, був виявлений на землі паспорт потерпілого ОСОБА_5 . В поліцейському автомобілі знаходились ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (протокол огляду місця події від 23.03.2017 року).

Паспорт потерпілого ОСОБА_5 , вилучений під час огляду місця події, має пошкодження, зокрема, сліди згинання (протокол огляду речей від 24 березня 2017 року).

Під час огляду місця події, біля буд. №№ 70, 72 по вул. Грушевського в м. Ковелі, потерпілий ОСОБА_5 показав місце, де на нього був вчинений напад, розповівши і показавши як і де він відбувався. На місці події були виявлені уламки скла, потерпілий вказав, що у сумці були продукти харчування у скляній банці (протокол огляду місця події від 24.03.2017 року).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 81 від 24.03.2017 року, у потерпілого відмічені тілесні ушкодження у вигляді гематоми в правій виличній ділянці з переходом на праву щоку, синців правого плеча та в проекції 9-го ребра справа, поясничній ділянці справа і зліва, які утворились від дії твердих предметів, можливо: гематома обличчя, синець правого плеча і 9 -го ребра від ударів руками; синці в поясничній ділянці могли утворитись як від ударів руками так і при падінні з висоти власного росту з наданням тілу прискорення, в час вказаний у постанові і за ступенем тяжкості відноситься до категорії: гематома обличчя легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно пункту 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.»; синці на тілі легких тілесних ушкоджень, згідно пункту 2.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». По тілу потерпілого було нанесено не менше трьох ударів. Наявність вказаних тілесних ушкоджень відповідає показанням потерпілого про хід події та її обставини.

Потерпілий ОСОБА_5 впізнав серед пред`явлених йому осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як осіб, які вчинили на нього напад 23 березня 2017 року і заволоділи його сумкою (протоколи пред`явлення для впізнання від 24 березня 2017 року ( ОСОБА_9 ), від 12 квітня 2017 року ( ОСОБА_8 )).

ОСОБА_8 добровільно видав свій мобільний телефон «Samsung GT-S5610», ІМЕІ виробу НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» (заява ОСОБА_8 , протокол огляду речей від 13 квітня 2017 року).

Згідно даних про вхідні і вихідні дзвінки з абонентського номеру НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , якими користувався ОСОБА_8 :

23.03.2017 року, о 21 год. 27 хв. з номеру НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_8 , був здійснений дзвінок на номер НОМЕР_4 під час перебування в зоні дії ретрансляційної антени, розташованої в АДРЕСА_4 . О 22 год. 27 хв. був здійснений дзвінок на цей ж номер під час перебування в зоні дії антени по АДРЕСА_5 . Крім цього, встановлено, що з 20.37 год. 25.03.2017 року номер знаходився поза межами антен, розташованих в м. Ковелі, а саме в зоні дії антен розташованих в Старовижівському районі Волинської області, а з 26.03.2017 року в зоні дії антени розташованої в смт. Заболоття (протоколи тимчасового доступу до речей і документів, описи речей і докуметів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 10 травня 2017 року, протокол огляду речей від 18 травня 2017 року (оптичного диску CD-R) з додатками).

Ці дані підтверджують, що ОСОБА_8 перебував поблизу місця події і його переміщення відповідають ходу події та її обставинам.

Згідно медичних висновків № 286 та № 287 від 23.03.2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували в стані алкогольного сп`яніння.

Обидва обвинувачені свою вину заперечили повністю, ствердивши, що нападу на потерпілого не вчиняли.

Однак, як було сказано вище, потерпілий під час проведення впізнання впізнав обвинувачених як нападників. Доводи обвинувачених та захисників про те, що вказані впізнання проведені з істотними порушеннями, а тому є недопустимими як докази, суд відхиляє. Допитані в судовому засіданні поняті ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які були учасниками впізнання, підтвердили зазначені у протоколах впізнання істотні обставини, заперечили будь-який вплив на них з будь-чийого боку. Викладені ними обставини впізнання повністю відповідають обставинам, зафіксованим у протоколах впізнання. Впізнання проведені і зафіксовані у протоколах у відповідності до вимог КПК.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що потерпілий бачив його у приміщенні поліції перед впізнанням, а тому знав, на кого вказувати, останній категорично заперечив. Аналіз показань понятих, які брали участь у цьому впізнанні, також спростовує це твердження впізнання проводилося таким чином, щоб виключити будь-який, свідомий чи несвідомий, вплив на потерпілого, з тим щоб він покладався лише на свою пам`ять про подію злочину.

Захисник ОСОБА_8 вказала на відсутність у наявній у неї копії протоколу впізнання запису: «Протокол прочитано вголос», тоді як у оригіналі протоколу такий запис є. Однак, наявна у захисника копія протоколу впізнання, так само як і копія цього протоколу, яка міститься у матеріалах судової справи про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, офіційно не завірена і не може вважатись такою, що відповідає оригіналу. Оригіналом і офіційним документом є протокол впізнання, який наданий стороною обвинувачення як доказ. Відмінності між цим оригіналом і наявною у захисника копією, з огляду також на суть цих відмінностей, які не є принциповими, не можуть привести до висновку про відсутність у згаданого протоколу впізнання сили доказу і визнання його недопустимим.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про істотну відмінність між ним і статистами, які використовувались при проведенні впізнання, зокрема, у зрості, суд відхиляє. Під час проведення впізнання проводилось фотографування і фотографії, які додані до протоколу впізнання, спростовують це твердження. Різниця у зовнішності між статистами і обвинуваченим не є настільки разючою, щоб вплинути на вибір потерпілого і якимось чином наштовхнути його на думку вибрати саме ОСОБА_9 .. Статисти підібрані так, щоб вибір потерпілого був вільним.

Потерпілий і під час проведення впізнання обвинувачених, і в судовому засіданні без будь-яких сумнівів вказував на Коцюбу і Навроцького як на осіб, які вчинили на нього напад і для такої впевненості і категоричності є підстави. Потерпілий бачив нападників під час вчинення злочину з близької відстані, лице в лице, спілкувався з ними, сам напад був достатньо тривалим у часі, істотною для нього подією, для того щоб зовнішність нападників надійно закарбувалася в його пам`яті. Саме цим потерпілий пояснює свою впевненість, що нападниками були саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і такі його твердження є переконливими. Переконливість цих його тверджень не може похитнути вислів потерпілого у судовому засіданні щодо наявності у ОСОБА_9 вус, коли той стверджував, що їх у нього не було. Наявність чи відсутність у нападника вус («щотки» за словами потерпілого) в нічний час не є аж такою характерною прикметою, яка може поставити під сумнів переконаність потерпілого у виборі нападника під час впізнання, є достатньо інших прикмет для правильності цього вибору.

Доводи захисника ОСОБА_9 щодо зазначеного у протоколі впізнання часу проведення цієї слідчої дії суд відхиляє. Обставини проведення вказаного впізнання підтверджені свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , точність вказаного у протоколі впізнання часу проведення цієї слідчої дії не впливає на достовірність цих обставин, не ставить їх під сумнів і не веде до визнання вказаного доказу недопустимим.

Показання свідка ОСОБА_16 про те, що потерпілий вагався під час впізнання і спочатку вказав на нього спростовують доводи ОСОБА_9 та його захисника про можливий вплив на потерпілого зі сторони працівників поліції, вказівку на ОСОБА_9 як на особу, яку потрібно вибрати, наголошення на тому, що необхідно вибрати особу нижчого росту, по одягу і інших ознаках. Вагання потерпілого вказують на його вільний, без будь-якого впливу, вибір. Самі по собі вагання, при тому, що в кінцевому підсумку потерпілий категорично вказав на ОСОБА_9 і зберігав цю позицію до закінчення судового розгляду, не ставлять результати впізнання під сумнів.

Крім цього, цієї ж ночі, під час здійснення пошуку нападників, ОСОБА_9 був затриманий поліцією. Після того як він сів у автомобіль поліції, під автомобілем був виявлений зім`ятий паспорт потерпілого. ОСОБА_9 стверджував, що паспорта потерпілого у нього не було і під автомобіль поліції він його не кидав. За його логікою виходить, що паспорт потерпілого або випадково лежав у тому місці, де його затримали працівники поліції, що є неймовірним, або ж паспорт підкинули самі працівники поліції. Однак, не встановлено, що працівники поліції мали будь-який мотив таке робити. Відсутні жодні дані про якийсь конфлікт ОСОБА_9 з працівниками поліції, які його затримували, чи існування у них інтересу неправдиво обвинувачувати ОСОБА_9 у вчиненні тяжкого злочину, штучно створюючи для цього докази. Псуючи, до того ж, паспорт потерпілого, який є важливим документом. Крім цього, для таких дій необхідно мати при собі паспорт потерпілого, встигнувши його знайти.

Отже, є всі підстави для висновку, що ОСОБА_9 мав при собі паспорт потерпілого і під час посадки в поліцейський автомобіль намагався його позбутися, зім`явши, з тим щоб надати йому вигляд звичайного сміття.

Така його поведінка, наявність у нього паспорта потерпілого, підтверджують його пряму причетність до нападу на потерпілого.

Доводи захисника ОСОБА_9 про недопустимість протоколу огляду місця події від 23.03.2017 року через те, що у зазначений у ньому час початку огляду є невірним, суд відхиляє. Обставини проведення вказаного огляду місця події підтверджені свідками ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , точність часу початку огляду не впливає на достовірність цих обставин, не ставить їх під сумнів і не веде до визнання вказаного доказу недопустимим.

Крім цього, показання свідка ОСОБА_12 підтверджують, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 бували у нього вдома, а останній навіть тимчасово жив там. У вечір, коли стався злочин, за показаннями цього свідка, у нього була також знайома ОСОБА_9 . ОСОБА_10 і вони разом вживали спиртне. Потерпілий показав, що напад на нього вчинили ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і з ними була ще жінка, яка стояла далі. ОСОБА_9 затримували з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 при цьому був в нетверезому стані. ОСОБА_8 , за показаннями свідка ОСОБА_12 , у день вчинення злочину у нього не був, однак, те, що, згідно його показань, ОСОБА_8 саме наступного після злочину дня забрав свої речі з його помешкання, підтверджує показання потерпілого про його участь у нападі.

Зазначене дозволяє зробити переконливий висновок, що ОСОБА_8 був в час нападу разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , вчинив напад на потерпілого з останнім, а потім, уникаючи відповідальності, залишив помешкання свідка ОСОБА_12 .

До того ж, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і раніше вчиняли корисливі злочини разом, що видно з копії вироку від 19 травня 2014 року.

Також ці дані підтверджують, поряд з іншим, що ОСОБА_8 в момент вчинення злочину перебував у м. Ковелі, а не в смт. Заболоття, як він стверджує.

Доводи ОСОБА_8 , що він у час нападу перебував у смт. Заболоття, у місці свого проживання, спростовуються викладеними вище доказами про його участь у нападі на потерпілого, зокрема, показами останнього, результатами впізнання. Його твердження, що він віддав сторонній людині картку з телефону, чим він намагається пояснити дзвінки у м. Ковелі з його номера в районі місця події, є надуманим, перебуває за межами здорового розсуду і є нічим не підтвердженим. До того ж, цією людиною, з його слів, була жінка, яка за його логікою і даними про дзвінки з телефону, мала ходити в пізній час вулицями міста і дзвонити з чужої картки та ще й з картки чоловіка.

Отже, всі доводи обвинувачених про свою неучасть у нападі не знайшли свого підтвердження, спростовані і пояснюються намаганням уникнути відповідальності за вчинене.

Суд вважає вірною кваліфікацію дій обвинувачених як розбою. Захисники вважають таку кваліфікацію невірною, а саме, що, з показань потерпілого можливий висновок, що насильство, яким завдані легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, було застосоване під час вчинення хуліганських дій, а вже потім виник умисел на вчинення грабежу з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я. Однак, такі доводи захисту суд відхиляє. Потерпілий показав, що нападники вели себе з самого початку з викликом, «хотіли себе показати», причепитися і він їм грубо відповів. Такі показання потерпілого не дають підстави для висновку, що обвинувачені спочатку керувалися хуліганськими мотивами, а вже потім корисливими. Самі обвинувачені участь у події злочину не визнали, мотиви своїх дій не пояснили. Сприйняття потерпілим окремих обставин не може бути підставою для висновку про мотиви обвинувачених, до того ж, не пояснених ними.

Крім цього, подія злочину є цілісною і не розривалась у часі. Після завдання удару, яким завдані легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, обвинувачені не полишили потерпілого, не припинили напад і послідовно добиралися до його майна аж поки не заволоділи ним. При цьому продовжували, як і раніше, застосовувати насильство і заволоділи майном завдяки йому. Кожен з обвинувачених усвідомлював, що застосування насильства є засобом заволодіння майном, що потерпілий розуміє, що утримання майна призведе до застосування такого насильства, яке є небезпечним для його здоров`я. Застосувавши з самого початку нападу небезпечне для здоров`я насильство, обвинувачені зробили все, щоб потерпілий це зрозумів.

За таких обставин поділ мотивів обвинувачених на спочатку хуліганські, а потім корисливі, виглядає штучним і непереконливим, в будь-якому випадку обвинувачені заволоділи майном потерпілого завдяки небезпечному для здоров`я насильству, усвідомлювали це і прямо цього бажали. Можливі дотичні мотиви, зокрема, реакція на образу, грають другорядну роль і кваліфікацію не впливають.

Таким чином, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своїми умисними, корисливими діями, за попередньою змовою групою осіб, вчинили розбій напад метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних, обставини, що обтяжують покарання.

До обставин, що обтяжують покарання, суд щодо кожного з обвинувачених відносить рецидив злочинів, щодо ОСОБА_9 вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Обставин, що пом`якшують покарання, передбачених ст.66 КК України, суд щодо кожного з обвинувачених не вбачає.
Суд враховує також те, що обвинувачений ОСОБА_8 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, щодо нього суд застосовував умовне засудження, умовно дострокове звільнення, заміну покарання більш м`яким, однак, він продовжує вчиняти умисні злочини. Зазначене вказує на стійкість його злочинних переконань і неможливість застосування до нього більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, та звільнення від відбування покарання з випробуванням. В той же час, ОСОБА_8 має позитивну характеристику з місця, де він відбував позбавлення волі, має двох малолітніх дітей.

Суд враховує також те, що обвинувачений ОСОБА_9 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, що вказує на стійкість його злочинних переконань і неможливість застосування до нього більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, та звільнення від відбування покарання з випробуванням. В той же час, ОСОБА_9 позитивно характеризується у місці проживання, пройшов недавно професійне навчання, його мати та сестра мають інвалідність, має малолітню дитину.

Отже, з врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що виправлення кожного з обвинувачених можливе лише в місцях позбавлення волі.

Суд вважає за необхідне, на підставі ст.209 КПК, рахувати днем затримання ОСОБА_9 23.03.2017 року, а не 24.03.2017 року, оскільки відповідно до показань працівника поліції ОСОБА_11 він залишався поряд з працівниками поліції через підкорення їх наказу з моменту виявлення під автомобілем паспорта, що відбулося 23.03.2017 року. З цієї дати слід рахувати строк відбування покарання ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,

засудив:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2014 року, яка (невідбута частина) складає 1 (один) рік 7 днів позбавлення волі, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити щодо засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 попередній утримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_8 з 12 квітня 2017 року, ОСОБА_9 з 23 березня 2017 року.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання, призначеного йому цим вироком, термін перебування його під вартою з 12 квітня 2017 року до 20 червня 2017 року включно у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Починаючи з 21 червня 2017 року, один день попереднього ув`язнення рахувати ОСОБА_8 за один день позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання, призначеного йому цим вироком, термін перебування його під вартою з 23 березня 2017 року до 20 червня 2017 року включно у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Починаючи з 21 червня 2017 року, один день попереднього ув`язнення рахувати ОСОБА_9 за один день позбавлення волі.

Речові докази: паспорт залишити у володінні ОСОБА_5 , мобільний телефон марки «Samsung GT-S5610» з сім-карткою «Київстар» зберігати до вирішення питання про звернення на нього стягнення, уламки скла знищити, оптичний диск зберігати у справі.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, протягом такого ж строку з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженим та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення вироку.
Головуючий ОСОБА_19