Справа № 357/578/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/10/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 04.04.2018

УХВАЛА
Іменем України

04 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого-судді - ОСОБА_2

суддів- - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

за участю прокурора - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

обвинуваченого - ОСОБА_14

захисника - ОСОБА_15

потерпілого - ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000948за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2017 року, яким,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Самгородок Сквирського району Київської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.115 ч.1, ст. 15 ч.2, п.13 ч.2 ст. 115 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаних злочинів.
Вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Цивільні позови ОСОБА_17 , ОСОБА_16 залишено без розгляду.

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з вироком суду, ОСОБА_14 31 липня 2011 р. близько 04 год. спільно з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проїжджаючи на автомобілі ВАЗ-2109 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_14 , по вул. Сквирське шосе в с. Шапіївка Сквирського р-ну Київської обл., побачив поблизу магазину, розташованого на вказаній вулиці, на ґрунтовій дорозі, що прямує до водоймища, автомобіль ВАЗ-2109 д.н.з. НОМЕР_2 , який, як йому було відомо, належав ОСОБА_21 .
Оскільки з ОСОБА_21 у нього були неприязні стосунки, то ОСОБА_14 скерував свій автомобіль до автомобіля ОСОБА_21 , де зупинившись позаду автомобіля, ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_22 вийшли на вулицю та направились до автомобіля.
Відчинивши двері автомобіля, ОСОБА_14 побачив в салоні автомобіля на водійському сидінні ОСОБА_16 , а на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_23 , які спали.
Не виявивши в автомобілі ОСОБА_21 , ОСОБА_14 витягнув з автомобіля ОСОБА_16 . В цей час ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, маючи кількісну перевагу, демонструючи зневагу до загальноприйнятих норм моралі, почали наносити ОСОБА_16 численні удари руками та ногами в область тулуба, голови, верхніх та нижніх кінцівок.
В ході вчинення хуліганських дій ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , ОСОБА_14 дістав спеціально пристосований для заподіяння тілесних ушкоджень травматичний пістолет «Форт 12-Р», № НОМЕР_3 , для відстрілу набоїв несмертельної дії калібру 9 мм та підставивши його до голови ОСОБА_16 , погрожуючи застосуванням, повідомив останньому про намір застосування зброї в разі опору, при цьому почав відводити його від автомобіля в сторону. В цей же час ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , продовжуючи грубо порушувати громадський порядок, продовжили умисно наносити ОСОБА_16 численні удари в різні частини тулуба.
В ході хуліганських дій вищевказаних осіб ОСОБА_14 побачив, що ОСОБА_23 , який в цей час перебував у салоні автомобіля ВАЗ-2109, номерний знак НОМЕР_2 , спостерігає за подіями, які відбуваються ззовні. Обурившись цим ОСОБА_14 діючи умисно, з метою протиправного позбавлення життя іншої людини, на ґрунті щойно виниклих неприязних стосунків, підійшов до вказаного автомобіля, в якому перебував ОСОБА_23 , приставивши вогнепальний пістолет «Форт 12-Р», № НОМЕР_3 , для відстрілу набоїв несмертельної дії калібру 9 мм. впритул до верхнього відділення лівої задньої частини шиї останнього, з метою позбавлення його життя умисно здійснив два постріли, в результаті яких ОСОБА_23 отримав два проникаючі вогнепальні поранення шиї, від яких на місці події помер.
Крім цього, ОСОБА_14 обвинувачується в тому, що, після вчинення умисного вбивства ОСОБА_23 31 липня 2011 року, близько 4 години 10 хвилин, у ОСОБА_14 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння в с. Шапіївка Сквирського району Київської області по вул. Сквирське шосе поблизу магазину, розташованого на вказаній вулиці, на ґрунтовій дорозі, що прямує до водоймища, виник умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_16 , якому в цей час, з хуліганських спонукань продовжували наносити тілесні ушкодження ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
Відійшовши від автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_23 , ОСОБА_14 , підійшовши до ОСОБА_16 , направив вогнепальний пістолет «Форт 12-Р», № НОМЕР_3 для відстрілу набоїв несмертельної дії калібру 9 мм. у бік останнього та здійснив постріл, однак випадково влучив у ліву частину шиї ОСОБА_18 , який знаходився в момент пострілу на відстані близько 1-1,5 м. від ОСОБА_14 , внаслідок чого ОСОБА_18 отримав тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення шийної ділянки зліва, після чого ОСОБА_19 та ОСОБА_20 припинили свої хуліганські дії щодо ОСОБА_16 та потягнули ОСОБА_18 до автомобіля ВАЗ-2109, номерний знак НОМЕР_1 , де помістивши його до салону, ОСОБА_19 повіз ОСОБА_18 до Сквирської ЦРЛ, де останньому надано медичну допомогу, а ОСОБА_14 та ОСОБА_20 залишились на місці вчинення злочину.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямованні на вчинення умисного вбивства ОСОБА_16 , ОСОБА_14 підійшов до ОСОБА_16 , який після хуліганських дій ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , перебував на землі в положенні сидячи, схопивши його за комір, підвів на коліна. З метою реалізації свого умислу ОСОБА_14 , раніше вчинивши умисне вбивство ОСОБА_23 , приставив впритул до голови ОСОБА_16 вогнепальний пістолет «Форт 12-Р», № НОМЕР_3 , для відстрілу набоїв несмертельної дії калібру 9мм. та звів курок. В цей час ОСОБА_16 , маючи на меті врятувати своє життя, почав чинити активний опір, в ході якого вихопив з руки ОСОБА_14 вищевказаний пістолет та викинув під паркан присадибної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , після чого вони почали боротись. Через декілька хвилин боротьби ОСОБА_14 звалив ОСОБА_16 на землю та опинившись зверху на ньому дістав невстановлений досудовим розслідуванням предмет з колючими властивостями і з метою доведення свого злочинного умислу на позбавлення життя ОСОБА_16 , наніс останньому не менше двох ударів в область грудної клітини.
Захищаючи своє життя від протиправного посягання з боку ОСОБА_14 , ОСОБА_16 зіштовхнув його з себе, однак ОСОБА_14 , умисно, з метою позбавлення життя, продовжував наносити удари по тілу останнього. В ході сутички ОСОБА_16 вдалось вихопити з руки ОСОБА_14 невстановлений досудовим слідством предмет з колючими властивостями та викинути, з місця вчинення злочину втекти. Тобто ОСОБА_14 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства ОСОБА_16 до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2017 року ОСОБА_14 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.115 ч.1, ст. 15 ч.2, п.13 ч.2 ст. 115 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаних злочинів.
Своє рішення суд мотивував тим, що під час досудового розслідування у відповідності до вимог ст. 91 КПК України була доведена лише подія - убивство ОСОБА_23 , однак не встановлені та не доведені в судовому засіданні час, місце, спосіб, мотиви, знаряддя злочину та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а також беззаперечно не доведена вина обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні вбивства ОСОБА_23 та замаху на вбивство ОСОБА_16 , суд прийшов до висновку щодо недостатності належних та допустимих доказів для постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_14 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.115 ч.1, ст.15 ч.2 ст.115 ч.2 п.13 КК України, так як вина обвинуваченого у вчиненні даних злочинів не доведена в судовому засіданні в межах висунутого обвинувачення, яке ґрунтується на припущеннях.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2017 року щодо ОСОБА_14 скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового слідства та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Повторно провести дослідження доказів. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_14 увчиненні злочинів, передбачених
-ч. 1ст.115 КК України та призначити покарання у виді 15 роківпозбавлення волі,
- ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України та призначити покарання у виді10 років позбавлення волі,
- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання засукупністю злочинів у виді 15 років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що судом належним чином не надана оцінка показанням потерпілого ОСОБА_16 ,свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , вказує на необгрунтоване відхилення показань цих осіб і не прийняття їх доуваги, як належних доказів, визнання недопустимими доказамипротоколів відтворення обстановки та обставин події від 31.07.2011року за участю ОСОБА_20 і ОСОБА_19 .
Вказує на те, що судом невірно наданооцінку дослідженому в суді протоколу слідчогоексперименту від 26.12.2013 року з відеозаписом до нього заучастю підозрюваного ОСОБА_18 .
Посилається і на те, що доводи суду з приводу того, що стороною обвинувачення не встановлено мотив вбивства потерпілого ОСОБА_23 обвинуваченим ОСОБА_14 , є такими, що не відповідають дійсності, оскільки відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 31.07.2011 за участі підозрюваного ОСОБА_19 , встановлено, що ОСОБА_23 перебував у автомобілі ВАЗ 2109, а тому міг спостерігати за подіями, які відбувались на вулиці, а саме за тим, як інші учасники наносили тілесні ушкодження ОСОБА_16 , а тому такі дії ОСОБА_23 обурили обвинуваченого, внаслідок чого у нього і виник мотив вбивства.
Зазначає, що доводи суду з приводу не встановлення місця вчинення злочину не відповідають дійсності та є припущеннями суду, оскільки протоколом огляду місця події від 31.07.2011р., висновком комплексної судово балістичної та судово хімічної експертизи від 08.09.2011р. №453 ВКД, протоколами відтворення обстановки та обставин події від 31.07.2011р. за участі підозрюваного ОСОБА_19 , свідка ОСОБА_20 , показаннями свідка ОСОБА_24 , потерпілого ОСОБА_16 підтверджується факт вбивства ОСОБА_23 в салоні автомобіля ВАЗ 2109.
Вказує і на те, що суд, не володіючи спеціальним знаннями, не міг прийти самостійно до висновку, шо наданий на дослідження пістолет не міг бути обладнаний глушником або не міг містити будь-яких колючих властивостей дульного зрізу.
Крім того, судом не надано належної оцінки висновку комплексної судово - балістичної експертизи та судово-хімічної експертизи від 08.09.2011р. №453 ВКД, згідно якого наданий на дослідження предмет, вилучений 01.08.11- пістолет «Форт-12Р» № НОМЕР_4 калібром 9 мм, призначений для стрільби патронами несмертельної дії, спорядженої гумовими або аналогічними снарядами. Пістолет придатний для стрільби, справний, припущено, що з даної зброї проводились постріли після останнього чищення (змащування), надані на дослідження дві гільзи стріляні з вказаного пістолета.
Посилання суду на те, що стороною обвинувачення під часдослідження речових доказів надано не той пістолет, який був вилучений під час огляду місця події від 01.08.2011, оскільки судом виявлено візуальні ознаки підробки першої цифри номера пістолета «Форт» є безпідставними та необгрунтованими, оскільки крім висновку суду, який не володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, це нічим не підтверджено. Під час дослідження зазначеного речового доказу в суді, зауважень щодо нього від обвинуваченого та його захисника не надходило.
Судом прийнято до уваги покази свідка ОСОБА_25 , яка є рідною сестрою обвинуваченого ОСОБА_14 та покази її чоловіка ОСОБА_26 , який також є близькою особою обвинуваченого, в той же час судом не дано оцінку листу начальника Головного центру обробки спеціальної інформації від 17.11.2012р. №14/22-4000 щодо того, що будь яких відомостей про перетин кордону ОСОБА_14 з 01.01.2007р. не виявлено.
Посилається і на те, що у вироку суд не обґрунтовано вказує, що не встановлено знаряддя злочину, місце, час та обставини завдання смертельних поранень ОСОБА_23 . Проте, вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження та показаннямипотерпілого та свідків.
Крім того, суд посилається на показання учасників подій - ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , про те, що вони чули лише один постріл, хоча до цього у своєму рішенні визнав їх показзання недопустимими. Крім того, у вироку суд допускає припущення, що вбивство ОСОБА_27 в ту ніч міг вчинити як ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , так і інша особа, що є необгрунтованим та невмотивованим припущенням суду.
Також суд не розглянув клопотання сторони обвинувачення про проведення додаткової судово- балістичної експертизи, чим порушив принцип змагальності, та допустив неповноту судового розгляду.
Також судом, в порушення вимог КПК України щодо безпосередності дослідження доказів судом, прослухано аудіо запис допитів експертів ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які були допитані в іншому судовому засіданні іншим складом суду.
Судом допущено істотне порушення вимог КПК України при винесенні ухвали від 19.12.2016р. про відмову в задоволенні клопотання прокурора про розгляд в одному провадженні додаткового обвинувачення щодо нанесення ОСОБА_30 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості ОСОБА_18 , при цьому не навівши жодних мотивів та положень закону, якими керувався суд.
За таких обставин прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції є надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, суд однобічно надав оцінку зібраним у справі доказам, що вплинуло на вирішення питання про винуватість ОСОБА_14 .
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_15 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Вказує на те, що посилання прокурора на відсутність судимості у ОСОБА_16 на час дачі ним показань в суді відповідно до ст. 89 КК України не доведено стороною обвинувачення в суді та не має ніякого значення для оцінки показань при проведенні слідчих дій під час досудового розслідування, на які посилається прокурор.
Крім цього, покази потерпілого ОСОБА_16 щодо погрозпістолетом з боку ОСОБА_14 та його дій за допомогоюпістолета, якого він не бачив, характеру та механізму заподіяння йому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень викруткою чи подібним предметом в область рук та інших частин тіла,протирічать дослідженим в суді матеріалам кримінальногопровадження.
Вказує на те, що посилання прокурора в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом показань потерпілого ОСОБА_16 через його несудимість на час дачі показань в суді, на підставі ст. 89 КК України, узгодженість його показань з показами, наданими ОСОБА_19 , ОСОБА_20 під час проведення з ними 31.07.2011 року відтворення обстановки і обставин події та слідчого експерименту 22.12.2013 року з підозрюваним ОСОБА_24 , до яких працівниками правоохоронних органів застосовувались недозволені методи слідства, а відеозаписи до цих слідчих дій в порушення ст. 290 КПК України не надавались обвинуваченому ОСОБА_14 та його захиснику, безпідставнета необгрунтоване.
Вважає, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області також законно розцінено критично показання свідка ОСОБА_18 та відхилено їх через підстави для обмовлення ОСОБА_14 , з метою приховування власної поведінки під час вчинення злочину та уникнення покарання за більш тяжкий злочин, вказані висновки зроблені на підставі досліджених в суді матеріалів кримінального провадження.
Білоцерківським міськрайонним судом Київської області також розцінено критично та відхилено показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , як неналежні та недопустимі докази, оскільки вони піддавались кримінальному переслідуванню по відношенню до ОСОБА_16 та перебували під безпосереднім впливом правоохоронних органів та могли надавати такі показання з метою приховування своїх дійсних дій під час вчинення вбивства ОСОБА_23 , законно, обгрунтовано та на підставі досліджених в суді матеріалів кримінального провадження.
З тих самих причин суд вірно визнав недопустимим протоколи відтворення обстановки та обставин події від 31.01.2011 року за участю ОСОБА_20 та ОСОБА_19 .
Посилання ж прокурора в апеляційній скарзі на проведену перевірку за скаргою ОСОБА_19 про застосування відносно нього недозволених методів слідства при розслідуванні кримінальної справи та винесення постанови слідчого прокуратури Сквирського району від 23.09.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно працівників Сквирського РВ ГУ МВС України за відсутності в їх діях ознак злочинів, передбачених ст. ст. 121, 122, 127, 364, 365 КК України, безпідставне.
Не грунтуються на досліджених в суді матеріалах кримінальногопровадження твердження прокурора в апеляційній скарзі щодовисновків суду про не встановлення стороною обвинувачення мотивів вбивства потерпілого ОСОБА_23 з посиланням на протокол відтворення обстановки та обставин події від 31.07.2011року за участю ОСОБА_19 .
Вказує на те, що під час розгляду кримінального провадження в суді не було встановлено також неприязних відносин між ОСОБА_14 , ОСОБА_23 та будь - якого конфлікту між ними напередодні та під час події 31.07.2011 року, що могло б викликати у ОСОБА_14 намір на умисне вбивство ОСОБА_23 .
Навпаки, при розгляді кримінального провадження в суді обвинувачений ОСОБА_14 показав, що неприязних стосунків чи конфліктів у нього з ОСОБА_16 та ОСОБА_23 не було.
Посилається і на те, що, враховуючи дані судово - медичного дослідження трупа ОСОБА_23 щодо настання його смерті від вогнепального сліпого кульового поранення шиї зліва з ушкодженням вени та крововтратою, слід обгрунтовано вважати, що на місці виявлення трупа ОСОБА_23 повинна була бути велика кількість крові, яку він втратив внаслідок ушкодження вени.
Проте, відповідно до протоколу огляду місця події від 31.07.2011року, в салоні автомобіля сріблястого кольору д.н.з. НОМЕР_5 , в якому було виявлено труп ОСОБА_23 , значної кількості крові у вигляді її витікання, крім невеликих мазків на тілі трупа та окремих частинах автомобіля, не виявлено, що свідчить про інше місце вбивства ОСОБА_23 та переміщення його в салон автомобіля після його смерті, на що було звернено увагуБілоцерківського міськрайонного суду при поверненнікримінальної справи на додаткове розслідування.
Вказує на те, що труп одягнено в футболку, яка по лівій боковій поверхні нижнього відділу забруднена землею, шкіра по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині та в області лівого тазо-стегнового суглобу тіла забруднена землею у вигляді мазків та мають напрям зверху вниз та ззаду наперед. Нижня частина трупа без одягу. Але органами досудового слідства та державного обвинувачення не дано під час досудового розслідування та при дослідженні матеріалів кримінального провадження в суді належної оцінки цим даним, які свідчать про те, шо дані сліди землі на трупі являються слідами волочіння. Про це свідчить також наявність двох вогнепальних поранень в шию, зі слідами крові на обличчі трупа ОСОБА_23 та в районі поранень, при відсутності слідів крові на чохлах з передніх і задніх сидінь. Але слідчими органами не перевірялась можливість завдання ОСОБА_31 вогнепальнихпоранень не в салоні автомобіля, а в іншому місці, хоч застосування звукопоглинаючих пристроїв на місці події 31.07.2011 року під час досудового розслідування та в суді встановлено не було, а обвинувачений, потерпілі та свідки показали, що звуків пострілів на час вбивства ОСОБА_23 вони не чули, що на місці події був лише один постріл.
Не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону твердження прокурора ОСОБА_12 щодо прийняття судом до уваги показань свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 через їх родинні стосунки, без обґрунтування своїх тверджень відповідними порушеннями норм КПК України.
Білоцерківським міськрайонним судом Київської області прийнято до уваги показання свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 і зроблено посилання на них у виправдовувальному вироку відповідно до вимог ст. ст. 84, 85, 86, 87, 89 КПК України.
Не ґрунтуються на досліджених в суді матеріалах кримінального провадження посилання прокурора в апеляційній скарзі шодо вироку в частині надуманості обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_16 , вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство ОСОБА_23 , так як не було здобуто будь - яких доказів наявності в обвинуваченого зброї на місці події.
Вказує і на те, що безпідставним та не обгрунтованим являється також посилання прокурора в апеляційній скарзі щодо відмови стороні обвинувачення в задоволенні клопотання про проведення додаткової судово-балістичної експертизи щодо з`ясування питання про застосування на пістолеті «ФОРТ - 12Р» спеціальних пристроїв - глушника під час стрільби, оскільки під час досудового розслідування було проведено по цьому пістолету цілий ряд судово-балістичних експертиз, висновки яких не протирічили одне одному.
Безпідставним також являється посилання прокурора в апеляційній скарзі щодо відмови судом в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про розгляд додаткового обвинувачення ОСОБА_14 про заподіяння ОСОБА_18 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень з первісним обвинуваченням ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.1З ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки прокурором не було надано будь - яких доказів про тісно пов`язане обвинувачення одне з одним і неможливість їх окремого розгляду.
В апеляційній скарзі прокурор просить також повторно дослідити докази, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони були досліджені судом першої інстанції не вірно та з порушеннями, не обґрунтовуючи свої вимоги будь - якими доказами, що протирічить ст. 404 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, думку потерпілого, який при вирішенні вимог апеляційної скарги поклався на думку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України не доведення того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим є підставою для ухвалення виправдувального вироку. За змістом ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, проаналізувавши їх та надавши їм належну юридичну оцінку з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що зазначеними доказами не доведено те, що обвинувачений ОСОБА_14 вчинив злочини, передбачені ч.1 ст.115, ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду судом першої інстанції було встановлено, що 31.07.2011 року близько 05 год. 45 хв. в сел. Шапіївка Сквирського району Київської області на території поблизу магазину Райспоживспілка було виявлено труп громадянина ОСОБА_23 . Труп знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля ВАЗ 2109 державний номерний знак НОМЕР_5 , яке перебувало у розкладеному стані. На трупі ОСОБА_23 було виявлено два вогнепальні поранення шиї, із ран вилучені дві гумові кулі чорного кольору. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_23 настала від вогнепального сліпого поранення шиї зліва із пошкодженням вени та крововтратою за 1-3 доби до моменту дослідження трупа, яке було проведене 01.08.2011 року. Наведені вище обставини підтверджуються: протоколом огляду місця події від 31.07.2011 року, яким була оглянута земельна ділянка поблизу магазину Райспоживспілка в сел. Шапіївка Сквирського району Київської області (т.2 а.с. 48-84); протоколом огляду трупа ОСОБА_23 від 01.08.2011 року (т.2 а.с. 87-89); висновком судово-медичної експертизи № 344-24 від 20.10.2011 року та актом судово-медичного обстеження трупа ОСОБА_23 № 344 від 20.10.2011 року щодо причин смерті ОСОБА_23 (т.2 а.с. 167-168, 169-170). Аналіз зазначених доказів дає підстави стверджувати про протиправне позбавлення ОСОБА_23 життя, тобто, що було вчинене умисне вбивство останнього. Ці обставини учасниками судового провадження не оскаржуються. Проте, колегія суддів вважає, що наведені вище докази не містять будь-яких фактичних даних, які б указували на те, що зазначене вбивство вчинив саме ОСОБА_14 . Інших, належних та допустимих доказів, які б доводили винність обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні зазначеного злочину, за обставин, наведених у обвинуваченні у ході даного кримінального провадження здобуто не було.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, підтриманого прокурором у суді першої інстанції, вбивство ОСОБА_23 вчинив ОСОБА_14 . Як зазначалось вище, органом досудового слідства встановлено та в подальшому сформульовано в обвинуваченні, що ОСОБА_14 31.07.2011 року, перебуваючи поблизу магазину, розташованого на вул. Сквирське шосе сел. Шапіївка Сквирського району Київської області, в ході вчинення хуліганських дій ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 стосовно потерпілого ОСОБА_16 , виявивши ОСОБА_23 , який перебуваючи в салоні автомобіля ВАЗ 2109 номерний знак НОМЕР_5 спостерігав за цими подіями та обурившись цим фактом, на ґрунті щойно виниклих неприязних стосунків, підійшов до вказаного автомобіля, приставив пістолет Форт-12 р № НОМЕР_4 в для відстрілу набоїв несмертельної дії впритул до верхнього відділення лівої задньої частини шиї останнього та з метою позбавлення його життя умисно здійснив два постріли, внаслідок чого ОСОБА_23 отримав два вогнепальних поранення шиї, від яких помер на місці події.

В доведення вини обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні зазначеного злочину орган досудового слідства послався на показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , потерпілого ОСОБА_16 . Окрім того, орган досудового розслідування у цій частині обвинувачення послався на фактичні дані, які були встановлені при відтворенні обстановки та обставин події із свідками ОСОБА_19 і ОСОБА_20 та у ході слідчого експерименту із свідком ОСОБА_18 . Проаналізувавши показання цих осіб під час допитів та у ході зазначених вище слідчих дій, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про неналежність цих доказів в частині обвинувачення у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_23 . Так, жодна із зазначених осіб не підтвердила ту обставину, що обвинувачений здійснював постріли у ОСОБА_23 за обставин, які вказані в обвинуваченні. ОСОБА_20 та ОСОБА_19 не показували того, що бачили у обвинуваченого зброю. Ці свідки також не бачили, хто здійснив постріл у ОСОБА_18 . Фактично ці показання не містять будь-яких фактичних даних, якими б доводилась вина ОСОБА_14 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_23 .

Щодо показань свідка ОСОБА_18 , то судом першої інстанції ці показання обґрунтовано оцінені критично, визнано те, що вони є непослідовними і дані за обставин, які викликають сумнів у їх правдивості. Так, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для оговору цим свідком обвинуваченого. Так, станом на час вчинення цього злочину ОСОБА_18 перебував на іспитовому строку за вироком Обухівського районного суду від 27.08.2010 року. За показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19 саме ОСОБА_18 розпочав бійку із ОСОБА_16 , при тому, що сам ОСОБА_16 не бачив того, хто саме розпочав із ним бійку. Ця обставина вказує на можливість оговору свідком ОСОБА_18 обвинуваченого ОСОБА_14 із метою уникнення ним відповідальності за вчинений злочин щодо ОСОБА_16 , за який, у випадку доведення його вини, йому загрожувало реальне покарання. Показання цього свідка є непослідовними в частині розвитку подій на місці вчинення злочину, в частині обставин здійснення пострілу в нього, моменту, коли був вчинений постріл, відстані, із якої був вчинений постріл та щодо інших обставин вчинення злочину. У зв`язку із викладеним суд першої інстанції обґрунтовано відхилив ці показання та дані, які були встановлені в ході слідчого експерименту.

Щодо показань потерпілого ОСОБА_16 , то вони не містять жодних фактичних даних, якими би доводились будь-які обставини вчинення умисного вбивства ОСОБА_23 . Так, ці показання містять інформацію щодо його побиття як свідками до пострілу в ОСОБА_18 так і ОСОБА_14 після пострілу. Щодо доводів обвинувачення, про доведення цими показаннями наявності у обвинуваченого пістолета, то аналіз цих показань дає підстави стверджувати, що потерпілий у ході показань не вказував на наявність у обвинуваченого пістолета, а лише припускав цю обставину. Так, потерпілий неодноразово показував те, що він не бачив, що було в руках обвинуваченого, але вважав, що це був саме пістолет, не обґрунтовуючи при цьому чим викликане це припущення.

Із урахуванням викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив ці докази, визнавши їх неналежними доказами, належним чином мотивувавши своє рішення. Із зазначеними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Колегія суддів вважає, що в ході досудового розслідування стороною обвинувачення не було зібрано належних та допустимих доказів, якими б доводились істотні для даного кримінального провадження обставини, встановлення яких є необхідним для доведення вини обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Так, на думку колегії суддів, у ході досудового розслідування не доведено поза розумним сумнівом те, що вбивство потерпілого ОСОБА_23 дійсно відбулося в автомобілі ВАЗ 2109 державний номерний знак НОМЕР_5 , те що вбивство було вчинене безпосередньо у час, коли вчинялись хуліганські дії щодо потерпілого ОСОБА_16 та те, що постріли у потерпілого ОСОБА_23 були здійснені із пістолета Форт-12р № НОМЕР_4 в. До таких висновків колегія суддів дійшла із наступних міркувань.

Із показань, які дали потерпілий ОСОБА_16 , свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 будучи допитаними в ході судового розгляду, а також свідки ОСОБА_19 і ОСОБА_20 під час відтворення обстановки та обставин події, проведеного в порядку ст. 194 КПК України 1960 року та свідок ОСОБА_18 під час проведення слідчого експерименту вбачається, що всі зазначені особи, під час подій, які зазначені в обвинувальному акті чули лише один постріл, а саме той постріл, внаслідок якого було поранено свідка ОСОБА_18 . Звуку пострілів, внаслідок яких було завдано смертельних поранень потерпілому ОСОБА_23 зазначені особи не чули. Відповідно до пред`явленого обвинувачення постріл, внаслідок якого було поранено ОСОБА_18 , був вчинений після пострілів, внаслідок яких було завдано смертельних поранень ОСОБА_23 . Колегія суддів звертає увагу на те, що всі зазначені вище події відбувалися поблизу автомобіля ВАЗ - 2109 державний номерний знак НОМЕР_5 . Потерпілий ОСОБА_16 у суді апеляційної інстанції показав, що під час побиття він постійно перебував поряд із автомобілем, проте двох пострілів, які передували пострілу, внаслідок якого було поранено ОСОБА_18 , він не чув. За показаннями потерпілого, вікна автомобіля були зачинені. При цьому колегія суддів враховує те, що мінімум одні двері автомобіля під час пострілів були відчинені, що є необхідним для здійснення пострілів за наявності показань потерпілого про те, що вікна автомобіля були закриті. Будь-яких даних про те, що зброя, із якої здійснювались постріли у потерпілого ОСОБА_23 мала пристрої для зменшення звуку пострілу (глушник) у ході досудового розслідування та судового розгляду встановлено не було. Даних про те, що до пістолета Форт-12р № НОМЕР_4 в, який визнаний знаряддям злочину, приєднувався глушник здобуто не було, що вбачається із огляду самого пістолета та підтверджено експертами-балістами ОСОБА_29 та ОСОБА_28 . Питання про те, чи дійсно під час побиття потерпілого ОСОБА_16 було здійснено два постріли у потерпілого ОСОБА_23 , якщо ці постріли були здійснені саме у цей час, то чому звук від цих пострілів не чули інші учасники зазначених подій у ході кримінального провадження встановлено не було. Колегія суддів також звертає увагу на те, що в автомобілі, де знаходився труп ОСОБА_23 не було виявлено слідів пострілу. Між тим, відповідно до пред`явленого обвинувачення, у потерпілого ОСОБА_23 було здійснено два постріли, і ці постріли відбулися в умовах обмеженого простору, а саме простору обмеженого салоном автомобіля за умови закритих вікон дверей автомобіля зі сторони сидіння, де був виявлений ОСОБА_23 . Питання про те, чому за цих умов не було виявлено слідів пострілу, в ході судового розгляду встановлено не було.

Таким, яке не знайшло свого підтвердження колегія суддів вважає обвинувачення в частині здійснення пострілів із пістолета Форт-12р № НОМЕР_4 в, вилученого в ході огляду місця події від 01.08.2011 року. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, цей пістолет був виявлений під час огляду місця події на території земельної ділянки, розташованої навпроти сараю господарства АДРЕСА_2 , огородженої сіткою рабицею. Відповідно до пред`явленого обвинувачення, під час боротьби між обвинуваченим ОСОБА_14 та потерпілим ОСОБА_16 останній вирвав цей пістолет із рук обвинуваченого і викинув його під паркан цієї земельної ділянки. Між тим, матеріали кримінального провадження вказують на необґрунтованість обвинувачення в цій частині. Будучи неодноразово допитаним у ході досудового розслідування та судового розгляду потерпілий жодного разу не вказував на те, що він дійсно відбирав у обвинуваченого саме пістолет і викинув цей пістолет у те місце, де він був виявлений.

Викликають сумнів і обставини виявлення даного пістолета. Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, в ході огляду місця події, проведеного 31.07.2011 року, який проводився тривалий період часу із застосуванням розшукової собаки, цей пістолет виявлено не було. Фактично цей пістолет був виявлений наступного дня у місці, де напередодні проводився огляд, був виявлений оперативним працівником Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_32 . Як вбачається з фототаблиці до протоколу огляду місця події від 01.08.2011 року, цей пістолет перебував у місці, яке не є невидимим при звичайному огляді чи важкодоступним у випадку звичайного огляду. Причини, з яких цей пістолет не був виявлений при огляді місця події 31.07.2011 року ні в ході досудового слідства, ні в ході судового розгляду з`ясовано не було. Цей факт викликає обґрунтований сумнів у законності виявлення цього пістолета, наявності цього пістолета на місці події станом на 31.07.2011 року, та, як наслідок, використання його під час вчинення злочину за обставин, зазначених у обвинуваченні.

Відповідно до огляду цього пістолета після його виявлення, ствол пістолета був забитий землею. Обставини, за яких земля опинилася у стволі пістолета, в ході досудового розслідування з`ясовані не були. Посилання прокурора на те, що земля у стволі пістолета опинилася внаслідок його падіння на землю та внаслідок того, що під час його перебування на місці виявлення, були опади, внаслідок яких земля могла попасти у ствол, за своїм змістом є припущенням, яке не ґрунтується на доказах і не може бути прийняте судом. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до фото таблиці до протоколу огляду місця події, пістолет в момент виявлення лежав на траві. Будь-яких даних про можливе забиття ствола пістолета землею ці фотоматеріали не містять. Не з`ясування цієї обставини ставить під сумнів доводи обвинувачення про здійснення пострілів у потерпілого ОСОБА_23 та свідка ОСОБА_18 саме із цього пістолета, оскільки після здійснення цих пострілів внаслідок яких зазначеним вище особам були завдані поранення, ствол пістолета не міг бути забитий землею.

Вирішуючи питання про доведеність обвинувачення в цій частині колегія суддів звертає увагу на те, що у потерпілого ОСОБА_23 поряд із обома вогнепальними пораненнями, які призвели до його смерті, були виявлені колоті рани. Відповідно до висновку судово-медичної і криміналістичної експертизи № 4-мк від 03.01.2014 року, ці рани найбільш вірогідно виникли від виступаючої частини дульного зрізу зброї, із якої здійснювались постріли, має колючі властивості. Між тим, в результаті огляду пістолета Форт у суді апеляційної інстанції встановлено, що він не має будь-яких яких виступаючих частин із колючими властивостями в області дульного зрізу. Колегія суддів звертає увагу на те, що в ході досудового розслідування стороною обвинувачення не вжито будь-яких дій, направлених на встановлення зазначеної обставини, зокрема утворення колотих поранень поблизу вогнепальних, від яких настала смерть потерпілого ОСОБА_23 . Між тим, з`ясування цієї обставини має суттєве значення для встановлення істини у справі, оскільки за результатами її встановлення можливо зробити висновки щодо зброї, із якої здійснювались постріли, механізму здійснення цих пострілів, належності зброї та інших обставин. Колегія суддів звертає при цьому увагу на те, що з моменту вчинення злочину пройшов значний період часу, ця справа / провадження неодноразово розглядалась судами різних інстанцій, у ході розгляду в судах ця обставина із належною повнотою з`ясована не була і на даний час можливість з`ясування цієї обставини шляхом збирання інших доказів втрачена. Із урахуванням наведеного, витлумачивши відповідно до ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви на користь обвинуваченого, колегія суддів приймає до уваги висновок зазначеної вище судово-медичної і криміналістичної експертизи в тій частині, що колоті поранення, які виявлені поблизу вогнепальних поранень у потерпілого ОСОБА_23 утворились внаслідок контакту із виступаючою частиною дульного зрізу зброї, із якої були здійснені постріли в потерпілого, яка має колючі властивості. Із урахуванням того, що виявлений та в подальшому приєднаний до матеріалів кримінального провадження пістолет Форт не має таких виступаючих частин в області зрізу ствола, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність обвинувачення у тій частині, що вбивство потерпілого ОСОБА_23 було вчинене саме з цього пістолета.

Врахувавши зазначені обставини, давши належну оцінку дослідженим доказам щодо зброї, із якої було вчинене умисне вбивство потерпілого ОСОБА_23 , суд першої інстанції обґрунтовано відкинув ці докази, визнавши їх неналежними, належним чином мотивувавши своє рішення. Із цим рішенням колегія суддів погоджується.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині не доведення того, що умисне вбивство ОСОБА_23 було вчинене в автомобілі ВАЗ 2109 державний номерний знак НОМЕР_5 . Як зазначалось вище, у зазначеному автомобілі не виявлено слідів пострілу, хоча, відповідно до обвинувачення, було здійснено два постріли, при знаходженні зброї у салоні автомобіля, в умовах обмеженого пострілу та при закритих вікнах дверей.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 344-24 від 20.10.2011 року смерть ОСОБА_23 настала від сліпого кульового поранення шиї зліва, з ушкодженням вени та крововтратою. Наведене вказує на те, що на місці вчинення вбивства повинна була бути виявлена велика кількість крові. Між тим, при огляді 31.07.2011 року місця події - у салоні автомобіля та на трупі ОСОБА_23 великої кількості крові не було виявлено. Кров була виявлена на трупі та незначна кількість на окремих частинах салону автомобіля, зокрема на передніх дверях у невеликій кількості. Окрім того, в салоні автомобіля була виявлена майка зі слідами крові, походження ні майки, ні крові в ході розслідування справи з`ясовані не були. Наведені обставини залишилась поза увагою слідчого та прокурора, будь -яких дій, направлених на з`ясування цих обставин у ході досудовогорозслідування здійснено не було.

Відповідно до протоколу огляду місця події, труп ОСОБА_23 був виявлений у автомобілі ВАЗ 2109 оголеним в нижній частині тіла. На трупі одягнена футболка із забрудненням землею у лівій нижній частині, на тілі в області лівого стегна та лівої частини тазостегнового суглобу наявні сліди нашарування землі, за виглядом схожих на сліди волочіння. Відповідно до протоколу огляду місця події від 31.07.2011 року на земельній ділянці в сел. Шапіївка Сквирського району Київської області, огородженої металевою сіткою виявлені вивернуті спортивні штани, головний убір та чоловічу спідню білизну з нашаруваннями бруду по всій поверхні. Аналіз цих обставин у їх сукупності викликає сумнів у тому, що вбивство ОСОБА_23 було вчинене в автомобілі і дає підстави стверджувати те, що потерпілого було вбито в іншому місці. В ході як провадження у кримінальній справі, проведеного за КПК 1960 року, так і кримінального провадження за КПК України 2012р. ці суперечності в частині встановлення місця вчинення вбивства усунуті не були. При цьому колегія суддів вважає, що протокол огляду місця події від 31.07.2011 року в частині виявлення в салоні автомобіля двох гільз калібру 9 мм та висновок комплексної судово-балістичної та судово-хімічної експертизи від 08.09.2011 року № 453 ВКД, відповідно до якого ці гільзи відстріляні з пістолета «Форт-12р» № НОМЕР_4 , не можуть бути безумовним доказом того, що вбивство ОСОБА_23 було вчинене саме в салоні автомобіля, оскільки як судом першої інстанції, так і колегією суддів сумніви щодо пістолета Форт-12р № НОМЕР_4 в як знаряддя злочину витлумачені на користь обвинуваченого шляхом визнання того, постріли в потерпілого, внаслідок яких йому було завдано смертельних поранень, були здійснені не з цього пістолета. На думку колегії суддів, не можуть бути доказом того, що вбивство ОСОБА_23 було вчинене в салоні автомобіля і показання свідка ОСОБА_19 , відповідно до яких він спочатку бачив ОСОБА_23 у автомобілі живим, а через нетривалий час мертвим. Те, що свідок бачив ОСОБА_23 живим колегія суддів розцінює як особисте сприйняття свідком цієї обставини, яке є хибним, оскільки події відбувалися в ранній час доби, до сходу сонця, в умовах недостатньої природної освітленості, свідок перебував у стані алкогольного сп`яніння, бачив потерпілого ОСОБА_23 нетривалий період часу в умовах стресової ситуації, викликаної конфліктом із потерпілим ОСОБА_16 , а тому, на думку суду, свідок помилково встановив для себе те, що потерпілий ОСОБА_23 був живий.

Аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність того, що вбивство потерпілого ОСОБА_23 було вчинене в автомобілі ВАЗ 2109 державний номерний знак НОМЕР_5 . Не доведення цієї обставини, а також не доведення того, що вбивство потерпілого ОСОБА_23 було вчинене у період часу, коли вчинялись хуліганські дії щодо потерпілого ОСОБА_16 , із пістолета, вилученого в подальшому з місця події та приєднаного до матеріалів кримінального провадження, свідчить про недоведеність вцілому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Колегія суддів зважає на те, що з моменту вчинення злочину пройшов значний період часу, дане кримінальне провадження неодноразово розглядалось судами першої та апеляційної інстанції, в ході чого досліджувались докази, надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту. У зв`язку із цим колегія суддів вважає, що на даний час можливість усунення зазначеної вище неповноти судового розгляду втрачена, а стороною обвинувачення не надано доказів, які б могли усунути цю неповноту. За наявності цієї неповноти досудового розслідування та судового розгляду, які на даний час усунути не виявляється можливим, у колегії суддів виникають сумніви щодо доведеності того, що умисне вбивство потерпілого ОСОБА_23 вчинив обвинувачений ОСОБА_14 .

Витлумачивши зазначені сумніви на користь обвинуваченого ОСОБА_14 відповідно до положень ч.4 ст. 17 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність того, що обвинуваченим ОСОБА_14 вчинене умисне вбивство потерпілого ОСОБА_23 , тобто не доведеність того, що ОСОБА_14 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України. Із висновками суду першої інстанції у цій частині, які є обґрунтованими і належним чином мотивованими колегія суддів погоджується.

Не доведеним колегія суддів вважає і обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_16 , особою, яка вчинила умисне вбивство, тобто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до ч.2 ст. 15 КК України замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, яка вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Частиною першої ст. 15 КК України визначено, що замах на злочин має місце, коли особа, вчиняючи злочин, діє з прямим умислом.

Проаналізувавши докази, надані стороною обвинувачення, суд першої інстанції дійшов до фактичного висновку про недоведеність того, що обвинувачений ОСОБА_14 вчиняв будь-які дії, від яких могла настати смерть ОСОБА_16 , але не довів свій умисел до кінця із причин, що не залежали від його волі.

Із наведених вище міркувань колегія суддів відхиляє показання свідка ОСОБА_18 , оскільки ці показання є непослідовними, суперечать іншим доказам, а також у зв`язку з існуванням обставин, які вказують на необ`єктивність цих показань.

Щодо показань потерпілого ОСОБА_16 , то колегія суддів вважає їх не конкретними, побудованими на припущеннях і такими, які суперечать іншим об`єктивним доказам. Так, потерпілий показав, що він не бачив предмет, який ОСОБА_14 приставляв до його голови, хоча стверджував, що це був пістолет. Мотивів, із яких потерпілий ОСОБА_16 дійшов до висновку про те, що у ОСОБА_14 був пістолет, потерпілим не наведено. Не знайшла підтвердження та обставина, що ОСОБА_14 , тримаючи пістолет біля голови ОСОБА_16 намагався здійснити постріл, оскільки ця обставина не підтверджується показаннями свідків та не підтверджує те, що ОСОБА_14 дійсно тримав у руках пістолет. Відповідно до пред`явленого обвинувачення потерпілий ОСОБА_16 вихватив у ОСОБА_14 пістолет та викинув його під паркан земельної ділянки АДРЕСА_1 , а саме у те місце, де він в подальшому був виявлений. Між тим, потерпілий ОСОБА_16 у суді показав, що він не бачив предмет, який йому приставляли до голови, а в подальшому він просто вибив цей предмет у ОСОБА_14 , не вказуючи того, що він його викидав у зазначене вище місце. Цей факт колегія суддів розцінює як штучне створення стороною обвинувачення обставин злочину, необхідних для висунення обвинувачення в частині наявності у обвинуваченого ОСОБА_14 пістолета.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і показання потерпілого ОСОБА_16 в частині завдання йому обвинуваченим ОСОБА_14 неодноразових ударів предметом із колючими властивостями. Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №41/д від 04.10.2011 року, у потерпілого ОСОБА_16 було виявлено ряд тілесних ушкоджень, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Всі тілесні ушкодження вірогідно виникли від дії тупих предметів. Цим висновком спростовуються показання потерпілого ОСОБА_16 про завдання йому ударів предметом із колючими властивостями. Інших доказів, на доведення цієї частини обвинувачення у ході зазначеного кримінального провадження здобуто не було, що дає підстави стверджувати про недоведеність того, що ОСОБА_14 був вчинений зазначений злочин.

Окрім того, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду вважає встановленим те, що ОСОБА_14 було пред`явлене не конкретне обвинувачення. Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Аналіз цієї правової норми у поєднанні із положеннями п.13 ч.1 ст.3 та п.5 ч.2 ст.291 КПК України дають підстави стверджувати те, що форма вини, мотив і мета вчинення злочину повинні бути зазначені у відповідному процесуальному рішенні для забезпечення належного захисту обвинуваченого від пред`явленого обвинувачення. Цих вимог закону стороною обвинувачення у повній мірі дотримано не було. Так, відповідно до обвинувального акту від 05.08.2015 року ОСОБА_14 вчинив умисне вбивство ОСОБА_23 з мотиву раптово (відповідно до обвинувального акту щойно) виниклих неприязних стосунків до останнього внаслідок обурення від того, що ОСОБА_23 спостерігав за подіями, які відбувалися ззовні, тобто за побиттям ОСОБА_16 . При цьому, незважаючи на те, що мотив злочину підлягає доказуванню в кримінальному провадженні, стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів, які б підтверджували наявність зазначеного мотиву, не надано доказів та не наведено мотивів того, внаслідок чого спостереження ОСОБА_23 за подіями могли викликати до нього неприязні стосунки з боку ОСОБА_14 як і того, чи дійсно ОСОБА_23 спостерігав за цими подіями з автомобіля. Зазначене вказує на те, що наявність раптово виниклих неприязних стосунків, як мотиву вбивства ОСОБА_23 , є припущенням сторони обвинувачення, яке не ґрунтується на зібраних у даному кримінальному провадженні доказах. У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що мотив вчинення умисного вбивства ОСОБА_23 стороною обвинувачення не встановлений, а тому обвинувачення у вчиненні ОСОБА_14 умисного вбивства ОСОБА_23 із даного мотиву визнається недоведеним. Із урахуванням того, що ОСОБА_14 виправданий, а неконкретне формулювання обвинувачення та не надання прокурором належних доказів наявності в діях обвинуваченого мотиву злочину, наведеного в обвинувальному акті, вказує на порушення його права на захист, а тому вирок щодо ОСОБА_14 з огляду на положення ч.3 ст.409 КПК України не може бути скасований.

Щодо обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України, то мотив вчинення цього злочину у обвинуваченні не сформульований взагалі. Зазначена обставина вказує на недоведеність даного обвинувачення, свідчить про порушення права обвинуваченого на захист та не може бути підставою для скасування вироку із наведених вище міркувань.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом у мотивувальній частині вироку не проаналізовані докази та не наведені мотиви, із яких судом відкинуті докази обвинувачення, є не обґрунтованими, оскільки аналіз цих доказів судом у вироку наданий та наведені мотиви, із яких суд визнав докази не належними та недопустимими. Щодо мотивів відхилення конкретних доказів, то вони наведені як у вироку, так і в ухвалі апеляційного суду, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає не обґрунтованими. На думку колегії суддів, показання свідка ОСОБА_20 про те, що він чув як ОСОБА_14 сказав, що він «застрелив малого» не можуть бути визнані доказом вини обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, оскільки в ході судового розгляду не були доведені обставини вчинення злочину, які зазначені в обвинуваченні в частині здійснення пострілів у потерпілого, зброї, із якої було вчинене вбивство, місця вчинення вбивства, що виключає доведеність вини ОСОБА_14 у вчиненні цього злочину. Не є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях. Так, судом першої інстанції обґрунтовано визнано те, що на припущення ґрунтуються доводи обвинувачення щодо обставин вчинення злочину та, що органом досудового слідства не були встановлені істотні для даного кримінального провадження обставини. У зв`язку з цим суд витлумачив ці недоліки на користь обвинуваченого відповідно до вимог закону, що за своїм змістом не є припущенням. На думку колегії суддів, за наявності зазначених вище недоліків досудового розслідування та порушень закону, оцінка судом показань свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та інших свідків, висновки щодо номеру пістолета, перетину ОСОБА_14 кордону, не можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо недоведеності того, що ОСОБА_14 вчинив інкриміновані йому злочини. Щодо не призначення судом додаткової судово-балістичної експертизи для з`ясування питання про застосування глушника під час стрільби із пістолета, то колегія суддів звертає увагу на те, що стороною обвинувачення не наведено мотивів того, чому ця експертиза не була проведена під час досудового розслідування, які нові обставини були встановлені в ході судового розгляду, що викликали необхідність призначення цієї експертизи, а також те, що питання застосування глушника в ході здійснення пострілів виходило за межі обвинувачення. На думку колегії суддів, прослуховування показань експертів ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , допитаних судом у іншому судовому засіданні за умови того, що до цих експертів не виникло додаткових питань, необхідно сприймати як безпосереднє сприйняття судом цих показань. Щодо додаткового обвинувачення ОСОБА_14 по факту нанесення ОСОБА_18 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, то, відповідно до ч.2 ст. 339 КПК України розгляд додаткового обвинувачення в одному провадженні із первісним обвинуваченням є правом суду, а не його обов`язком. Наведене у своїй сукупності, у поєднанні із зазначеними вище мотивами колегії суддів щодо відхилення доказів, указує на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в ході судового розгляду не було доведено того, що обвинувачений вчинив злочини, передбачені ч.1 ст.115 та ч.2 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України. У зв`язку із викладеним суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність виправдування ОСОБА_14 із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, належним чином мотивувавши своє рішення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 10.01.2017 року колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2017р. щодо ОСОБА_14 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3-х місяців з дня проголошення.
Судді