Справа №473/2356/17 06.03.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000749 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_5 , її захисника ОСОБА_6 , прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 листопада 2017р, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Ганнівка Братського району Миколаївської області, громадянки України, не працюючої, яка мешкала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,
- обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч.3 ст. 186 КК України;

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачена ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить оскаржуваний вирок скасувати.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити. Звільнити обвинувачену ОСОБА_5 з під варти в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, й невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання,за ч.1 ст. 186 КК України - у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 186 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції закону відповідно до змін, внесених Законом України №838-VIII від 26.11.2015р, зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_5 строк її попереднього ув`язнення з 16.05.2017р. по 20.06.2017р. включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, та відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в чинній редакції закону відповідно до змін, внесених Законом України №2046-VIII від 18.05.2017р. з 21.06.2017р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

У ході апеляційного розгляду повторно дослідити матеріали провадження, які містять відомості щодо судимостей ОСОБА_5 та дані, що її характеризують.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винною в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.186 та ч.3 ст.186 КК України та призначено їй покарання за даними статтями:
- за ч.1 ст.186 КК України в виді 2 /двох/ років позбавлення волі.
- за ч.3 ст.186 КК України в виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно до відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_5 призначено 5 /п`ять/ років 6 /шість/ місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без зміни тримання під вартою в державній установі СІЗО в Миколаївській області, обчислюючи строк відбування покарання з дня її взяття під варту за ухвалою суду, тобто з 19 травня 2017 року, зарахувавши в строк відбування покарання тримання її під вартою з 16 травня 2017 року по 19 травня 2017 року.
Зараховано обвинуваченій ОСОБА_5 в строк відбування призначеного основного покарання строк тримання її під вартою в установах попереднього ув`язнення в зв`язку з розглядом кримінального провадження з 16 травня 2017 року до 20 червня 2017 року включно, у співвідношенні та з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838 - VІІІ, який набрав чинності з 24 грудня 2015 року та діяв до 20 червня 2017 року включно «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ, який набрав чинності з 24 грудня 2015 року та діяв до 20 червня 2017 року включно, з урахуванням внесених змін, внесених Законом України від 18 травня 2017 року №2046- VІІІ, з дотриманням положень ст.5 КК України, щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, зараховано обвинуваченій ОСОБА_5 у строк відбування призначеного основного покарання, строк попереднього ув`язнення в період з 20 червня 2017 року до дня набрання вироком законної сили включно, у співвідношенні та з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачена зазначає, що свою вину визнала частково, а саме в чистині викрадення мобільного телефону у ОСОБА_9 , в чому кається, проте не згодна із інкримінованим їй кримінальним правопорушенням за ст. 186 КК України.
За епізодом відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 , викладаючи свою версію подій, обвинувачена зазначає, що в дім ОСОБА_10 не вривалася, а остання сама її впустила. Вказує, що саме ОСОБА_10 перша почала бійку вдаривши її качалкою по потилиці та по переніссі, а вона вже відповіла на такі дії потерпілої, вчепившись в качалку та поваливши на ліжко ОСОБА_10 , вдарила її по руці що було сили.

Зауважує, що в неї не було умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 та гроші у неї вона не крала.

Вважає, що потерпіла ОСОБА_10 її обмовила, оскільки знала, що обвинувачена раніше була засуджена за умисне вбивство.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої не погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_5 за ч.1,3 ст. 186 КК України за епізодом заволодіння майном ОСОБА_9 , та за епізодом заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 , вважає, що вирок суду потрібно скасувати, а кримінальне провадження закрити.
В апеляційний скарзі прокурор не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, вважає, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
Вказує, що суд, хоч і постався, але не повною мірою врахував, що ОСОБА_5 , маючи непогашену судимість за вчинення умисного вбивства, знову вчинила умисний злочин, у тому числі тяжкий, поєднаний із застосуванням насильства до потерпілої.
Зауважує, що судом при призначенні покарання не враховано рецидив злочинів і те, що злочини вчиненні відносно осіб похилого віку.
Вважає, що поведінка обвинуваченої під час судового розгляду, а саме те, що вона не тільки не розкаялась, не відшкодувала завдану злочинами шкоду, а й висунула неправдиве штучне алібі, свідчить про те, що обвинувачена висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала, будучи працездатною особою, обрала для себе вчинення корисливих злочинів, як засіб збагачення й задоволення власних потреб.
Крім того, зазначає, що суд неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність, а саме ухвалюючи вирок суд вказав, що зараховує у строк покарання й строк попереднього ув`язнення з 20.06.2017р. до набрання вироком законної сили з розрахунку один день позбавлення волі за два дні попереднього ув`язнення, що є неправильним. Оскільки, з 21.06.2017р. по день набрання вироком законної сили необхідно застосовувати ч.5 ст. 72 КК України в редакції 18.05.2017р. й зараховувати до покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
25.04.2017 року біля 10 годин 00 хвилин в м. Вознесенську Миколаївської області обвинувачена ОСОБА_5 знаходилася на законних підставах в житловому будинку АДРЕСА_2 , в якому мешкає потерпіла ОСОБА_9 . Під час перебування у вказаному житлі потерпілої ОСОБА_9 , у обвинуваченої ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення мобільного телефону потерпілої ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний намір, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, обвинувачена ОСОБА_5 зі столу, який знаходився в приміщенні кухні житлового будинку, шляхом вільного доступу заволоділа мобільним телефоном моделі «Samsung GT-E 1080i» вартістю 117 гривень із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Vodafone» вартістю 50 гривень, але була помічена потерпілою ОСОБА_9 та продовжила свої дії, направлені на незаконне заволодіння чужим майном, незважаючи на наміри потерпілої ОСОБА_9 її зупинити, з відкрито викраденим майном втекла на вулицю за територію вказаного домоволодіння, внаслідок чого спричинила потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 167 гривень.
Крім того, 15.05.2017 року у другій половині дня біля 17 годин 00 хвилин, в місті Вознесенську Миколаївської області обвинувачена ОСОБА_5 , з метою незаконного заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, прибула до житлового будинку АДРЕСА_3 , де мешкає потерпіла ОСОБА_10 .. Скориставшись тим, що хвіртка була відчинена, обвинувачена ОСОБА_5 проникла на територію двору. Після чого, шляхом вільного доступу, через відчинені потерпілою ОСОБА_10 вхідні двері, обвинувачена проникла до приміщення житлового будинку, де знаходилася потерпіла ОСОБА_10 , та за допомогою дерев`яної качалки спричинила легкі тілесні ушкодження потерпілій, вимагаючи при цьому віддати їй грошові кошти. Враховуючи загрозу здоров`ю та побоюючись за своє життя, потерпіла ОСОБА_10 віддала обвинуваченій ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 100 гривень, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_10 був спричинений матеріальний збиток на загальну суму 100 гривень.
Умисні дії обвинуваченої ОСОБА_5 за фактом відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 , суд кваліфікував за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Умисні дії обвинуваченої ОСОБА_5 за фактом відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 , суд кваліфікував за ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
При визначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд врахував характер та ступінь тяжкості скоєних нею злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, умови життя обвинуваченої ОСОБА_5 , її соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, її соціально - психологічні риси, вік обвинуваченої ОСОБА_5 , задовільну характеристику за місцем проживання, те, що вона має непогашену судимість за вчинення особливо тяжкого злочину, після звільнення з місця позбавлення волі знову вчинила умисні злочини проти власності, один з яких є злочином середньої тяжкості, а інший тяжким злочином, та призначив їй покарання у виді позбавлення волі.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку вимог своїх апеляційних скарг, пояснення прокурора на підтримку вимог своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі, оскільки в ході перегляду вироку суду першої інстанції, апеляційним судом не було встановлено порушень вимог процесуального та кримінального закону, які могли б потягти за собою скасування чи зміну вироку.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_5 в суді першої інстанції вину у скоєнні інкримінованих їй злочинів визнала частково та пояснила, що 25.04. 2017 року біля 10 годин 00 хвилин в місті Вознесенську Миколаївської області вона прийшла в гості до своєї далекої родички ОСОБА_9 , яка мешкає в приватному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Під час перебування у вказаному житлі потерпілої ОСОБА_9 у неї виникла необхідність зателефонувати. Так як у неї не було з собою мобільного телефону, то вона взяла зі столу телефон потерпілої, який знаходився в приміщенні кухні житлового будинку. Це помітила ОСОБА_9 і сказала, що на телефонному рахунку відсутні грошові кошти. Після цього вона з мобільним телефоном залишила будинок, де мешкає ОСОБА_9 .. При цьому в судовому засіданні вона запевняла, шо коли вона залишала житло, з боку ОСОБА_9 не було ніяких намірів зупинити її. Стверджувала, що ОСОБА_9 дозволила її користуватися мобільним телефоном. Зазначений телефон вона цього ж дня заклала за 50 гривень, а сім-карту оператора мобільного зв`язку викинула.
Крім того, 15.05.2017 року у другій половині дня, в місті Вознесенську Миколаївської області вона вирішила зайти в справах до ОСОБА_10 , яка мешкає в житловому будинку АДРЕСА_3 . В першій декаді травня 2017 року вона бувала у дворі ОСОБА_10 і на її прохання ОСОБА_10 , дала їй у тимчасове користування спочатку годинник з будильником, а трохи пізніше невеличкий навісний замок з ключами. 15 травня 2017 року вона прийшла до ОСОБА_10 саме з пропозицією купити у неї цей навісний замок, який був уже в її користуванні. При цьому, коли вони з ОСОБА_10 знаходилися в приміщенні житлового будинку, у них виникла сварка з приводу ціни на даний навісний замок. ОСОБА_10 не погоджувалася його продавати за ті гроші, які її були запропоновані нею. Ця сварка перейшла в бійку, під час якої ОСОБА_10 схопила кухонну дерев`яну качалку, якою стала наносити їй удари по тулубу, голові та рукам. Вони вихопила з рук ОСОБА_10 даний предмет та також кілька разів вдарила ним по руках ОСОБА_10 , після чого кинула качалку на підлогу та залишила житло ОСОБА_10 , не взявши у неї ніяких грошей. Вважає, що потерпіла ОСОБА_10 обмовляє її, оскільки знає, що вона раніше була засуджена за умисне вбивство.

Проте, крім часткового визнання обвинуваченою своєї провини, її вина у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186 та ч.3 ст. 186 КК України, за викладених у вироку обставин, підтверджується доказами, які були дослідженні судом першої інстанції та наведені у вироку.
Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_11 , син потерпілої ОСОБА_9 , спростував пояснення обвинуваченої, та показав, що він мешкає в одному житловому будинку разом із матір`ю, яка є людиною похилого віку і народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . 25 квітня 2017 року вранці він пішов із будинку в особистих справах, а коли повернувся до додому біля 15 години цього дня, то мати розповіла йому, що вранці до неї заходила обвинувачена ОСОБА_5 , яка забрала її мобільний телефон моделі «Samsung GT-E 1080i» із сім картою оператора мобільного зв`язку. Також мати повідомила його, що з цього приводу вона звернулася із відповідною заявою до Вознесенського ВП ГУНП. Мати дуже хвора, вона не може ходити, їй тяжко пересуватися, чим і скористалася обвинувачена ОСОБА_5 , більш детальніші обставини заволодіння мобільним телефоном обвинуваченою.
Покази свідка ОСОБА_11 підтверджуються також протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, в якому зазначено, що 25 квітня 2017 року потерпіла ОСОБА_9 звернулася до посадової особи Вознесенського ВП ГУНП із заявою, в якій просила притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка 25 квітня 2017 року біля 10 годин 00 хвилин викрала мобільний телефон моделі «Samsung GT-E 1080i» із її будинку. (а.к.п. 71)., протоколом огляду місця події від 25 квітня 2017 року, з фото таблицею до нього, протоколом огляду предмету від 25 квітня 2017 року, яким є мобільний телефон моделі «Samsung GT-E 1080i» з ІМЕІ НОМЕР_1 , який раніше належав потерпілій ОСОБА_9 (а.к.п. 75), протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 квітня 2017 року, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_9 впізнала обвинувачену ОСОБА_5 , як особу яка 25 квітня 2017 року злочинним шляхом заволоділа її мобільним телефоном моделі «Samsung GT-E 1080i» із сім картою оператора мобільного зв`язку.
Свідок ОСОБА_12 впізнала обвинувачену ОСОБА_5 , як особу яка цього ж дня 25 квітня 2017 року продала їй телефон моделі «Samsung GT-E 1080i» без сім карти оператора мобільного зв`язку ( а.к.п. 76, 78).
Відповідно до постанови органу досудового слідства від 26 квітня 2017 року, мобільний телефон моделі «Samsung GT-E 1080i» з ІМЕІ НОМЕР_1 , який належить потерпілій ОСОБА_9 , визнано речовим доказом та повернуто потерпілій ОСОБА_9 19 травня 2017 року, відповідно до її зберігальної розписки. (а.к.п. 95 96).
Зазначені докази узгоджуються між собою та підтверджують фактичні обставини справи, а саме щодо відкритого заволодіння обвинуваченою мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_9 , за такого посилання обвинуваченої на те, що потерпіла ОСОБА_9 не зупиняла її та добровільно дала їй у користування свій мобільний телефон є неспроможними.
Щодо епізоду заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_5 повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що в другій половині дня 15.05.2017 року вона відкрила двері свого будинку, так як чекала працівника соціальної служби. Однак, в дверях побачила ОСОБА_5 , яка відразу ж стала вимагати від неї гроші, погрожувала вбивством, якщо повідомить про неї співробітників поліції. Побоюючись за своє життя, з метою захисту, вона схопила кухонну дерев`яну качалку та почала наносити нею удари по руках, голові та тулубу ОСОБА_5 .. Але ОСОБА_5 , будучи значно молодшою та міцнішою, відібрала у нею качалку, і почала вже їй наносити удари качалкою. Щоб припинити своє побиття ОСОБА_5 , вона віддала обвинуваченій одну купюру номіналом в сто гривень, після чого обвинувачена залишила її житло. Про даний випадок з ОСОБА_5 вона по мобільному телефону відразу ж розповіла своїй племінниці, яка викликала поліцію.
Покази потерпілої ОСОБА_10 щодо обставин вчиненого стосовно неї обвинуваченою злочину, підтверджуються протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколом огляду місця події від 16 травня 2017 року, з фото таблицею до нього, висновком судової медичної експертизи №247 від 17 травня 2017 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено крововиливи в ділянці лівої кисті та лівому передпліччі, набряк м`яких тканин в скроневій ділянці зліва. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого, тупих предмета, предметів. Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень в час, вказаний потерпілою, тобто 15 травня 2017 року біля 17 годин 00 хвилин. Згідно пункту 3.5 наказу №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року тілесні ушкодження відносяться до легких.
Крім того, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 16 травня 2017 року, з CD R відеодиском до нього з номером LH 3155ULO5133543DZ, потерпіла ОСОБА_10 впізнана обвинувачену ОСОБА_5 , як особу яка 15 травня 2017 року у другій половині дня біля 17 годин 00 хвилин проникла до її житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де застосувавши до неї насильство та спричинивши їй тілесні ушкодження, заволоділа її грошовими коштами в сумі 100 гривень.
Показання потерпілої ОСОБА_10 узгоджуються та підтверджуються іншими дослідженими судом, за такого посилання обвинуваченої на те, що вона не била потерпілу ОСОБА_10 та не відбирала в неї грошей є безпідставними.
Проаналізувавши всі, надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у
відкритому викраденні майна потерпілої ОСОБА_9 , та у відкритому викраденні майна потерпілої ОСОБА_10 , поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненому повторно, з проникненням у житло.
При цьому суд у вироку навів ґрунтовні мотиви, чому він не врахував окремі докази по справі, а саме суд визнав недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 18 липня 2017 року за участю обвинуваченої ОСОБА_5 з CD RW відеодиском до нього.
Таким чином, доводи обвинуваченої та її захисника про невмотивованість та необґрунтованість висновків суду першої інстанції суперечать змісту судового рішення, в якому наведено суть всіх досліджених під час судового розгляду доказів, яким дана належна оцінка, мотиви прийняття їх судом на підтвердження винуватості ОСОБА_5 в інкримінованих їй злочинах, а також мотиви не прийняття доказів обвинуваченої та сторони захисту на спростування висновків суду, зокрема, і показань обвинуваченої щодо епізоду з потерпілою ОСОБА_10 .
Всі наведені у вироку докази - показання свідків, потерпілих та експерта, висновки експертів та письмові докази є такими, що узгоджуються між собою, доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані в порядку, передбаченому КПК України.

Суд повно та об`єктивно дослідив обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи апелянтів обвинуваченої та її захисника щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, врахував характер і ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, особу обвинуваченої, яка задовільно характеризуються за місцем проживання, має непогашену судимість за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя особи, і після звільнення з місця позбавлення волі, після відбуття покарання, знову вчинила умисні злочини проти власності, один з яких є злочином середньої тяжкості, а інший тяжким злочином, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставинами які обтяжують покарання суд визнав рецидив злочинів та вчинення злочинів щодо осіб похилого віку.
За такого твердження прокурора про неврахування таких даних не відповідають дійсності.
Виходячи із зазначених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 можливе лише в місяцях позбавлення волі, і з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченої, призначив їй покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 та ч. 3 ст. 186 КК України, і остаточно призначив покарання за сукупністю злочинів, відповідно до вимог ст. 70 КК України, застосувавши принцип часткового складання покарань.

Призначене ОСОБА_5 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, відповідає меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України.

А тому доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання особі обвинуваченої та тяжкості вчинених нею злочинів є необґрунтованими.

Щодо вимог апеляційної скарги прокурора про скасування вироку з підстав неправильного зарахування ОСОБА_5 судом першої інстанції попереднього ув`язнення в строк відбування покарання - з 21.06.2017 року по день набрання вироком законної сили, то вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до положень ст. 409 КПК України, підставами для скасування вироку є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Неправильне вирішення судом питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення не відноситься до зазначених вище обставин, а тому не може бути підставою для скасування вироку в сенсі вимог ст. 409 КПК України.

Врахувавши вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку суду у відповідності до вимог ст.ст. 409-414 КПК України.

Керуючись ст. 376, 404, 407,424,425, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 , її захисника ОСОБА_6 та прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 листопада 2017р стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою яка тримається під вартою в той же строк з дня вручення їй ухвали апеляційного суду.

Головуючий
Судді