Ухвала іменем україни

01 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 травня 2014 року.

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2014 року засуджено:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого, останній раз 07 лютого 2008 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі,

- за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання на строк 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна яке є його власністю,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, раніше судимого, останній раз 12 грудня 2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання 6 місяців арешту, яке відбув,

- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання на строк 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна яке є його власністю,
- за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
За вироком суду 15 квітня 2013 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою групою осіб, шляхом вільного доступу проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , де в приміщенні гаража напали на ОСОБА_11 з метою заволодіння чужим майном.
ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, наніс удар кулаком по голові ОСОБА_11 .

ОСОБА_10 , виходячи за межі домовленості з ОСОБА_8 , залишивсь наодинці з потерпілою наніс останній не менше трьох ударів невстановленим під час досудового розслідування тупим предметом по голові, після чого з метою позбавлення її життя, завдав ножем різані рани шиї, від яких ОСОБА_11 загинула на місці події.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22 травня 2014 року вирок районного суду в порядку ст. 404 КПК України щодо засуджених змінено.
Виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази на показання ОСОБА_8 від 04 липня 2013 року та ОСОБА_10 від 25 квітня 2013 року дані ними в якості підозрюваних.
В решті вирок районного суду залишено без зімни.
У касаційних скаргах ОСОБА_8 та ОСОБА_10 посилаючись на незаконність судових рішень, просять їх скасувати, закрити кримінальне провадження. Стверджують, що злочинів не вчиняли, зібрані під час досудового розслідування докази свідчать лише про факт події злочину, тому вважають, що вирок суду ґрунтується на припущеннях і недопустимих доказах, які здобуто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, котрим суд дав неправильну оцінку. Засуджені скаржаться, що судом не здійснювалися заходи для з`ясування обставин, які мають значення для прийняття обґрунтованого рішення, зокрема, перевірки їхнього алібі. Їм безпідставно відмовлено в задоволенні клопотань про допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні, показаннями яких спростовується обвинувачення, чим порушено право на захист. ОСОБА_8 посилається на те, що був змушений давати зізнавальні показання 04 липня 2013 року як підозрюваний внаслідок застосування фізичного тиску з боку працівників міліції. З цього приводу він звертався із заявою, за якою неефективно проводилося досудове розслідування.

Вказані обставини було викладено в доводах апеляційних скарг засуджених, котрі всупереч вимогам кримінального процесуального закону апеляційний суд проігнорував, не дав їм правової оцінки, ухвала якого не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Крім того, погоджуючись з рішенням місцевого суду та відмовляючи у задоволенні скарг засудженим, апеляційний суд, послався на перелік недопустимих доказів, якими обґрунтовано вирок суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених та захисників, які підтримали подані скарги, просили їх задовольнити, прокурора, котрий частково підтримав касаційні скарги та вважав, що ухвала суду підлягає скасуванню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні скарги без задоволення, підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто в ухвалі належить проаналізувати всі доводи, зазначені в апеляційній скарзі, та зіставити їх з наявними у справі доказами, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, ці вимоги кримінального процесуального закону апеляційним судом не виконано.

Із матеріалів справи видно, що на вирок суду було подано апеляційні скарги ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та їхніх захисників.
Засуджені стверджували, що злочинів не вчиняли, посилалися на те, що вирок суду невідповідає вимогам ст. 373 КПК України, оскільки ґрунтується на припущеннях і недопустимих доказах.
Під сумнів ставилася законність зібраних у справі доказів. ОСОБА_8 стверджував, що первинні визнавальні показання давав унаслідок застосування недозволених методів досудового розслідування, а ОСОБА_10 , захисники ОСОБА_14 та ОСОБА_15 скаржилися на те, що місцевим судом неправильно встановлено фактичні обставини справи, не здійснено заходів для перевірки показань обвинувачених та їх алібі.
Захисники посилалися на порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, допити підозрюваних проводилися в нічний час, записи відео фіксації не відповідають даним протоколу, «визнавальні показання» ОСОБА_8 не підтвердилися під час судового розгляду.
Вважаючи доводи апеляційних скарг необґрунтованими, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що судом першої інстанції проаналізовано всі докази по справі у їх сукупності, а дії засуджених кваліфіковано вірно.
Істотних порушень кримінально-процесуального закону апеляційним судом не встановлено.
Разом із тим, колегія суддів касаційного суду вважає, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишились твердження апеляційних скарг засуджених і захисників, яким під час апеляційного розгляду не дано належної юридичної оцінки.
Як убачається з матеріалів справи, мотивувальна частина ухвали суду лише формально містить перелік доказів та показань свідків які наведено у вироку та ставилися під сумнів стороною захисту, без їх належної перевірки.
Зокрема, посилаючись на дані слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_8 підтвердив обставини знайомства з ОСОБА_10 , і показав обставини вчиненого злочину, апеляційний суд визнав надуманими доводи скарг захисника ОСОБА_15 і засуджених, котрі оспорюють його результати.
На думку колегії апеляційного суду вказана слідча дія органом досудового розслідування проведена з дотриманням вимог ст. 240 КПК України, тому доводи апеляційних скарг про недопустимість як доказу даних слідчого експерименту визнано безпідставними (стор. 13 ухвали).
Відповідно до вимог частин 1-2 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися звуко - чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.
Водночас частиною 6 указаної статті цього Кодексу, передбачено, що про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.
Положеннями частин 1 та 3 ст. 104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі, частиною 3 передбачено вимоги до складання протоколу слідчої дії та його зміст, а також порядок ознайомлення учасників процесуальної дії з текстом протоколу та можливістю внесення до нього зауважень і доповнень.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 не містить описової частини в якій повинні міститися відомості про послідовність проведених дій (а.с. 27, т. 4), за даними цього протоколу встановлено, що хід проведення слідчого експерименту зафіксовано цифровим носієм.

Аналогічно складено протоколи слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 (а.с. 17, 183, т. 3).

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбачений цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суд, встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

З наведеного слідує, що перевіряючи доводи апеляційних скарг засуджених та захисників, суд апеляційної інстанції не здійснив заходів для оцінки отриманих під час досудового розслідування доказів, як цього вимагає зміст ст. 404 КПК України з точки зору їх належності та допустимості.

Положеннями ч. 6 ст. 97 КПК України передбачено, що у будь-якому випадку не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Як слідує зі змісту ухвали, спростовуючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд послався у своєму рішенні на показання потерпілого ОСОБА_16 , котрий в судовому засіданні стверджував про те, що під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_8 , останній добровільно, без будь-якого примусу з боку працівників міліції, на місці розказав та показав про обставини вчинення злочинів разом із ОСОБА_10 , розповівши в деталях місце розташування будівель на подвір`ї (стор. 7 ухвали).

Разом із тим, ОСОБА_8 , перед апеляційним судом ставилося питання про оцінку допустимості вищенаведених показань потерпілого, котрий був присутнім при проведенні слідчої дії, та давав показання з його слів, які ОСОБА_8 , давав слідчому.

Указані посилання засудженого не було перевірено судом апеляційної інстанції, як і доводи апеляційних скарг із приводу розбіжностей між змістом протоколів допитів та відео фіксацією слідчих дій, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, зокрема, твердження засуджених та захисників щодо неправильного встановлення судом об`єктивної сторони вчинених злочинів, відсутності обвинувачених на місці події злочину.

Наведене підтверджує обґрунтованість поданих касаційних скарг засуджених.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції доводи апеляційних скарг про недопустимість здобутих доказів у справі та недоведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_10 належним чином не перевірив та відповідей на них не надав, тому ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування ухвали відповідно до вимог п. 1 ст. 438 КПК України.

Оскільки питання, які ставилися в апеляційних скаргах засуджених та їхніх захисників не найшли належної перевірки в рішенні апеляційного суду, ухвала суду підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
При новому апеляційному розгляді, який необхідно провести відповідно до вимог ст. 439 КПК України, слід розглянути апеляційні скарги засуджених та захисників відповідно до вимог закону, дослідити докази у справі, правильно встановити фактичні обставини вчинених злочинів, перевірити твердження про алібі засуджених.
Окрім того, належить перевірити інші доводи касаційних скарг ОСОБА_8 і ОСОБА_10 про спростування кваліфікації за ч. 3 ст. 187 КК України висновком судово-медичної експертизи, твердження про застосування щодо засуджених недопустимих методів досудового розслідування.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів
ухвалила:

Касаційні скарги засуджених задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 травня 2014 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3