Справа № 125/2690/13-к
10 січня 2018 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого
ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6
Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні пред`явлено ОСОБА_5 за ч.1, ч.2 ст.190, ч.1 ст.364, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369 КК України.
Ухвалою судді від 27.11.2017 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання на 13 годину 14 грудня 2017 року в залі судових Шаргородського районного суду №1, яке відкладено на 11 годину 10 січня 2018 року у зв`язку з хворобою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 .
У підготовче судове засідання з`явились прокурор ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 та захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 .
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту, посилаючись на те, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не існує. Просить проводити розгляд справи у відкритому судовому засіданні за участю обвинуваченого, його захисника, потерпілого та з викликом свідків обвинувачення.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 щодо призначення справи до судового розгляду заперечували, заявили клопотання про повернення обвинувального акту до Апеляційного суду Вінницької області для визначення підсудності, посилаючись на те, що вирок Барського районного суду у даному кримінальному провадженні від 11.02.2016 року скасовано через його ухвалення неналежним складом суду. Підставою для такого висновку апеляційного суду слугувала та обставина, що заява про самовідвід судді ОСОБА_8 , якого автоматизованою системою документообігу визначено головуючим у розгляді даного кримінального провадження, не вирішена відповідно до вимог ст.ст. 80, 81 КПК України, а в порушення положень ч.3 ст.35 КПК України, передана на повторний автоматизований розподіл, яким було визначено іншого суддю. Апеляційний суд Вінницької області у своїй ухвалі від 09.03.2017 року (т.9 а.п.86 96) зазначив, що незалежно від кількості авторозподілів кримінального провадження та підстав, з якими вони пов`язані, усі склади суду, утворені при існуванні невирішеної заяви судді ОСОБА_8 про самовідвід, є незаконними.
З приводу заявленого клопотання суд вислухав думку учасників підготовчого судового засідання.
Прокурор ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_4 не заперечували щодо задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту до Апеляційного суду Вінницької області для визначення підсудності, посилаючись на те, що кримінальне провадження повинно бути розглянуте з додержанням принципу верховенства права, повноважним судом.
У підготовчому судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження надійшло на розгляд Шаргородського районного суду Вінницької області відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 17.11.2017 року в порядку ст. 34 КПК України (т. 9 а.п. 249).
Перевіряючи, відповідно до вимог ст.314 КПК України, дотримання правил визначення підсудності кримінального провадження Шаргородському районному суду Вінницької області, суд прийшов до висновку, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 направлено до суду з порушенням правил визначення підсудності.
До вказаного висновку суд приходить, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права… Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 8 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", як одну із засад організації судової влади проголошено право на повноважний суд, що передбачає розгляд справи у суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, та суддею, який визначається згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. Процесуальними кодексами визначаються вимоги до складу суду. В сукупності ці правила забезпечують розгляд справи судом, встановленим законом.
Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Інтерпретація суті поняття "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом у рішенні в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року та полягає у наступному:
"п.23. Відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року)…
24. Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".
25. У пп. 107-109 рішення у справі "Коем та інші проти Бельгії " Суд дійшов до висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".
Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).
Направляючи обвинувальний акт щодо судді Дережнянського районного суду Хмельницької області до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області прокурор вийшов за межі повноважень, наданих йому ст.36 КПК України та іншими нормами КПК, які не дають права прокуророві на власний розсуд визначати суд, в якому розглядатиметься кримінальне провадження.
Згідно з ч.1 ст.32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
Нормами КПК України виокремлено ще один вид підсудності - персональна. Персональна підсудність визначається за такою ознакою як статус обвинуваченого і передбачена для суддів.
Так, ч. 2 ст. 32 КПК України містить спеціальне правило: кримінальне провадження щодо обвинувачення судді у вчиненні кримінального правопорушення не може здійснюватися тим судом, у якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді. Якщо за правилами територіальної підсудності, визначеними ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження стосовно судді має здійснюватися тим судом, у якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді, кримінальне провадження здійснює суд, найбільш територіально наближений до суду, в якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді, іншої адміністративно-територіальної одиниці (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя).
Ці положення кореспондуються з статтею 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Обвинувачений ОСОБА_7 Указом Президента України від 03 березня 2005 року № 476/2005 призначений на посаду судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області строком на п`ять років.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 03 березня 2011 року ОСОБА_7 обрано на посаду судді Деражнянського районного суду Хмельницької області безстроково.
Із обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 обіймає посаду судді Деражнянського районного суду Хмельницької області.
Відповідно до обвинувального акту, місцем вчинення кримінального правопорушення є м. Деражня Хмельницької області та м. Хмельницький.
За приписами статті 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилось, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності. Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється відповідна ухвала.
Пунктом 6 ч. 2 ст. 412 КПК України визначено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.
Таким чином, при визначенні підсудності кримінального провадження щодо судді необхідно керуватися нормами частини 2 статті 32 та частини 3 статті 34 КПК України.
Відповідно до цих положень КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується лише за вмотивованою ухвалою колегією суддів Верховного Суду, а тому суд, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України вважає за необхідне направити обвинувальний акт до Апеляційного суду Вінницької області для вирішення питання про направлення подання до Верховного Суду для визначення територіальної підсудності цього кримінального провадження, оскільки подальший розгляд справи Шаргородським районним судом Вінницької області та ухвалення судового рішення у цьому кримінальному провадженні порушуватиме права обвинуваченого на розгляд справи судом, встановленим законом.
На підставі викладеного та керуючись статтями ст.ст.32, 34, 314 КПК України, суд
у х в а л и в:
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1