печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду судове провадження за скаргами адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , поданими на рішення від 29.08.2016 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 у рамках ст. 591 Кримінального процесуального кодексу України, винесену заступником Генерального прокурора України ОСОБА_8 за матеріалами екстрадиційної перевірки за запитом Генеральної прокуратури Республіки Молдова про видачу ОСОБА_7 , для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 243 Кримінального кодексу Республіки Молдова,-

В С Т А Н О В И В :
27.12.2017 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшли скарги адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які подані на рішення від 29.08.2016 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 у рамках ст. 591 Кримінального процесуального кодексу України, винесену заступником Генерального прокурора України ОСОБА_8 за матеріалами екстрадиційної перевірки за запитом Генеральної прокуратури Республіки Молдова про видачу ОСОБА_7 , для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 243 Кримінального кодексу Республіки Молдова.
В обґрунтування своїх доводів захисники вказують, що рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 є таким, що не відповідає фактичним обставинам, які стали відомі прокурору за результатами проведеної екстрадиційної перевірки, винесена з порушенням норм Конституції України, вимог КПК України та правил відповідних міжнародних договорів, а тому підлягає безумовному скасуванню.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_3 вимоги скарг підтримала та просила задовольнити її вимоги, скасувавши оскаржуване рішення.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення вимог, вказав, що екстрадиційна перевірка була проведена повно та всебічно з дотриманням всіх нормативно-правових норм, а рішення про видачу особу є законним та обґрунтованим, та як наслідок правові підстави для його скасування відсутні.
Вислухавши пояснення захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 591 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою. Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.
Згідно приписам ч. 3 ст. 591 КПК України, судовий розгляд проводиться за участю прокурора, який проводив екстрадиційну перевірку, особи, щодо якої прийнято рішення про видачу, її захисника чи законного представника, якщо він бере участь у провадженні.
Так, за матеріалами скарги встановлено, що 29.08.2016 заступником Генерального прокурора України ОСОБА_8 за матеріалами екстрадиційної перевірки за запитом Генеральної прокуратури Республіки Молдова про видачу особи (екстрадицію) прийнято рішення про видачу до Республіки Молдова громадянина цієї держави ОСОБА_7 , для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 243 Кримінального кодексу Республіки Молдова.

Не погоджуючись з вказаним рішенням захисниками ОСОБА_7 подано скарги на рішення про його видачу. Вказані скарги ухвалою слідчого судді об`єднані в одне провадження.
Разом з тим, під час розгляду даного провадження було встановлено, що ОСОБА_7 29.08.2016 виданий (екстрадований) до Республіки Молдова, зазначене підтверджується актом передачі ОСОБА_7 від 29.08.2016.
Захисник ОСОБА_3 в судовому засіданні, також повідомила, що після фактичної видачі ОСОБА_7 до Республіки Молдова його було засуджено до позбавлення волі, і наразі ОСОБА_7 відбуває покарання у утримується в пенітенціарній установі № 13 (мун. Кишинєу, Республіка Молдова).

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.
Так, Європейський суд з прав людини відзначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або в такій, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. [«Golder v. the UK», n. 36]; [«Philis v.Greece», n. 59905].
Наряду з вказаним, вбачається, що судовий контроль з питань видачі особи (екстрадиції) у даному випадку не може здійснюватися слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва, оскільки ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання в Республіка Молдова, тобто поза межами територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою, а тому Печерський районний суд м. Києва не є компетентним при вирішенні даної скарги.
На підставі встановлених обставин та норм кримінального процесуального законодавства приходжу до висновку, що скарги подано з порушенням правил територіальної юрисдикції, а відтак з урахуванням ч.5 ст. 591 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення їх вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 591 КПК України,-
У Х В А Л И В:
Скарги адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , поданими на рішення від 29.08.2016 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 у рамках ст. 591 Кримінального процесуального кодексу України, винесену заступником Генерального прокурора України ОСОБА_8 за матеріалами екстрадиційної перевірки за запитом Генеральної прокуратури Республіки Молдова про видачу ОСОБА_7 , для притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 243 Кримінального кодексу Республіки Молдова залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1