11-кп/775/106/2018(м)
264/2576/17

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтневого Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, який є військовослужбовцем служби за контрактом Збройних Сил України, лейтенант - командир 2-ї мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , польова пошта НОМЕР_2 , підрозділ якої дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання. Стягнувши з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди завданою смертю чоловіка 100000 гривень. Стягнувши з ОСОБА_6 на користь неповнолітнього ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди завданою смертю батька 100000 гривень. Стягнувши з ОСОБА_6 на користь неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно по 4443 гривні на відшкодування шкоди, завданої смертю його батька, починаючи з 18.07.2017 року і до досягнення ним вісімнадцяти років, а у разі продовження навчання (учень, студент денної форми навчання) до його закінчення, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, 21 січня 2017 року о 15.45 годині, ОСОБА_6 , який є командиром 2 мотопіхотної роти в/ч НОМЕР_2 , керував технічно справним автомобілем «NISSAN MAXIMA» державний номерний знак НОМЕР_3 , на якому здійснював рух по проїжджій частині пр. Карпова, з боку вул. Тополина, в напрямку пр. Металургів в Кальміуському районі м. Маріуполя Донецької області, та проїжджаючи ділянку заокруглення проїжджої частини вліво, в районі електричної опори №32 по пр. Карпова, ОСОБА_6 з необережності порушив правила безпеки дорожнього руху, встановлені п.п. 12.1,12.4,12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року № 1306, що виразилося у здійсненні руху зі швидкістю, що перевищувала максимально допустиму на даній ділянці дороги швидкість та не забезпечувала безпеку руху, не впорався із керуванням транспортного засобу, допустивши його виїзд на газон праворуч та зіткнення з електричною опорою. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля «NISSAN MAXIMA», ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: забійно-рваної рани лобно-тім`яно-потиличної області справа, садни зовнішнього кута правого ока, у тім`яно-скревій області справа, перед правої ушної раковини, крововиливу лобно-тім`яно-потиличної області справа, вдавленого багато уламкового перелому потиличної кості справа, крововиливу під м`які мозкові оболонки тім`яно-потиличної області справа; закритої тупої травми грудної клітини та живота: переломів ребер справа 1-11 по передньо-пахвовій лінії, 3-12 по навколо хребтовій лінії; зліва 2-9 між задньо-пахвовою та лопаточною лініями, 6 ребра між середньо-ключичної та передньо-пахвовою лінією; 5 ребро між задньо-пахвовою та лопаточкою лініями зліва ушкоджує пристеночну плевру та примикає у плевральну порожнину на 0,8 см., розриву лівої легені, крововиливу у плевральні порожнини (біля 700 мл.), розтрощення правої долі печінки, крововиливу у черевну порожнину (біля 1200 мл.), розриву крижово-клубкового зчленування справа з розходженням до 1,5 см., розриву симфізу лобкових кісток з розходженням до 0,4; садни задній поверхні правого промінево-зап`ясного суглобу, тильної поверхні правої кисті в проекції 2-5 пальців, перелом кісток правого предплічча, садни по передньо- внутрішній поверхні правого колінного суглоба, які утворилися одночасно, та у сукупності стосовно живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та ті що полягають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить зменшити розмір коштів, які підлягають стягненню, у зв`язку з втратою годувальника, на утримання ОСОБА_10 , 2007 року народження. Вказує на те, що ще повинен сплачувати за рішенням суду аліменти на утримання дітей та колишньої дружини.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та відповідно кваліфікував дії останнього.

Суд розглянув справу у відповідності за ст. 349 КПК України.

А тому висновки суду в частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та законного рішення в частині стягнень з ОСОБА_6 , за наступних обставин.

Стаття 22 ЦК України передбачає право особи, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, в тому числі витрат, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням, утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року передбачено, що шкода, заподіяна особі внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від наявності вини заподіювача шкоди.

Згідно ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Вищезазначені положення закону місцевий суд прийняв до уваги в повному обсязі та на час розгляду кримінального провадження прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілої та накладення на ОСОБА_6 стягнень зазначених у вироку.

Твердження ОСОБА_6 про необхідність зменшення суми стягнень на користь потерпілої, оскільки з нього стягуються ще й аліменти на утримання дітей, не можуть слугувати підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що на момент винесення вироку, рішення про стягнення аліментів ще не було.

Колегія суддів роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_6 те, що з даними вимогами він може звернутися до районного суду в порядку цивільного провадження.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, так як він являється справедливим, законним та обґрунтованим, суттєвих порушень кримінального процесуального закону не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку в Касаційний кримінальний суд Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: