Справа № 202/938/18
Провадження № 1-кс/202/254/2018
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
27 лютого 2018 року м. Дніпро
слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене зпрокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна,-
ВСТАНОВИВ:
У провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001928 від 24 серпня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

26 лютого 2018 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене зпрокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1Дніпропетровської області ОСОБА_4 про надання дозволу на проведення огляду.
Згідно з матеріалами клопотання в провадженні слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0001928, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 серпня 2016 року , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до свідоцтва проправо власності на житло від 28.10.1993 року, виданого ні підставі розпорядження виконавчого комітету міської ради народних депутатів від 28.10.1993 року №-2667, квартира загальною площею 39,02 кв. м. належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла у віці 81 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 26.04.1999 Індустріальним РАЦС.

Крім того встановлено, що 21.04.1994 року, ОСОБА_5 склала заповіт відповідно до якого квартира, яка належала останній на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.10.1993 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у разі смерті переходить ОСОБА_6 .

З показів потерпілої ОСОБА_6 встановлено, що згідно заповіту її бабусі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у спадщину отримала житло за вказаною адресою, однак право власності не переоформила, у зв`язку із допущенням у свідоцтві про смерть ОСОБА_5 помилки в прізвищі бабусі.

З дати смерті ОСОБА_5 за казаною адресою ніхто не проживав. ОСОБА_6 періодично навідувалась до квартири, а також здійснювала платіж комунальних послуг. У серпні 2016 року ОСОБА_6 з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізналась, що квартира, яка відповідно до заповіту належить їй 09.08.2016 була продана ОСОБА_7 (паспорт НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), про що складено договір купівлі-продажу серія та номер: НВА 038615, реєстр №499, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 .

Встановлено, що 25.10.2015, тобто майже за рік до придбання квартири, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 померла.

Відповідно до листа заступника начальника Головного територіального управління міністерства юстиції у Дніпропетровській області після смерті ОСОБА_7 при державній реєстрації смерті паспорт померлої не зданий.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що на теперішній час існують достатні підстави вважати, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , яке являється предметом злочину і, як наслідок, речовим доказом, є набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим необхідно арештувати вказане майно.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Особа, стосовно майна якої вирішується питання про накладення арешту у судове засідання також не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя має враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що КПК України покладено обов`язок на слідчого довести обставини, викладені у клопотанні, необхідність арешту на майно, та відповідні ризики.
Разом з цим, слідчий у судове засідання не з`явився, що у свою чергу, позбавляє слідчого суддю можливості повно та всебічно з`ясувати сукупність обставин, із якими закон пов`язує вирішення питання про накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у зв`язку з неявкою слідчого для розгляду клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 84, 85, 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого зпрокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1