печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9019/18-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «ВЕРНУМ БАНК» на бездіяльність прокурора групи прокурорів Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , яка полягає у неповерненні вилученого під час обшуку 29.01.2018 року майна у кримінальному провадженні № 0000400 від 31.03.2013,
В С Т А Н О В И В :
19.02.2018 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «ВЕРНУМ БАНК», яка передана слідчому судді ОСОБА_1 20.02.2018, на бездіяльність прокурора групи прокурорів Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , що полягає у нездійсненні процесуальних дій щодо повернення тимчасово вилученого майна, у якій просив зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні № 0000400 повернути вилучене майно під час обшуку 29.01.2018нежитлових приміщеннях з №1 по №6 (групи приміщень №7а) (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 29.01.2018 здійснено обшук за вказаною адресою, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/9019/18-к від 29.12.2017 під час виконання якої вилучено речі та документи, які не входили до виключного переліку щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, а відтак вилучене майно підлягає поверненню його законному володільцю.
Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлена належним чином.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, подав до суду заперечення на скаргу, з яких слідує, що на вилучене майно, яке не входило до виключного переліку щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку накладено арешт, в обґрунтування чого додав копію ухвали слідчого судді № 757/5301/18-к від 07.02.2018 про накладення арешту на майно. Одночасно в поданих запереченнях просив провести розгляд скарги у його відсутність.
Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.
Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, заперечення прокурора, приходжу до наступного висновку.
За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.
Судовим розглядом встановлено, що слідчим відділом управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000400 від 31.03.2013, за фактом заволодіння шляхом вчинення службового підроблення державним майном службовими особами Національної акціонерної компанії «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (далі - НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ») та Державного акціонерного товариства «ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ» (далі ДАТ «ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ»), вчинене в особливо великих розмірах та у складі злочинної організації під керівництвом ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 та іншими статтями КК України.
29.01.2018 в рамках вказаного кримінального провадження здійснено обшук нежитлових приміщеннях з №1 по №6 (групи приміщень №7а) (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді від 29.12.2017, за результатами якого вилучено речі та документи.
Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 235 КПК України).
Частиною 7 ст. 236 КПК України встановлено, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, уразі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Судовим розглядом встановлено, що 01.02.2018 прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням, у порядку, передбаченому главою 17 КПК України, щодо вирішення питання про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку 29.01.2018 у нежитлових приміщеннях з № 1 по № 6 (групи приміщень №7а) (в літ.А) за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді № 757/5301/18-к від 07.02.2018 вказане клопотання сторони обвинувачення задоволено накладено арешт на майно, яке було вилучено під час обшуку, неповернення якого є предметом оскарження в рамках даного судового провадження.
За викладених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що на тимчасово вилучене майно під час обшуку 29.01.2018 нежитлових приміщеннях з № 1 по № 6 (групи приміщень №7а) (в літ.А) за адресою: АДРЕСА_1 , ухвалою слідчого судді накладено арешт, а відтак воно відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України не має статусу тимчасово вилученого майна та як наслідок не може бути застосована правова процедура щодо повернення майна, яка передбачена статтею 169 КПК України.
На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 100, 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Скаргу Публічного акціонерного товариства «ВЕРНУМ БАНК» на бездіяльність прокурора групи прокурорів Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , яка полягає у неповерненні вилученого під час обшуку 29.01.2018 року майна у кримінальному провадженні № 0000400 від 31.03.2013- залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1