В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1888/17
Провадження № 1-кп/348/308/17

09 листопада 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді- ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Надвірна кримінальне провадження №0000206 від 15.09.2017 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, на утриманні немає нікого, військовослужбовця, командира бойової машини командира 3 відділення 1 гірсько-штурмового взводу 2-ї гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , сержанта, несудимого, громадянина України, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за контрактом вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби з відпустки, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

09.09.2015 року ОСОБА_4 з Міністерством оборони України в особі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 укладено контракт про проходження військової служби на строк дії особливого періоду до оголошення демобілізації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 21.12.2016 року № 1-РС сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира бойової машини - командира 3 відділення 1 гірсько-штурмового взводу 2-ї гірсько-штурмової роти вказаної військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2016 року № 3 сержант ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини та поставлений на всі види забезпечення вказаної військової частини.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби сержанту ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення нас службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2016 року № 7 сержант ОСОБА_4 вибув у щорічну основну відпустку строком на 15 діб з 30.12.2016 року до 15.01.2017 року.

16.01.2017 року о 09 год. 00 хв. сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби назавжди, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) з відпустки та продовжував незаконно перебувати поза її межами до 10 год. 00 хв. 15.09.2017 року, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.

15.09.2017 року о 10 год. 00 хв. сержант ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ( АДРЕСА_3 ).

Своїми умисними діями, які виразились в дезертирстві, тобто нез`явленні на службу з метою ухилиння від військової служби з відпустки, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.408 КК України.
15.09.2017 року між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_6 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні та ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч.3 ст.408 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України сторони дійшли згоди про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

В угоді також передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 , суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до ст. 468 ч.1 п.2 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно із ст. 469 ч.4 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин, передбачений ст. 408 ч. 3 КК України, в вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 і визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
При цьому судом зясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України та КК України.
Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
Враховуючи особу обвинуваченого та обставини при яких вчинений ним злочин, суд приходить до висновку, що іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити два роки із застосуванням обмежень визначених ст.76 КК України.
Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 15 вересня 2017 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 3 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання, а саме у виді п`яти років позбавлення волі.
Застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком - два роки.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 під час іспитового строку такі обовязки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- періодично з`являтись для реєстрації уповноважений орган з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1