АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/704/17 Справа № 698/850/15-к Категорія: ч. 1 ст. 122 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 (відеоконференція)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06 липня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Катеринопіль Черкаської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, працює водієм в ТОВ «Катеринопільський елеватор», не військовозобов`язаного, учасника бойових дій, раніше судимого:

20.07.2016 р. Катеринопільським районний судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень (штраф сплачено 22.07.2016),

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі; початок строку відбуття призначеного покарання вирішено обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі; цивільний позов потерпілого задоволено, стягнуто на користь ОСОБА_9 25 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, 3 159 грн. 39 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином та 500 грн. витрат по оплаті правової допомоги; вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 21.07.2015 року близько 14 год. 00 хв. в смт. Катеринопіль Черкаської області, знаходячись на території городньої ділянки, що знаходиться в його користуванні та розташована за адресою АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході словесної сутички зі своїм сусідом ОСОБА_9 , переступивши однією ногою за межу своєї городньої ділянки на ділянку, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_9 , де, маючи умисел на завдання тілесних ушкоджень останньому, скориставшись сокирою, яку тримав у руці, завдав її гострою частиною удар по лівій руці ОСОБА_9 , якою той закривався, захищаючись від спрямованого в нього удару. Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_7 ОСОБА_9 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 133 від 05.08.2015 р. були заподіяні тілесні ушкодження у виді відкритого перелому 1-ї п`ясної кістки з ушкодженням сухожилка розгинача 1-го пальця, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 07.07.2017 р. та закрити кримінальне провадження.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, у зв`язку з однобічністю, неповнотою та поверхневим розглядом справи. Вказує, що ні досудовим слідством, ні в судовому засіданні його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведена. Як на досудовому слідстві, так і при розгляді справи в суді, розслідування проводилось всупереч вимогам ст. 22 КПК України лише з обвинувальним ухилом. При ухваленні оскаржуваного вироку суд керувався припущеннями й не дав можливості розглянути докази, які могли його виправдати.

Зазначає, що із показів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які суд поклав в основу вироку, вбачається, що ні один із них не був безпосереднім очевидцем конфлікту сторін, їх пояснення є малоінформативними, а всі їхні покази базуються на основі сказаного потерпілим ОСОБА_9 та його дружиною ОСОБА_13 , з якими у нього склалися неприязні стосунки протягом тривалого часу. Також вказує, що дійсно він 21.07.2015 р. зустрів свого сусіда ОСОБА_9 , однак тілесних ушкоджень йому не завдавав. Де потерпілий отримав тілесні пошкодження, йому не відомо. Докази, які б беззаперечно вказували, що він вчинив даний злочин в матеріалах справи відсутні.

Зазначає, що пояснення потерпілого не повинні були прийнятті судом як прямий доказ його вини, адже потерпілий є зацікавленою особою. При цьому судом не враховано довготривалі неприязні відносини між ними, що може слугувати підставою до обмови його ОСОБА_9 . Наявність тілесних ушкоджень у потерпілого, стверджує апелянт, не можна визнати достатнім для того, щоб зробити безспірний та єдино правильним висновок про завдання потерпілому тілесних ушкоджень у виді перелом першої зап`ястної кістки з ушкодженням сухожилка розгинача першого пальця саме ним.

Щодо письмових доказів, обвинувачений вказує, що працівниками правоохоронних органів не виявлено в нього сокири, про яку зазначає потерпілий, і якою він нібито завдавав йому тілесні пошкодження. Звідки взялись на стежці сліди речовини бурого кольору, схожі на кров, йому також не відомо. При цьому в матеріалах справи відсутні дані, чи являються сліди бурого кольору кров`ю і чи належить вона потерпілому. Виявлення у потерпілого судовим експертом тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості без сукупності інших доказів, не може слугувати доказом його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, адже не доводить їх заподіяння саме обвинуваченим.

На апеляційну скаргу обвинуваченого потерпілий ОСОБА_9 подав заперечення, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06.07.2017 р. залишити без змін. Вказує, що вирок суду є законним, мотивованим та обґрунтованим, відповідає вимогам кримінального та процесуального законодавства України. Зазначені у вироку докази, як кожен окремо, так і в сукупності, є підтвердженням вчинення ОСОБА_7 інкримінованого останньому злочину. Твердження обвинуваченого щодо відсутності в його діях злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, є лише способом захисту та можливістю ухилення від відповідальності. Крім того зазначає, що на даний час обвинувачений не відшкодував коштів на понесені ним витрати на лікування та в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та просив її задовольнити.

Прокурор просив відхилити апеляційну скаргу, вбачаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав позицію прокурора.

Клопотань про дослідження доказів в суді апеляційної інстанції від сторін не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, його захисника, прокурора, потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався, вірно встановивши фактичні обставини вчиненого діяння, обґрунтовано визнавши ОСОБА_7 винним, правильно кваліфікувавши його дії та призначивши йому покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення.

Доводи апелянта про те, що наявні в провадженні докази не підтверджують його винуватість, колегія суддів відхиляє, вбачаючи, що суд першої інстанції, оцінивши в сукупності ряд доказів, зокрема покази потерпілого, свідків, матеріали судово-медичної експертизи, обґрунтовано прийшов до висновку, що саме ОСОБА_7 завдав тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 . Вказані доводи колегія суддів розцінює як спробу обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене. Крім цього, клопотань від сторін про повторне дослідження доказів чи дослідження інших доказів не надходило, що унеможливлює надання їм іншої оцінки судом апеляційної інстанції. Враховуючи це, обґрунтованих підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку з мотивів, які указані в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Втім, в ході апеляційного розгляду обвинувачений подав клопотання про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році», указуючи, що він є учасником бойових дій. В матеріалах провадження дійсно є копія посвідчення ОСОБА_7 як учасника бойових дій (а.с. 116). Він пояснив, що служив свого часу у Республіці Афганістан.

Відповідно до п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», зазначено: звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").

Відповідно до п. 13-15 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасниками бойових дій визнаються: військовозобов`язані, які призивалися на навчальні збори і направлялися до Афганістану в період ведення там бойових дій; військовослужбовці автомобільних батальйонів, які направлялися до Афганістану для доставки вантажів у цю країну в період ведення там бойових дій; військовослужбовці льотного складу, які здійснювали вильоти на бойові завдання до Афганістану з території колишнього Союзу РСР.

Враховуючи це, а також відсутність встановлених законом підстав щодо неможливості застосування амністії, а також письмову згоду обвинуваченого на таке застосування, колегія суддів вбачає необхідним застосувати указані вище положення закону.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання у виді обмеження волі за вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06 липня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :