Номер провадження 11-кп/788/757/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Погроза або насильство щодо працівника правоохоронного органу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 592/10142/16-к за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 липня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівка, Сумського району Сумської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 липня 2017 року, в якій він просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження по обвинуваченню його підзахисного закрити.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України та призначено покарання за ч.2 ст.342 КК України у виді 3 місяців арешту; за ч.2 ст.345 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній у вигляді особистого зобов`язання.

Цим же вироком ОСОБА_7 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 жовтня 2016 року по 28 жовтня 2016 року відповідно до вимог ст.72 КК України.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 вказує на невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку відносно його підзахисного, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, стверджує, що стороною обвинувачення не доведена законність перебування працівників поліції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 26 жовтня 2016 року на чергуванні, а факт виконання ними своїх службових обов`язків в цей день суд необґрунтовано встановив лише зі слів самих поліцейських, що на переконання адвоката, свідчить про відсутність в діях його підзахисного складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342 та ч.2 ст.345 КК України. Вважає, що дії його підзахисного у даному випадку за умови доведення вини мають бути кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

Крім того, на думку захисту, встановлені судом фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, містять ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП - злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського.

Вказує, що висновки суду про попередження працівниками поліції його підзахисного про можливість застосування до нього заходів фізичного впливу, що є обов`язком поліцейського в силу вимог ст.43 Закону України «Про національну поліцію» спростовуються дослідженими в судовому засіданні відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, з яких, на думку адвоката, вбачається, що поліцейські застосували до ОСОБА_7 заходи фізичного впливу без попередження, що безпідставно не було враховано судом, і на думку адвоката, свідчить про порушення судом п.1 ч.1 ст.411 КПК України.

Звертає також увагу на те, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень працівникам поліції спростовуються показами свідка ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та даними відеозаписів з камер поліцейських. При цьому, додає, що обставини нанесення його підзахисним тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з відеозаписів нагрудних камер поліцейських неможливо встановити.

Ставить під сумнів покази свідка ОСОБА_9 , надані в судовому засіданні, яка, на думку захисту, не могла бачити нанесення ударів ОСОБА_11 через темряву в під`їзді, та повідомила суду, що зустрівши ОСОБА_7 він одразу почав лаятися, поводив себе грубо, що не відповідає обставинам провадження, а враховуючи, що вона є колегою потерпілих, вважає її зацікавленою в результатах розгляду провадження особою. Вказує на не усуненні судом розбіжності в показах потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_9 .

Вважає, що суд безпідставно послався на покази експерта ОСОБА_12 , спростовуючи доводи сторони захисту щодо неумисного нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, який в судовому засіданні, як стверджує адвокат, повідомив, що органом досудового розслідування не ставилося питання чи могли утворитися виявлені у потерпілих ушкодження за вказаних обставин.

Посилається також на невідповідність частини документів, переданих стороною обвинувачення до суду, розкритим стороні захисту 31 жовтня 2016 року в порядку ст.290 КПК України, з приводу чого захисником було подано відповідне клопотання про долучення до матеріалів провадження розкритих стороні захисту документів, яке суд залишив без відповідної оцінки, не спростувавши доводи сторони захисту в цій частині.

Так, зокрема, вказує на те, що доручення про проведення досудового розслідування від 26.10.2016р. та 28.10.2016р., постанова про створення групи слідчих та доручення проведення досудового розслідування від 26.10.2016р. не містять підпису заступника начальника слідчого відділення Сумського ВП ГУ НП ОСОБА_13 . Постанова прокурора про створення групи прокурорів від 26.10.2016р., копія якої була надана стороні захисту, також не підписана першим заступником керівника Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_14 .

З огляду на це, вважає недопустимими доказами відомості, що були здобуті на підставі процесуальних рішень, що прийняті та підписані прокурором ОСОБА_15 та отримані на підставі рішень слідчих ( ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ), оскільки ані прокурор, ані слідчий не мали повноважень на проведення слідчих дій та прийняття процесуальних рішень.

Посилається на порушення права обвинуваченого на захист, яке, на його думку, виразилось в не розкритті стороні захисту під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження жодних висновків судово-медичних експертиз, в тому числі і додаткових, у зв`язку з чим вважає, що вказані висновки є недопустимими доказами відповідно до ч.12 ст.290 КПК України.

Стверджує, що протокол огляду місця події від 26 жовтня 2016 року є неналежним доказом, оскільки під час проведення огляду коридору біля квартир АДРЕСА_3 вилучались змиви рідини бурого кольору, результати дослідження яких матеріали провадження не містять, а тому, на думку адвоката, даний протокол не містить в собі відомостей про обставини даного кримінального провадження, і суд, оцінюючи його в підтвердження винуватості ОСОБА_7 , допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. До того ж додає, що слідчим не дотримано вимог КПК України щодо змісту протоколу, зокрема в ньому відсутній розмір коридору, температура та освітлення.

Крім того вказує, що суд поклав в основу обвинувачення докази, які є недопустимими.

Такими доказами, зокрема, захисник вважає протоколи огляду місця події від 26 жовтня 2016 року, у ході яких, на думку адвоката, фактично проведено саме обшук працівників поліції потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , під час якого були вилучені формені куртки поліцейських, без дотримання правил, встановлених КПК України для обшуку житла чи іншого володіння особи - без ухвали слідчого судді та їх згоди на обшук.

При цьому додає, що з відповідним клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно слідчий не звертався, що залишилося поза увагою суду, а вилучені формені куртки зі слідами речовини бурого кольору на будь-які експертизи чи дослідження не направлялись. З огляду на це, стверджує, що зазначені протоколи в силу вимог ст.85 КПК України є також і неналежними доказами, оскільки в своїй сукупності не містять фактів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню в даному провадженні.

Вважає, що суд незаконно взяв до уваги як допустимі докази по справі, протоколи проведення слідчих експериментів від 27 жовтня 2016 року, оскільки ця процесуальна дія, в порушення ст.223 КПК України проведена в нічний час слідчим ОСОБА_18 , який не мав на це повноважень.

Зауважує, що сам слідчий експеримент проводився в приміщенні кабінету слідчого Сумського ВП ГУ НП в Сумській області, який має відмінний від обстановки місця події розмір та освітлення, що підтверджується відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, досліджених в судовому засіданні, та на переконання адвоката, ставить під сумнів продемонстрований поліцейськими механізм нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень зафіксований у протоколі.

При цьому зазначає, що з даних протоколів незрозуміло, яке ж освітлення використовувалося слідчим під час проведення слідчих експериментів, штучне чи природне з огляду на час проведення даної процесуальної дії, відсутня в них і інформація щодо розміру приміщення, температури, додатки до протоколів (фототаблиці) не завірені печаткою, фототаблиця, що складається з двох аркушів до протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 , не містить підпису на першому аркуші, що на думку адвоката ОСОБА_6 , не відповідає змісту вимог Національного стандарту ДСТУ 4163-2003, що залишилося поза увагою суду.

На думку сторони захисту, додаткові висновки експерта СМЕ №№1332, 1330, 1333 від 28 жовтня 2016 року також є недопустимими доказами, оскільки є похідними від первинних доказів, тобто протоколів проведення слідчих експериментів від 27 жовтня 2016 року та постанов слідчого про призначення СМЕ від 27 жовтня 2016 року.

За вироком суду, 26 жовтня 2016 року близько 18 год. 32 хв. до чергової частини Сумського ВП (м. Суми) ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення від ОСОБА_19 , про те, що о 18 год. 00 хв. ОСОБА_7 , відпочиваючи у квартирі АДРЕСА_4 , вчинив сварку зі знайомою ОСОБА_20 .

За вказаною адресою оперативним черговим було направлено екіпаж «Фрегат - № 102» у складі: молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 , лейтенанта поліції ОСОБА_9 та лейтенанта поліції ОСОБА_10 , які знаходились на чергуванні, виконували свої службові обов`язки по чергуванню у форменому одязі працівника поліції.

Прибувши за викликом, вказані працівники поліції у коридорі восьмого поверху будинку АДРЕСА_5 зустріли раніше не знайомого ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, мав неохайний вигляд - садна на обличчі, подряпини в області шиї, на потилиці сліди, схожі на кров, у зв`язку з чим викликав підозру у працівників поліції, як особа, що вчинила правопорушення.

На законну вимогу вказаних співробітників поліції представитися і пояснити обставини події, ОСОБА_7 , висловлюючись брутальною лайкою, вимагаючи покинути будинок, намагався зайти до квартири АДРЕСА_6 , з якої надійшов виклик до поліції. На вимогу припинити вказані дії та зупинитись, та попередження про можливість застосування фізичної сили, ОСОБА_7 не відреагував, намагався зайти до вказаної квартири, відштовхуючи поліцейських ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від дверей, наносячи руками удари по їх руках, висловлюючись нецензурною лайкою, чим вчинив опір працівникам поліції під час виконання ними службових обов`язків. Для забезпечення особистої безпеки та припинення правопорушення, працівники поліції застосували до ОСОБА_7 захід фізичного впливу - прийом «загиб руки за спину».

У подальшому ОСОБА_7 , проявляючи агресію намагався увійти до квартири, та повідомив, що не дасть змоги перевірити інформацію щодо виклику. Перебуваючи у коридорі, будучи попередженим про можливість застосування заходів фізичного впливу, ОСОБА_7 , діючи умисно, реалізуючи умисел на заподіяння працівникам поліції легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконання ними службових обов`язків, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівого вуха інспектору поліції ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця неправильної овальної форми розміром 4х3,5 см. на лівій ушній раковині і в лівій завушній області.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , діючи умисно, кулаком правої руки наніс один удар в ділянку носа інспектора поліції ОСОБА_11 , чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді рани спинки носа, перлом кісток носа без ускладнень.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану захисником апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Встановлені судом фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень та їх кваліфікація за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України ґрунтуються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України, яким судом дана правильна юридична оцінка.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав і суду пояснив, що зустрів поліцейських в коридорі, коли йшов палити, але вони не пустили його. При намаганні повернутися до квартири АДРЕСА_6 , поліцейські взяли його за шию, висмикнули з квартири та притиснули до стіни. Умислу на заподіяння інспекторам поліції тілесних ушкоджень не мав, зачепив по носу і по вуху інспекторів поліції вириваючись від них, коли ті кинули його на підлогу та скрутили.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні злочинів, його вина в опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень працівникам поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 доведена сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Так, з показів, наданих в судовому засіданні працівниками поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілими у даному кримінальному провадженні та свідком ОСОБА_9 , вбачається, що вони, 26 жовтня 2016 року, перебуваючи на службі у складі екіпажу отримали виклик про бійку в кв. АДРЕСА_4 . Прибувши за викликом на місце після 18-00 год., будучи одягнутими у формений одяг, бронежилети, маючи нагрудні знаки та шеврони, на сходах під`їзду даного будинку зустріли обвинуваченого ОСОБА_7 .

При цьому, з приводу обставин події потерпілий ОСОБА_11 показав, що зустрівши обвинуваченого на сходах 7 чи 8 поверху побачив на його тілі видимі тілесні ушкодження : подряпини рук, шиї, зліва на голові садна та застиглу кров. Інспектор ОСОБА_10 , представившись, запитав у обвинуваченого, з якої він квартири, на що той, вживаючи нецензурну лексику, відмовився відповісти. Але згодом повідомив, що він з квартири, з якої надійшов виклик до чергової частини Сумського ВП ГУНП в Сумській області та, що виклик надійшов від його дружини. Вже біля кв.143 ОСОБА_7 повідомив, що не проживає у даній квартирі, а був у гостях. Тоді, він постукав ліхтарем у двері даної квартири, на що ОСОБА_7 став різко заходити до неї, оскільки двері були не зачинені та не прикриті, сказав що їх не впустить, висловлювався нецензурною лайкою, чинив їм супротив, відбивався, хапав за одяг. З метою припинити протиправні дії він ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_10 застосували до ОСОБА_7 фізичну силу та поклали на підлогу. Заспокоївшись, ОСОБА_7 підвівся та наніс удар рукою у вухо ОСОБА_10 та штовхнув його в груди. У цей момент він ( ОСОБА_11 ) намагаючись схопити ОСОБА_7 за руку та застосувати прийом «загиб руки за спину», не встиг та отримав прямий удар кулаком у перенісся та вдарився головою об стіну. ОСОБА_10 застосував прийом «рука за спину» поклав ОСОБА_7 на підлогу і ОСОБА_9 вдягла кайданки, оскільки була загроза його життю. ОСОБА_7 розвернувся на спину і ногами почав збивати їх з ніг, позбивав нагрудні камери, а вже коли спускалися сходами вниз, поверхом нижче вийшли дві жінки і одна з них з ушкодженнями сказала, що цей чоловік, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_6 , випивав з її чоловіком, який потім заснув, а обвинувачений нібито намагався її зґвалтувати.

Потерпілий ОСОБА_10 дав суду аналогічні з потерпілим ОСОБА_11 покази та підтвердив, що зустрів на сходах обвинуваченого, який викликав у нього підозру, оскільки мав подряпини, сліди крові на обличчі, шиї, голові. Представившись, він запитав у ОСОБА_7 хто викликав поліцію, на що той повідомив, що дружина, з якою посварився. На прохання провести до квартири відмовився, але сам почав до неї заходити. Він разом з ОСОБА_11 , не даючи ОСОБА_7 можливості зайти в квартиру, отримав від обвинуваченого удар у ліве вухо, після чого ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_11 і розбив йому ніс. Потім вони поклали на підлогу ОСОБА_7 та наділи на нього кайданки. Згодом приїхала свекруха дівчини, яка повідомила, що ОСОБА_7 прийшов у гості до чоловіка дівчини, разом розпивали спиртні напої, коли чоловік заснув, обвинувачений почав до дівчини приставати і вона втекла.

У своїх показах потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_7 попереджали про застосування фізичної сили.

Про те, що обвинувачений чинив опір працівникам поліції та заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у зв`язку із виконанням ними службових обов`язків, підтвердила в судовому засіданні і працівник поліції свідок ОСОБА_9 , яка суду показала, що зустрівши ОСОБА_7 , вона разом з ОСОБА_10 залишилася біля обвинуваченого, а ОСОБА_11 пішов по поверху дивитися номер квартири, на яку вказав ОСОБА_7 . Однак, ОСОБА_7 почав йти до іншої квартири, ніж яку назвав їм спочатку, лаявся та намагався зайти до неї. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 почали тримати за руки назад, щоб той не заходив до квартири, на що ОСОБА_7 почав пручатися, казав, що у нього сварка з його жінкою, зараз вже все нормально і він йде додому. На пропозицію покликати дружину, яка підтвердить, що все гаразд, той відмовився та намагався знову зайти до квартири, махав руками, штовхався. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поклали його на підлогу. Потім обвинувачений повідомив, що буде співпрацювати з ними, став на ноги, спілкувався нормально. Вона пішла у кінець коридору, а її напарники залишилися спілкувалися з обвинуваченим біля квартири, тоді ОСОБА_7 почав знову махати руками, кричати та штовхатися. Спочатку він кидався на ОСОБА_10 , а потім кулаком наніс цілеспрямований удар правою рукою в ніс ОСОБА_11 , висловлюючи при цьому погрози. У ОСОБА_11 пішла з носу кров. Вона викликала допомогу та швидку. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поклали обвинуваченого на підлогу, а вона надягла на нього кайданки.

Наведені свідчення потерпілих та свідка суд обґрунтовано поклав в основу вироку, оскільки вони підтверджують обставини опору та умисного заподіяння ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень працівникам поліції у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Так, як вірно зазначив суд у вироку, дані обставини підтверджуються даними, які містяться у :

- протоколах огляду місця події від 26.10.2016р. (а.к.п.108-110, 111-113, т.1), згідно яких було оглянуто формені куртки поліцейських ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;

- протоколі огляду місця події від 26.10.2016р. (а.к.п.158-160, т.1), відповідно до якого було оглянуто коридор восьмого поверху будівлі по АДРЕСА_7 ;

- протоколах проведення слідчого експерименту від 27.10.2016р. (а.к.п.131-134, 151-153, 154-156, т.1) за участі ОСОБА_10 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 , на яких було встановлено перебіг подій, коли ОСОБА_7 чинив опір працівникам поліції та заподіяв тілесні ушкодження при виконанні ними службових обов`язків;

- висновках експерта №№№1321,1332,1333,1334,1324,1330 від 28.10.2016 р. (а.к.п.120-121, 165, 161-162, 166, 167, т.1) щодо локалізації та механізму спричинених потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_21 тілесних ушкоджень;

- досліджених в судовому засіданні відеозаписах з нагрудних камер поліцейських (а.к.п.89, т.1).

В підтвердження винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні ОСОБА_10 та ОСОБА_22 тілесних ушкоджень, суд першої інстанції цілком обґрунтовано послався, в тому числі на покази експерта ОСОБА_12 , який суду пояснив, що потерпілі отримали тілесні ушкодження від дії тупого предмету, та які могли утворитися від ударів, продемонстрованих на слідчих експериментах прямого удару кулаком, а не від штовханини, як про те зазначав в своїх показах обвинувачений, а тому доводи адвоката ОСОБА_6 з приводу необґрунтованості посилання суду на покази експерта при спростуванні доводів сторони захисту щодо наявності умислу у ОСОБА_7 на заподіяння працівникові поліції тілесних ушкоджень колегія суддів вважає безпідставними.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який не визнав своєї вини в умисному заподіянні працівникам поліції легких тілесних ушкоджень, та вказав, що зачепив по носу і по вуху інспекторів поліції вириваючись від них, коли ті кинули його на підлогу та скрутили, суперечать сукупності зібраних та проаналізованих доказів, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв їх до уваги.

На думку колегії суддів, суд дав оцінку всім доказам у справі, зазначив, чому визнав необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_6 про неналежність та недопустимість доказів та оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України визнані судом доведеними, узгоджуються з показами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_9 та відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, а тому доводи адвоката ОСОБА_6 щодо невідповідності показів вказаних осіб фактичним обставинам заподіяння легких тілесних ушкоджень працівникам поліції його підзахисним, викладеним в обвинувальному акті не не знайшли свого підтвердження.

Доводи адвоката ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження законності перебування працівників поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_21 та ОСОБА_9 в цей день на чергуванні, а факт виконання ними своїх службових обов`язків суд безпідставно встановив лише зі слів самих поліцейських, що на його думку, виключає кваліфікацію дій його підзахисного за ч.2 ст.342 , ч.2 ст.345 КК України, також не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки дані працівники поліції прибули за вказаною адресою саме за викликом оперативного чергового, мали видимі ознаки форменого одягу працівника поліції, про що вони надали суду першої інстанції відповідні покази, та чого не заперечував і сам обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта, що дії його підзахисного, які суд без належної аргументації розцінив як опір працівнику поліції, були нічим іншим як злісною непокорою законному розпорядженню або вимозі поліцейського, передбаченою ст.185 КУпАП з огляду на наступне.

Так, кримінальна відповідальність за ч.2 ст.342 КК України настає за опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Опір характеризується такими ознаками: 1) полягає в активних діях; 2) дії винного спрямовані на організм потерпілого, полягають у застосуванні до нього фізичної сили або проти предметів, необхідних для виконання обов`язків цими особами; 3) дії винного перешкоджають (протидіють) виконанню потерпілим своїх функцій, реалізації повноважень; 4) дії винного вчинені в момент виконання потерпілим покладених на нього обов`язків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_21 та свідок ОСОБА_9 є працівниками правоохоронних органів, прибули безпосередньо на виклик про бійку у квартирі АДРЕСА_6 , в якій, як з`ясувалось, він гостював, чинив по відношенню до них активні фізичні дії, а саме відштовхував поліцейських ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від дверей квартири АДРЕСА_6 , наносячи удари по їх руках, протидіючи їхній законній діяльності, спричинив потерпілим тілесні ушкодження, що свідчить саме про опір обвинуваченого працівникам поліції та вчинення кримінально-карного діяння, а не злісної непокори.

Колегія суддів відхиляє твердження захисника в тій частині, що обвинувачений ОСОБА_7 не був попереджений працівниками поліції про застосування до нього заходів фізичного впливу, оскільки такі спростовуються показами потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_9 (звукозапис судового засідання від 30 січня 2017 року, а.к.п.36, т.2).

В матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали у суду сумніви в щирості та достовірності послідовних показів вказаних осіб в цій частині, не надано таких і під час апеляційного розгляду.

При цьому, дані записів з нагрудних камер поліцейських, на яких зосереджує увагу адвокат, спростовуючи висновки суду про попередження працівниками поліції його підзахисного про застосування до нього фізичної сили, колегія суддів до уваги не бере з огляду на обставини, за яких ОСОБА_7 чинив опір працівникам поліції, що, в свою чергу, вплинуло на якість та чіткість відображення записаних подій.

З цих же підстав колегія суддів погоджується з твердженнями захисника про те, що з відеозаписів нагрудних камер поліцейських неможливо встановити обставини нанесення його підзахисним тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , разом з тим, звертає увагу, що матеріали провадження містять достатньо доказів, які в своїй сукупності підтверджують фактичні обставини заподіяння легких тілесних ушкоджень працівникам поліції.

Є надуманими доводи захисника про те, що свідок ОСОБА_9 не могла бачити нанесення ударів його підзахисним ОСОБА_11 через темряву в під`їзді, додаючи при цьому, що вона є колегою потерпілих та зацікавленою особою, оскільки в ході прослуховування технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове засідання від 30.01.2017р. (а.к.п.36, т.2) свідок ОСОБА_9 повідомила, що бачила як ОСОБА_7 штовхав ОСОБА_10 , але не бачила як він його вдарив, бо той стояв до неї спиною, а от як ОСОБА_7 наніс цілеспрямований удар правою рукою в ніс ОСОБА_11 бачила чітко, бо він стояв лівіше від неї. Ставити під сумнів покази даного свідка колегія суддів підстав не вбачає.

Крім того, покази даного свідка узгоджуються з поясненнями експерта ОСОБА_12 , наданими в судовому засіданні.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 свідчать про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом.

Доводи адвоката, про нібито протиріччя між показами потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_9 щодо тих обставин, палив ОСОБА_7 чи тільки збирався палити, коли приїхали працівники поліції, то вони не є такими, що впливають на законність та обґрунтованість висновків суду щодо винуватості його підзахисного у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Перевірялися судом першої інстанції і доводи сторони захисту щодо відсутності підпису заступника начальника слідчого відділення Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_13 в дорученнях про проведення досудового розслідування від 26.10.2016р. та 28.10.2016р., постанові про створення групи слідчих та доручення проведення досудового розслідування від 26.10.2016р., першого заступника керівника Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_23 в постанові про створення групи прокурорів від 26.10.2016р., які відкривались стороні захисту в порядку ст.290 КПК України 31 жовтня 2017 року, у зв`язку із чим адвокат просив визнати недопустимими доказами всі процесуальні рішення, прийняті та підписані слідчими ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та докази, що були здобуті на підставі цих рішень, а також прийняті та підписані прокурором ОСОБА_15 процесуальні рішення в даному кримінальному провадженні.

На спростування вказаних доводів суд обґрунтовано послався на покази свідків сторони обвинувачення - начальника слідчого відділення Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_13 , який пояснив, що прийняті ним як начальником слідчого відділу процесуальні рішення про призначення групи слідчих, доручення про проведення досудового розслідування слідчому у кримінальному провадженні були відразу ним підписані та внесені до ЄРДР, та слідчого ОСОБА_16 , який пояснив, що проводив досудове розслідування на підставі доручення начальника слідчого відділення, всі процесуальні рішення, які розкривались ним стороні захисту 31 жовтня 2016 року, були складені згідно опису, який сторона захисту відмовилася отримати, відображені в Єдиному реєстрі досудових розслідування та були належним чином оформлені, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 04 травня 2017 року (а.к.п.36, т.2).

З огляду на вищенаведене, твердження адвоката про те, що суд не спростував доводи сторони захисту щодо невідповідності частини документів, переданих стороною обвинувачення до суду, розкритим стороні захисту 31 жовтня 2016 року в порядку ст.290 КПК України у зв`язку із відсутністю в них підписів уповноважених осіб, що є підставою для визнання цих доказів недопустимими, є безпідставними.

Крім того, в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про неналежність і недопустимість доказів у даному кримінальному провадженні, якими суд обґрунтував своє рішення, з огляду на наступне.

Виходячи із положень ст.85 КПК України докази визнаються належними, якщо вони прямо чи непрямо підтверджують наявність існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню і відповідно до ст.94 КПК України оцінюються у сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. На переконання колегії суддів дані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Отже, посилання адвоката в своїй апеляційній скарзі на ряд доказів, зокрема протоколи огляду місця події від 26 жовтня 2016 року, в ході яких був проведений огляд коридору біля квартир АДРЕСА_3 та вилучені формені куртки поліцейських потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які, на його думку без результатів дослідження вилучених змивів рідини бурого кольору та слідів речовини бурого кольору на поліцейських куртках, не доводять вину обвинуваченого, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки дані докази судом першої інстанції, оцінені відповідно до ст.94 КПК України у їх сукупності.

Не вбачає колегія суддів і порушень вимог кримінального процесуального закону в тому, що після складення протоколів огляду місця події від 26 жовтня 2016 року слідчий не звертався до суду з клопотанням про накладення арешту на вилучені в ході огляду формені куртки поліцейських потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зі слідами речовини бурого кольору, оскільки вказаний доказ був наданий слідчому добровільно, зберігався у сторони кримінального провадження, що повністю відповідає вимогам ч.2 ст.100 КПК України (а.к.п.115, т.1).

До того ж, суд першої інстанції перевіряв зазначені доводи сторони захисту та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень органом досудового розслідування вимог ст.ст.170, 171 КПК України, а тому доводи адвоката ОСОБА_6 в цій частині колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, з огляду на положення ст.ст.233, 234, 237 КПК України підстав вважати, що дана процесуальна дія має ознаки обшуку як-то стверджує адвокат, та була проведена без ухвали слідчого судді та згоди потерпілих, колегія суддів не вбачає.

Стосовно недопустимості таких доказів, як протоколи слідчих експериментів від 27 жовтня 2016 року (а.к.п.131-134, 151-153, 154-156, т.1), то колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що дана слідча дія була проведена за участі потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_9 , які не заперечували проти її проведення в нічній час, а тому істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема обвинуваченого ОСОБА_7 в ході їх проведення не було, у зв`язку із чим, доводи апелянта про їх недопустимість є голослівними.

З огляду на це, колегія суддів вважає необґрунтованими і доводи адвоката ОСОБА_6 щодо недопустимості таких доказів, як додаткові висновки експерта СМЕ №№1332,1330,1333 від 28 жовтня 2016 року, які на думку захисника є похідними від протоколів проведення слідчих експериментів та постанов слідчого про призначення СМЕ від 27 жовтня 2016 року.

Підстав ставити під сумнів продемонстрований поліцейськими під час слідчих експериментів механізм нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень з огляду на їх проведення в кабінеті слідчого, який як стверджує адвокат має відмінний від обстановки місця події розмір та освітлення, колегія суддів не має, оскільки кожен з її учасників окремо підтвердив подію, яка відбулася за їх участю за місцем скоєння злочину, надані ними показання узгоджуються між собою та матеріалами кримінального провадження, і як вірно зазначив суд у вироку, місце проведення слідчого експерименту не впливає на відтворення механізму спричинення тілесних ушкоджень.

Доводи захисника про порушення вимог ст.290 КПК України стосовно не розкриття стороною обвинувачення висновків судово-медичних експертиз, в тому числі і додаткових, спростовуються матеріалами кримінального провадження, які містять протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 31 жовтня 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами в повному обсязі, обмежень в часі, а також заяв та доповнень не мав. При цьому, від отримання опису документів, які знаходяться в матеріалах досудового розслідування та містять посилання на наявність в матеріалах висновків СМЕ, відмовився, що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 . І лише, 17 лютого 2017 року сторона захисту подала до суду письмове підтвердження про факт надання доступу до матеріалів даного кримінального провадження із переліком документів, з якими ознайомилася станом на 31 жовтня 2016 року. Вказаним обставинам суд першої інстанції у вироку дав належну детальну оцінку з приведенням відповідних мотивів, з якими колегія суддів погоджується в повному обсязі.

Та обставина, що в протоколах не зазначені розмір приміщення, в якому проводилися слідчі дії, відсутня інформація про температуру, освітлення, додатки до протоколів (фото таблиці) не завірені печаткою, фото таблиця, що складається з двох аркушів до протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 , не містить підпису на першому аркуші, що на думку адвоката ОСОБА_6 не відповідає змісту вимог Національного стандарту ДСТУ 4163-2003, на переконання колегії суддів, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не ставить під сумнів допустимість вказаних протоколів як доказів у даному кримінальному провадженні.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 і вважає рішення суду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.