АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/457/17-к Номер провадження 11-кп/786/553/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 14 березня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нові Санжари Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою,одруженого, має на утриманні малолітню дочку - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: Полтавська обл., Новосанжарський район, с.Попове, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 один рік.
Відповідно ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши 1 один рік іспитового строку.
Відповідно до ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на засудженого ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Задоволено цивільний позов прокурора відділу прокуратури Полтавської області радника юстиції ОСОБА_10 .
Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області / пл..Перемоги, 2, м.Кременчук, 39614, УК у Кременчуці 24060300, р/р 0008 в ГУДКСУ у Полтавській області, , МФО 831019/ витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_11 в сумі 7523/ сім тисяч п`ятсот двадцять три/ грн.. 70коп.
За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 27 жовтня 2016 року близько 10 год. 30хв. в м.Кременчуці по вул.Халаменюка біля магазину «Оптовичок», керував автомобілем «FORD TRANSIT» н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по тротуару не переконався в безпеці даного маневру, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка йшла позаду автомобіля у напрямку його руху.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1274 від 16.12.2016 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому обох кісточок лівої гомілки зі зміщенням уламків, які за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, за критерієм довготривалого розладу здоров`я.
Згідно з висновком експерта авто технічної експертизи №426 від 17.11.201 броку в даній дорожній обстановці водій автомобіля марки « FORD TRANSIT » н.з. НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п.п 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній обстановці в діях ОСОБА_7 вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, просить вирок суду щодо нього скасувати в частині призначення додаткового покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання без позбавлення права керування транспортними засобами. Також просить виключити обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину відносно особи похилого віку.

В подальшому 21.12.2017 року обвинувачений ОСОБА_7 надав заяву у якій вказав, що вину визнає у повному обсязі, розкаюється у вчиненому та прохав звільнити його від призначеного покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , думку прокурора; перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за цим вироком ніким не оспорюється, а тому в апеляційному порядку не переглядаються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених,а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За змістом ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що помякшують та обтяжують покарання.

Як вбачається зі змісту вироку, вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховував ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченим, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, вину визнав повністю і визнав ці обставини пом`якшуючими покарання.

Обставини, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Також, при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України, суд враховував конкретні обставини справи, зокрема, що внаслідок вчиненого ним злочину потерпіла, людина похилого віку отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого ним діяння, зокрема, що обвинувачений визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, жалкує з приводу вчиненого злочину, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд прийшов до вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі.

Суд першої інстанції також вважав за необхідне призначити ОСОБА_7 додаткове покарання, передбачене ч.1 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік, враховуючи вищезазначені обставини, а також те, що ОСОБА_7 не працює, не здійснює підприємницьку діяльність.

Призначаючи ОСОБА_7 зазначене вище покарання за ч.1 ст.286 КК України, суд виходив із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано зокрема те, що обвинувачений не судимий, не працює , має постійне місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його позитивну характеристику,думку потерпілої, яка прохала суд суворо не карати і прийшов до переконання про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст.ст.75,76 КК України.

Саме таке покарання на думку суду першої інстанції є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

З вищевикладеним також погоджується і колегія суддів.

06.09.2017 року набрав чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році».

За змістом ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі та від інших покарань підлягають особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили.

Згідно з п. в) ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» слідує, що підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а саме осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Злочини передбачені ст.286 КК України віднесено до категорії необережних.

Відповідно до статті 12 КК України, злочини передбачені ч.1 ст.286 КК України не є особливо тяжкими.

Зі змісту клопотання та додатків до нього вбачається, що ОСОБА_7 , має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Попівською сільською радою Повосанжарського району Полтавської області 29.04.2014 року. Стосовно дитини батьківських прав не позбавлявся, що підтверджується довідкою Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області №245 від 05.10.2017 року.

Обмеження щодо застосування амністії до ОСОБА_7 , визначенні ст.9 закону України «Про амністію у 2016 році» - відсутні.

Оскільки вирок суду яким ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким не набрав законної сили, а обвинувачений ОСОБА_7 на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» є особою, не позбавленою батьківських прав, яка на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» має дітей, яким не виповнилося 18 років, клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі пункту «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягає до задоволення.

З урахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого та положень ст.15 «Про амністію у 2016 році», колегія суддів вважає можливим звільнити ОСОБА_7 від відбування як основного покарання у виді позбавлення волі, так і від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Керуючись статтями 376, 404, 405,407, 418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 14 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

На підставі п. «в» ст.1, ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від призначеного вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 14 березня 2017 року основного та додаткового покарання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4