Дата документу 29.01.2018
Справа № 334/5052/17
Провадження № 1-кп/334/201/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002979 від 06.07.2017р., відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мелітополь, громадянина України, який навчається на 2 курсі ДНЗ «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 88, 89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.152 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
06 липня 2017 року, приблизно о 18 годин 05 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись неподалік греблі імені Леніна зі сторони парку Металургів в місті Запоріжжі, маючи умисел на насильницьке задоволення статевої пристрасті, із застосуванням насильства відносно потерпілої ОСОБА_7 , яке виразилось у здушування її шиї руками, повалив останню на землю, сам ліг на неї зверху, таким чином утримуючи її на землі під масою власного тіла, продовжуючи утримувати своїми руками її за шию. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_6 , лежачи зверху на ОСОБА_7 , передпліччям своєї правої руки надавив на горло останньої, від чого їй стало тяжко дихати, зняв в цей час з своїх штанів пояс, який обв`язав кругом шиї ОСОБА_7 , та продовжив її утримувати в положенні лежачи на землі, а сам лежав зверху на ній, таким чином подавляючи її волю до спротиву. При цьому ОСОБА_6 говорив ОСОБА_7 що вступить з нею в статеві зносини незалежно від волі ОСОБА_7 та пропонував їй не чинити спротиву.
Прагнучи довести задумане до кінця, ОСОБА_6 утримуючи своєю правою рукою пояс який був обв`язаний кругом шиї ОСОБА_7 , лівою рукою розстебнув ґудзик та блискавку на її шортах, та намагався зняти з неї шорти. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на зґвалтування ОСОБА_7 , в результаті застосування фізичного впливу, ОСОБА_6 спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці правого стегна, садна у ділянці шиї ліворуч та праворуч, проекції лівого кута нижньої щелепи, ділянці правого плечового суглоба, лівого плечового суглоба, в ділянці правого стегна, лівої сідничної ділянки, проекції зовнішніх кісточок лівої і правої гомілки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
В цей час ОСОБА_7 , реально усвідомлюючи загрозу своєму здоров`ю та статевій недоторканості, побачила неподалік раніше їй невідомих хлопця та дівчину, закричала покликавши на допомогу. Коли невідомий хлопець, яким виявився ОСОБА_8 , крикнув «міліція», ОСОБА_6 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злякавшись бути затриманим на місці вчинення злочину, поспішно втік, залишивши ОСОБА_7 лежати на землі.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що вину свою визнає лише частково. З потерпілою познайомився у соціальних мережах, вона йому сподобалася, вони почали спілкуватися, зустрічалися, стосунки спочатку були добрі. Вона приходила до нього в гуртожиток і залишалася з ним у кімнаті до ранку, він нічим їй не загрожував, розраховував і бажав, щоб між ними склалися серйозні стосунки, не зважаючи на те, що вона на сім років старша. Він не приховував від неї свій вік і свою біографію. При зустрічі 06.07.2017р. її ставлення до нього змінилося. Він запропонував поїхати прогулятися до Дніпрогесу, на що потерпіла погодилася. Прогулюючись, ОСОБА_7 сказала, що не бажає продовжувати стосунки, що раніше все було не серйозно. Це викликало у нього бажання насильно змусити її змінити своє рішення, оскільки він хотів мати з нею стосунки. З метою її залякати він звалив її на землю, сам ліг поряд обличчям до неї, вона його відштовхувала. Він хотів її залякати, для цього утримуючи її своїм тілом, витягнув зі своїх штанів ремінь і почав ним погрожувати, ремінь опинився на її шиї, механізм чого однозначно пояснити не зміг. Утримуючи потерпілу, він розстебнув на ній шорти та смикнувши вниз, приспустив їх. Вона була одіта у білі шорти та майку, на ньому була сіра сорочка в клітинку і коричневі джинси. Чи кликала вона на допомогу, не пам`ятає. Почув чоловічий крик «міліція», злякався і почав тікати. Ремінь залишив на місці події. Чоловіка, який кричав «міліція», не бачив, в його сторону не повертався. Вважає, що він вчинив тільки дії, які полягали у залякуванні потерпілої шляхом застосування фізичного впливу, без наміру вступити у статеві зносини. При цьому пояснив, що дуже шкодує про вчинене, попросив вибачення у потерпілої. Просив не карати його суворо, звільнити від відбування покарання та надати шанс довести, що він дійсно розкаявся і став на шлях виправлення, не позбавляти можливості отримати освіту та професію.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину повністю підтверджується доказами, зібраними в ході судового розгляду кримінального провадження, - показаннями самого обвинуваченого щодо обстановки та обставин події, потерпілої та свідків, письмовими документами, висновками експертів.
Згідно показань потерпілої ОСОБА_7 , вона з обвинуваченим познайомилася за п`ять днів до події злочину, сприймала його як друга, вони зустрічалися, проводили разом час. Він сприймав їх стосунки як романтичні. Інтимних стосунків між ними не було. Одного разу вона приходила до нього у гуртожиток, де вони залишалися на одинці до ранку. Примусово у гуртожитку він її не утримував, він домагався інтимних стосунків, однак вона стримала його і не дозволила цього. 06.07.2017 приблизно о 17.00 годині зустрілася з обвинуваченим на площі Фестивальній, хотіла повідомити йому, що більше зустрічатися з ним не буде. Погодилася поїхати з ним в парк біля порту імені Леніна. Коли вони прогулювалися в малолюдному місці, вона сказала ОСОБА_6 , що припиняє з ним стосунки. Він був незадоволений цим, почав чіплятися до неї, лізти руками їй під кофту. Коли вона його відштовхнула, він взяв її за шию і штовхнув, вони разом впали на землю, він ліг зверху, натиснувши на шию передпліччям однієї руки, іншою рукою зняв зі своїх штанів ремінь і почав ним її душити за шию. Потім він розстебнув на ній шорти і трохи їх приспустив. Все це супроводжував погрозами вбити її, взяти її силою. Вона побачила пару, яка проходила недалеко, і зробивши зусилля, крикнула на допомогу. Молодий чоловік тут же крикнув «міліція», ОСОБА_6 тут же піднявся і втік. Дії і погрози ОСОБА_6 сприймала як загрозу своєму життю і статевій свободі. Якби сторонні не втрутилися, обвинувачений міг довести свій умисел до кінця та зґвалтувати її, оскільки вона не могла чинити опір фізичному насильству. Оскільки обвинувачений не вибачився, не визнав вини і не розкаявся, не відшкодував спричиненої шкоди, просила призначити йому суворе покарання.
Свідок ОСОБА_8 пояснив, що в липні 2017 року, приблизно о 18 годині, прогулювався зі своєю знайомою ОСОБА_9 біля Дніпрогесу, неподалік порту імені Леніна. В цей час, на відстані приблизно 8-10 метрів від себе, в кущах побачив невідому раніше ОСОБА_7 , яка лежала на землі, на ній лежав хлопець, яким виявився ОСОБА_6 . Почув приглушений крик дівчини про допомогу. Хлопець закривав їй рота рукою й казав їй «тихо, мовчи». Свідок ОСОБА_8 відразу кинувся на допомогу, взявши в руки каміння й крикнувши «міліція», обвинувачений підвівся й втік в невідомому напрямку. Пробігши за ним метрів десять, повернувся до потерпілої. На ньому була сорочка в клітинку, дівчина була одіта у короткі білі шорти і майку. Дівчина в цей час підвелася і підійшла до ОСОБА_9 , у потерпілої на шиї, на руках були садна, вона була злякана, шорти і майка в неї були забруднені, блискавка на її шортах розстебнута. Потерпіла повідомила їм, що ОСОБА_6 душив її ременем та намагався зґвалтувати, казав їй, що вб`є. ОСОБА_8 і ОСОБА_9 надали допомогу потерпілій та відвели її до поліції.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала аналогічні пояснення, повідомивши, що в липні 2017 року, точу дату не пам`ятає, після 17 години, прогулюючись з ОСОБА_8 біля Дніпрогесу, почула крик дівчини і побачила недалеко від себе потерпілу, яка лежала на землі, на ній зверху лежав хлопець, закривав їй рота рукою, тиснув на шию. Обличчя його вона не бачила, запам`ятала, що був одягнутий в сорочку в клітинку. ОСОБА_8 зразу ж кинувся на допомогу, крикнувши «міліція» чи «поліція», хлопець почав тікати. Дівчина тим часом піднялася і пішла їй назустріч, шорти на ній були розстебнутими, вона почала поправляти їх, одежа на ній була забрудненою, на ногах були синці, садна. Вона була в сльозах, злякана, почала їм дякувати за допомогу. Пояснювала, що з хлопцем, який втік, вони були друзями, вона хотіла з ним припинити стосунки, а він накинувся на неї, намагався зґвалтувати, душив ременем та погрожував вбити.
Крім пояснень потерпілої і свідків, вина обвинувачуваного ОСОБА_6 повністю підтверджується іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду кримінального провадження, а саме:
протоколом огляду місця події від 07.07.2017р., де було виявлено та вилучено ремінь коричневого кольору, яким обвинувачуваний намагався душити потерпілу;
протоколом огляду від 07.07.2017р. одягу потерпілої ОСОБА_7 зі слідами забруднення;
протоколом огляду від 09.07.2017р. чоловічої сорочки у клітинку, у якій ОСОБА_6 був одягнутий 06.07.2017р. і яку видав добровільно;
протоколом слідчого експерименту та його відеозаписом від 25.07.2017 за участю потерпілої ОСОБА_7 , в ході якого повністю відтворені дії учасників подій, обстановка та обставини події, які узгоджуються з показаннями потерпілої та іншими доказами;
протоколом слідчого експерименту та його відеозаписом від 25.07.2017 за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , під час якого останній вказує яким чином він знаходився зверху потерпілої ОСОБА_7 , як він знімав зі штанів свій ремінь та яким чином накладав на шию потерпілої, яким чином знімав з неї шорти, зазначає обставини тих подій, зокрема, що втік бо налякався невідомого хлопця;
висновком судово-медичного експерта № 1731 від 07.07.2017, згідно якого потерпілій ОСОБА_7 завдані тілесні ушкодження у вигляді: рани в ділянці правого стегна; садна у ділянках шиї ліворуч та праворуч, проекції лівого кута нижньої щелепи, ділянці правого плечового суглоба, лівого плечового суглоба, в ділянці правого стегна, лівої сідничної ділянки, проекції зовнішніх кісточок лівої і правої гомілки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;
постановами про визнання речовими доказами від 28.07.2017р.
Згідно висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №407 від 26.07.2017, у ситуації, що має значення для даного кримінального провадження, ОСОБА_6 з урахуванням його індивідуально-психологічних відмінностей та емоційного стану міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
З метою надати характеристику особі обвинуваченого у судовому засіданні була допитана свідок сторони обвинувачення ОСОБА_10 , яка пояснила, що обставини справи їй не відомі. Познайомилася з ОСОБА_6 в соціальній мережі, підтримувала стосунки з ним біля місяця, може охарактеризувати його з позитивної сторони. Після того, як вона надала слідчому показання щодо особи обвинуваченого, його поведінка змінилася, він став агресивним, стосунки не підтримують.
За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що з червня по серпень 2017 року проживав у гуртожитку в одній кімнаті з ОСОБА_6 , 03.07.2017р. вечором ОСОБА_6 прийшов додому з потерпілою, вони залишалися у кімнаті вдвох до ранку, свідок в цей час перебував у сусідній кімнаті. Їх стосунки були добрими, конфліктної ситуації між ними він не бачив і не чув.
Доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченого були викликані поведінкою потерпілої, яка будучи набагато старшою, поводила себе звабливо по відношенню до ОСОБА_6 , приходила до нього у гуртожиток та залишалася з ним на одинці, її поведінка давала підстави вважати можливими інтимні стосунки, суд оцінює критично, оскільки на кваліфікацію діяння за ст. 152 КК України не впливає моральний аспект поведінки, характеристики потерпілої особи, провокуюча поведінка потерпілої кримінальну відповідальність за ст. 152 КК України також не виключає, а може враховуватися при призначенні покарання.
Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного суду України №5 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи», потерпілою особою від зґвалтування може бути особа як жіночої, так і чоловічої статі, незалежно від її поведінки до вчинення злочину, способу життя, попередніх стосунків із суб`єктом злочину, зокрема перебування з ним у зареєстрованому шлюбі, проживання однією сім`єю тощо. Фізичним насильством, передбаченим ст. 152 КК України вважається умисний зовнішній негативний вплив на організм потерпілої особи або на її фізичну свободу, вчинений з метою подолання чи попередження опору потерпілої особи. Такий вплив серед переліченого може виражатись у заподіянні тілесних ушкоджень, здавлюванні дихальних шляхів, триманні рук або ніг, обмеженні або позбавленні особистої волі, тощо.

Таким чином, дослідивши всі обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що характер вчинених ОСОБА_6 дій, обставини, за яких ці дії були ним припинені і його поведінка, свідчать про направленість умислу обвинувачуваного на скоєння замаху на зґвалтування.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 своїми протиправними та винними діями скоїв суспільно небезпечне діяння при встановлених у суді обставинах, та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 152 КК України, як незакінчений замах на вчинення зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства. При цьому ОСОБА_6 з причин, які не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця.
Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд відповідно до вимог ст.ст. 65, 66, 67, 68 КК України виходить із загальних засад призначення кримінального покарання, характеру та ступеню тяжкості скоєного злочину, враховує особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 152 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Посилання прокурора на те, що обтяжуючою обставиною може бути визнано рецидив злочинів, на думку суду не ґрунтуються на вимогах закону.
Згідно зі статтею 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Кримінальний кодекс України містить загальні норми про зняття та погашення судимості (статті 88-91 КК), та положення про особливості застосування цього інституту до осіб, які вчинили злочини до досягнення ними вісімнадцятирічного віку (ст. 108 КК).
Встановлено, що ОСОБА_6 раніше засуджувався за злочини, вчинені у віці до 18 років. Так, ОСОБА_6 був засуджений вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.09.2011р. за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки за вчинення злочину у неповнолітньому віці.
За поданням кримінально-виконавчої інспекції ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14.10.2013р. ОСОБА_6 було звільнено від покарання з випробуванням. Далі, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.04.2014р. за заявою прокурора вищезазначену ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14.10.2013р. скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні подання кримінально-виконавчої інспекції про звільнення ОСОБА_6 від покарання з випробуванням.
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.03.2016р. ОСОБА_6 засуджено за злочин, вчинений ним до досягнення вісімнадцятирічного віку, за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнено від відбування призначеного покарання відповідно до п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Оскільки відповідно до частини першої статті 88 КК особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, то вчинення саме в цей період нового умисного злочину утворює з попереднім умисним злочином їх рецидив. Відповідно до ч. 3 ст. 88 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, яких засуджено за вироком суду без призначення покарання або яких повністю звільнено від покарання. З урахуванням вищенаведеного, ОСОБА_6 є особою, яка в силу закону не має судимості.
Щодо особи обвинуваченого суд враховує, що ОСОБА_6 в силу закону раніше не судимий, у лікаря нарколога чи психіатра на обліку не перебуває, має постійне місце проживання, має постійне джерело доходу, отримує стипендію, навчається у ДНЗ «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище», за місцем навчання характеризується як учень з посередніми здібностями, перший курс закінчив задовільно, стипендія призначена. Спокійний, врівноважений, ввічливий, не конфліктний, працьовитий, до доручень відноситься відповідально, виконує якісно, не палить, за вживанням алкоголю та інших шкідливих звичок не помічений.
Відповідно до змісту ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_6 діяння, даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 152 КК України, з урахуванням положень ст. 68 КК України.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його наслідки, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок якої злочин не було доведено до кінця, а також особу винного, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Застосування ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки, що на думку суду відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для досягнення мети його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів.
При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 суд виходить з наступного.
Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій у результаті кримінального правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Характер і розмір заподіяної злочином шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі.
В обґрунтування позову потерпіла вказує, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 їй спричинена матеріальна та моральна шкода. Їй був встановлений діагноз «розлад адаптації з переважним порушенням адаптації», призначено прийом підтримуючої терапії та проходження санаторно-курортного лікування. Після закінчення амбулаторного курсу лікування за призначенням лікаря за власні кошти у період з 25.08.2017р. по 03.09.2017р. проходила лікування в лікувально-оздоровчому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Вартість лікування та медичних препаратів становить 3000,00 грн., вартість перебування в лікувально-оздоровчому комплексі «ТуСтань» з урахуванням вартості проїзду становить 9165,72 грн., а всього 12165,72 грн.
Також їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях внаслідок дій обвинуваченого, на відшкодування якої вона просить стягнути 25000,00 грн.
Крім того, вона понесла витрати на оплату юридичної допомоги у даному кримінальному провадженні у розмірі 7000,00 грн., які просить стягнути з обвинуваченого.
Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
В обґрунтування позову потерпіла не наводить жодних фактичних даних на підтвердження негативних наслідків і змін у її житті, пов`язаних зі скоєним відносно неї злочином, і розміру спричиненої моральної шкоди.
Разом з тим, приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду обставини щодо характеру скоєного відносно потерпілої правопорушення, настання негативних змін в її здоров`ї, часу та зусиль для його відновлення, характеру, обсягу фізичних, душевних, психічних страждань потерпілої, суд вважає, що потерпілій ОСОБА_7 була завдана моральна шкода внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , і враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає необхідним стягнути на користь потерпілої ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 12000,00 грн. На переконання суду, такий розмір моральної шкоди буде в повній мірі відповідати принципам розумності, виваженості і справедливості.
При вирішенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди суд дійшов висновку, що витрати на санаторне лікування не підлягають стягненню з обвинуваченого.
Витрати на лікування ОСОБА_7 пов`язує з встановленим їй діагнозом «розлад адаптації з переважним порушенням адаптації» та призначеним санаторно-курортним лікуванням.
Згідно довідки КУ «ОКПЛ» ЗОР від 10.08.2017р. №4109-дпв, ОСОБА_7 26.07.2017р. і 07.08.2017р. була оглянута лікарем-психіатром. Діагноз «розлад адаптації з переважним порушенням адаптації». Рекомендовано лише прийом підтримуючої терапії: тріттіко і прегабалін.
Направлення ОСОБА_7 у санаторно-курортний центр «ТуСтань» вбачається з виписки із медичної карти КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 21.08.2017р.
Згідно наданих документів, зазначений заклад є лікувально-оздоровчим комплексом, а не санаторно-курортним центром. За проживання (у високий сезон 7 днів, у звичайний сезон 2 дні, туристичний збір) в лікувально-оздоровчому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ФОП ОСОБА_12 ) ОСОБА_7 сплатила 8404,16 грн. (рахунок №326 від 21.08.2017р., дублікат квитанції банку). Вартість проїзду на відпочинок становить 761,56 грн.
На підтвердження витрат на лікування у лікувально-оздоровчому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у сумі 3000,00 грн. ОСОБА_7 надала «скерування №72459» від 02.09.2017р., згідно якого ОСОБА_7 отримувала наступні послуги на вказану суму: водолікування ванна «Клеопатра» і лікувальна ванна з перлинним масажем загальною вартістю 370,00 грн.; загальний масаж 2 процедури по 270,00 грн.; спелеотерапія 8 процедур по 55,00 грн.; послуги косметолога аква-пілінг (чистка) 420,00 грн., киснева мезотерапія обличчя 2 процедури по 400,00 грн., ліфтингова терапія 500,00 грн.
Жодного обґрунтування та доказів того, що крім призначеної лікарем-психіатром підтримуючої терапії у зв`язку з діагнозом «розлад адаптації з переважним порушенням адаптації» потерпілій для відновлення стану здоров`я після вчиненого відносно неї злочину було призначено чи рекомендовано ті види послуг, які потерпіла отримувала в лікувально-оздоровчому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не надано. З направлення ОСОБА_7 у санаторно-курортний центр « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не вбачається, що воно викликане і взаємопов`язане з наслідками вчиненого відносно ОСОБА_7 злочину.
Тому витрати ОСОБА_7 , пов`язані з перебуванням в лікувально-оздоровчому комплексі «ТуСтань», в тому числі на отримані там послуги у розмірі 3000,00 грн., стягненню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що вони пов`язані з лікуванням отриманого внаслідок злочину розладу здоров`я, тобто випливають з визнаного доведеним обвинувачення.
Відповідно до ст.118 КПК України витрати на правову допомогу віднесені до процесуальних витрат.
Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається із матеріалів справи, адвокат ОСОБА_5 представляв інтереси потерпілої ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування і розгляду справи в суді першої інстанції на підставі договору від 17.07. 2017р. Відповідно до п.4 угоди, оплата за виконану роботу визначається на підставі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за домовленістю сторін. Розміру гонорару, порядок його обчислення, сплати тощо у договорі про надання правової допомоги не зазначені.

На підтвердження понесених потерпілою процесуальних витрат на правову допомогу у сумі 7000,00 грн. суду надано квитанцію від 22.08.2017р. реєстр. №29, складену адвокатом ОСОБА_5 . Ця квитанція «видана ОСОБА_7 в тому, що відповідно до угоди про надання юридичних послуг від 17.07.2017р. за досудове слідство та участь в суді першої інстанції адвокату ОСОБА_5 оплачено 7000,00 грн.».
Разом з тим, ні зміст угоди про надання правової допомоги, ні зміст виданої адвокатом квитанції не доводять обґрунтованість цих витрат і не підтверджують того, що вказані процесуальні витрати були здійснені потерпілою ОСОБА_7 , і будь-яких інших доказів суду з цих питань не надано. З наведених підстав у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.
Питання про речові докази підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15,ч.1 ст.152 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо він на протязі іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обов`язки.

В порядку ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_6 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовити.

Речові докази:

шорти білого кольору, майку білого кольору з візерунком, труси кольорові, упаковані в картоні коробки та опечатані, передані до камери схову Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області повернути власнику ОСОБА_7 ;

пасок темно-коричневого кольору, сорочку сірого кольору в клітинку, футболку червоного кольору, штани коричневого кольору, черевики синього кольору, труси чорного кольору, які упаковані до картонних коробок та опечатані, передані до камери схову Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області повернути власнику ОСОБА_6 ;

мобільний телефон «Самсунг Гелексі 110» у корпусі білого кольору, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , - залишити останньому за належністю;

зрізи вільних кінців нігтьових пластин пальців ОСОБА_7 , зразки змивів з поверхонь долонь обох рук ОСОБА_7 , зразки змивів з поверхонь долонь обох рук ОСОБА_6 , упаковані до окремих паперових конвертів, передані до камери схову Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області знищити.

Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1