АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/11/18 Справа № 185/8263/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи за апеляцією прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_7 виправдано за відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно обвинувального висновку ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 29 вересня 2007 року о 15 годині, керуючи автомобілем «Мерседес», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись за невстановленим слідством вантажним автомобілем на ділянці траси «Знамянка-Ізварине» зі сторони м.Павлограда у м.Дніпропетровськ, почав здійснювати обгін вантажного автомобіля, здійснив виїзд на полосу зустрічного руху та допустив дотичний контакт з автомобілем «Тойота», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який, в свою чергу, порушив вимоги дорожнього знаку «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», в результаті чого ОСОБА_9 з метою уникнення зіткнення застосував поворот руля вправо, в результаті чого виїхав за межі проїзджої частини, рухаючись спершу на узбіччі, в подальшому виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «Міцубісі», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 .

Своїми діями ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.1.3,1.5,10.1,13.3,14.2в ПДР України, в результаті чого потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, а потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_9 - тяжкі тілесні ушкодження, що потягли за собою їх смерть.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_7 виправдано за відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

В обґрунтування такого вироку суд першої інстанції зазначив, що зібрані у справі та надані суду докази не підтверджують винуватість ОСОБА_7 в порушенні ПДР України, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням вищезазначених наслідків, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, тому суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 належними, допустимими та достатніми доказами, а всі можливості збирання доказів вичерпані.

Не погоджуючись з виправдувальним вироком, прокурор подав апеляцію, в якій просить вирок суду скасувати та кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор звертає увагу на ту обставину, що суд дуже поверхнево надав оцінку поясненням свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що свідчить про вибірковість та фрагментарність підходу до оцінки доказів. Також є надуманими та технічно неспроможними наведені судом на спростування пояснень вищезгаданих свідків висновок експерта ОСОБА_17 та його пояснення у суді про те, що три автомобіля два учасника ДТП та невстановлений вантажний - не могли розміститися на дорозі за даними слідчого експерименту, а якщо і могли, то вірогідність їх руху при цьому є дуже малою.

Також суд свій вирок побудував на поясненнях свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які стверджували, що були очевидцями ДТП, але належної перевірки місця знаходження їх мобільних телефонів у день скоєння ДТП суд не провів.

Вважає, що мали місце ще й процесуальні порушення, як залишення запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили замість його скасування у виправдувальному вироку.

В запереченні на апеляцію захисник ОСОБА_8 в інтересах виправданого ОСОБА_7 зазначив, що будь-яких підстав, передбачених ст.ст.370, 371 КПК України в редакції 1960 року, які б стали підставою для скасування вироку, прокурором не зазначено та не встановлено.

У суді першої інстанції сторони ніяким чином не були обмежені в поданні та дослідженні доказів, зібраних у справі, а те, що оцінка, надана судом зібраним доказам, не відповідає баченню прокурора, не може бути підставою для скасування вироку, тому просив суд відмовити у задоволенні апеляції прокурора, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_5 наголосила на тій обставині, що суд першої інстанції не розглянув змінене обвинувачення, оскільки у описовій частині вироку зазначено, що потерпіла ОСОБА_13 зазнала тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть, в той час, як ця потерпіла є живою, була допитана обидва рази у суді першої інстанції.

Оскільки ніяким іншим чином, окрім нового судового розгляду, не можна розглянути змінене обвинувачення, просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати з направленням на новий судовий розгляд у суд першої інстанції.

В додаткових запереченнях захисник ОСОБА_8 зазначив, що обвинувальний висновок по кримінальній справі № 70071114 по обвинуваченню ОСОБА_7 , складений 18.10.2010 року і затверджений 05.11.2010 року заступником прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_20 був скерований в порядку ст.225 КПК України 1960 року в Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області по підсудності.

15.04.2013 року ОСОБА_7 був визнаний невинуватим за ч.3 ст.286 КК України.

23.07.2013 року вирок був скасований і кримінальна справа направлена на новий судовий розгляд в той самий суд, але в іншому складі.

29.05.2014 року прокурором, який брав участь у судовому засіданні, в порядку ст.277 КПК України 1960 року була винесена постанова про зміну обвинувачення.

14.06.2014 року Павлоградський міськрайонний суд виніс постанову про

направлення кримінальної справи відносно ОСОБА_7 на додаткове розслідування прокурору.

24.12.2014 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області

вказана вище постанова була скасована, а справа направлена на новий судовий

розгляд в той самий суд.

У відповідності з протоколом судового засідання від 18.02.2015 року 29.04.2015 року судове засідання було продовжене, як відмічено в протоколі (а.с.202 т.5), і слово надано прокурору для оголошення обвинувального висновку, який оголосив резолютивну частину обвинувального висновку. Таким чином прийшов до висновку, що судом розглядався обвинувальний висновок і після 29.04.2015 року змін до обвинувачення не було. Твердження прокурорів про те, що розглядалось інше обвинувачення не знаходить свого підтвердження і вказує на непрофесійність, незаконність, необґрунтованість дій прокурора, що направлені на заведення в оману колегії суддів, з метою будь-якими шляхами скасувати виправдувальний вирок, який був винесений законно, обґрунтовано і справедливо, а доводи апеляції суперечать встановленим вироком обставинам. Особливо звернув увагу суду на той факт, що в апеляції прокурор, який брав участь в розгляді справи, зазначив, що суд не взяв до уваги змінене обвинувачення і поклав в основу вироку обвинувачення від 05.11.2010 року, однак, прокурор не звернув увагу на той факт, що змінене обвинувачення після повернення справи на новий судовий розгляд не оголошувалося і не розглядалося, а тому посилання прокурора на нього є незаконним.

Колегія суддів, заслухавши доводи учасників процесу, вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі зміненого обвинувачення, воно було змінено 29.05.2014 року.

Суд першої інстанції 14.06.2014 року направив змінене обвинувачення на додаткове розслідування, а суд апеляційної інстанції 24.12.2014 року скасував постанову про додаткове розслідування, а справу направлено на новий судовий розгляд у той же суд.

Таким чином, суд першої інстанції повинен був розглядати початкове обвинувачення, яке було пред`явлене 05.11.2010 року, що суд і зробив при новому судовому розгляді.

В той же час прокурор, який підтримував обвинувачення в суді першої інстанції на ту обставину, що потрібно знову змінити обвинувачення щодо потерпілої ОСОБА_13 уваги не звернув та продовжував підтримувати первісне обвинувачення в порушення вимог ст.231 КПК України в редакції 1960 року.

З матеріалів справи, досліджених колегією суддів, вбачається, що потерпіла ОСОБА_13 була травмована в результаті ДТП, згідно з висновком експерта № 117 від 02.11.2007 року (т.1, а.с.235-236) отримала тяжкі тілесні ушкодження, а вже 07.12.2007 року була допитана у якості потерпілої (т.1, а.с. 131).

Ані слідчий, ані прокурор, складаючи та затверджуючи 05.11.2010 року обвинувальний висновок, належної уваги та перевірки не здійснили та направили його до суду із зазначенням того, що потерпіла ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, від яких настала її смерть, при цьому послався, як на доказ, на вищезазначений висновок експерта.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин, коли змінення обвинувачення прокурором відповідає фактичним обставинам справи та не тягне за собою застосування більш тяжкої санкції, скасувати вирок суду першої інстанції виключно через цю обставину не є законним.

Стосовно інших доводів апеляції прокурора колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

ДТП мало місце 27.09.2007 року. Всі можливі докази були зібрані та процесуальні дії були здійснені в ході досудового слідства. Можливість зібрати будь-які інші докази після скасування вироку втрачена за сплином тривалого проміжку часу, тому суд першої інстанції оцінив зібрані у справі докази у їх сукупності з наданням у виправдувальному вироку відповідних висновків, з якими погоджується колегія суддів.

Разом з тим, постановляючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції в порядку ч.9 ст.335 КПК України в редакції 1960 року не зазначив у вироку про скасування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, тому саме в цій частині вирок підлягає зміні, а апеляція прокурора частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.377, 379 КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_7 виправдано за відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України змінити в частині застосування запобіжного заходу.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про залишення запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді підписки про невиїзд.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: