Справа № 731/58/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/621/2017
Категорія - ст. 185 ч. 3КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2017 року, по кримінальному провадженню щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Яхники Лохвицького району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше у відповідності зі ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1, ст. 357 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним і призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 3 років обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

На підставі п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Даним вироком засуджені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , апеляційних скарг щодо яких подано не було.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 18 жовтня 2016 року з метою таємного викрадення чужого майна прибули до господарства ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_1 , яке у будь-який спосіб не було огороджене, де з допомогою запрошених осіб, які мали у користуванні спеціальне для цього обладнання (газовий різак), намагалися розрізати металеву основу каркаса перекриття погреба, проте свій злочинний намір не довели до кінця з причин, які не залежали від їх волі, оскільки були виявлені місцевими жителями ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .. Всього ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_15 намагалися викрасти 76 кг 400 грам металевих речей, належних ОСОБА_11 , вартістю 2,7 грн. за 1 кг на загальну суму 206 гривень 28 копійок.

Крім того, ОСОБА_7 10 лютого 2017 року у вечірній час, в темну пору доби, з метою таємного викрадення чужого майна прибув до господарства ОСОБА_16 , яке розташоване по АДРЕСА_2 , після чого з тильної сторони господарства, яка не огороджена жодним чином, проник на територію господарства, та за допомогою заздалегідь підготованого для вчинення злочину металевого гайкового ключа, відбив навісний замок на вхідних дверях будинку, та проник всередину. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_7 таємно викрав бувші у використанні речі, що належали ОСОБА_16 на загальну суму 429 гривень 32 копійки.

Продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку, розташованому в АДРЕСА_2 , діючи з метою помсти своєму колишньому вчителеві, таємно викрав офіційні документи, що належать ОСОБА_16 .. Після цього ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, а викраденими речами розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, вважав, що вирок щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просив вирок районного суду стосовно ОСОБА_17 скасувати та ухвалити новий, яким визнати його винуватим за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України і призначити покарання, яке визначене судом першої інстанції, без застосування ст. 75, 76 КК України.

Вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано тяжкість вчинених злочинів, їх кількість, особу обвинуваченого, кількість злочинів, при цьому два з них корисливі, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але на шлях виправлення не став, мотиви вчинення злочинів, не працює.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити з викладених у ній підстав, пояснення ОСОБА_7 , який вважав, що вирок суду є правильним і просив його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку діяннях за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Вирок районного суду в частині призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , також учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок також не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції, враховував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, ніде не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше в порядку ст. 89 КК України не судимий, пом`якшуючі покарання обставинами - щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обтяжуючих обставин, відсутність тяжких наслідків, думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, відсутність претензій до обвинуваченого.

Однак, на переконання колегії, судом першої інстанції при призначені покарання не в повному обсязі враховано тяжкість злочинів, їх кількість та дані про його особу.

Так, поза увагою суду залишилося те, що обвинувачений вчинив ряд злочинів (три злочини, в тому числі тяжкий), при цьому два з них корисливі, що вказує про його підвищену суспільну небезпеку. ОСОБА_7 , будучи особою молодого віку, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливий злочин (хоча і вважається не судимим в силу ст. 89 КК України), проте висновків для себе не зробив, знову вчинив умисні злочини, при цьому злочин, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України, вчинив з мотивів помсти, ніде не працює, суспільно-корисною працею не займається, що характеризує обвинуваченого з негативної сторони і вказує на неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Як вбачається з матеріалів провадження, злочини, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, обвинувачений вчинив після направлення обвинувального акту за ч. 2 ст. 185 КК України до суду.

Вказані обставини ставлять під сумнів «позитивну» характеристику з місця проживання, вказують на антисоціальну поведінку, небажання виправлятися та жити у суспільстві, що судом не враховано при визначенні розміру покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів враховує суспільну небезпеку вчиненого ним, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та особу обвинуваченого і вважає, що йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок скасуванню з постановленням нового.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 Кримінального процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити апеляційний розгляд.

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

ОСОБА_7 визнати винним і призначити покарання за

- ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 3 років обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3