АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1616/1150/2012 Номер провадження 11/786/11/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.185 КК України З.С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 на постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 30 березня 2017 року,-
ВСТАНОВИЛА:

Постановою суду,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальну справу відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України закрито.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином залишено без розгляду.

Згідно постанови суду ОСОБА_6 органами досудового слідства обвинувачується в тому, що він за попередньою змовою з ОСОБА_9 , який засуджений вироком Ленінського районного суду м.Полтави від 23.11.2012 року, повторно на початку вересня 2010 року з ділянки №12 кооперативу „Восход в с.Вороніна, м.Полтави, таємно, шляхом вільного доступу, розрізав та викрав металевий вагончик розміром 7,0х3,5 м., та металеву будку розміром 2,0х1,0 м., вагою 1 т., які належать потерпілому ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 12 000 грн.

Приймаючи зазначене рішення, суд дійшов до висновку про доведеність причетності ОСОБА_6 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який відповідно до класифікації, визначеної в ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а з огляду на те, що з часу вчинення ОСОБА_6 вказаного злочину минув 5-річний строк притягнення до кримінальної відповідальності, встановлений в ч. 1 ст. 49 КК України, ОСОБА_6 не ухилявся від слідства та суду по даній справі та після вчинення інкримінованого по даній справі злочину не вчинив іншого злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, а тому, з урахуванням достатніх підстав звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності з цих підстав та закрив провадження по справі.

При цьому вказав, що жодних об`єктивних даних, які свідчать про наявність в діях підсудного ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки "проникнення" до житла, іншого приміщення чи сховища, як і доказів того, що завдана потерпілому ОСОБА_8 внаслідок спільних дій ОСОБА_6 га ОСОБА_9 шкода є значною, судом не встановлено.

Окрім того, постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 30.03.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_10 про направлення кримінальної справи відносно ОСОБА_6 на додаткове розслідування. Відмовляючи в задоволенні клопотання потерпілого суд вказав, що обставини на які посилається потерпілий ОСОБА_8 , як на підставу для повернення справи на додаткове розслідування, в тому числі в чистині правової кваліфікації дій підсудного, підлягають перевірці під час судового слідства та оцінці судом при постановленні рішення. Не зазначив заявник, як вказав суд, і обставин, які б свідчили про неповноту або неправильність досудового слідства, яка відповідно до положень ст.281 КПК України (1960р.) є підставою для направлення справи для проведення додаткового розслідування.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями суду, потерпілий ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційними скаргами.

В апеляційних скаргах просить постанови суду про відмову в задоволенні його клопотання про направлення справи на додаткове розслідування та про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.49 КК України та про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_6 скасувати, а справу повернути на додаткове розслідування.

Вказує на помилкову кваліфікацію злочину вчиненого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України та вважає вірною кваліфікацію за ч. 3 ст. 185 КК України, як вчиненого з проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища. А тому, з огляду на іншу кваліфікацію дій ОСОБА_6 , відповідно, інший ступінь тяжкості вчиненого злочину вважає рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності передчасним.

Колегія суддів апеляційного суду заслухавши доповідача, виступ потерпілого ОСОБА_8 на підтримку поданих ним апеляцій, думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілого та прохали постанови суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи та доводи, наведені в апеляціях, промови учасників процесу в судових дебатах, приходить до наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.281 КПК України (1960р.) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст.315-1 КПК, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим. За необхідності суд може відкласти її розгляд для витребування додаткових доказів (ст.280 КПК).

З урахуванням зазначених вимог закону та керівних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України місцевий суд при розгляді даної справи детально з`ясував усі обставини події злочину, в тому числі і щодо правильності кваліфікації дій підсудного ОСОБА_6 . Так, судом першої інстанції в ході судового розгляду допитано ряд свідків, які мали відомості щодо обставин, які підлягають доказуванню під час кримінальної справи, досліджені наявні письмові докази, окрім того, за клопотанням потерпілого судом по даній справі було призначено комплексну судову будівельно-технічну та товарознавчу експертизу для визначення розміру завданої потерпілому майнової шкоди, однак за висновком експертів Харківського НДІСЕ ім.М.С.Бокаріуса визначити розмір завданої матеріальної шкоди дачному будинку унаслідок механічного вплину на нього під час викрадення металевих конструкцій (руйнування) не виявилось можливим. Таким чином, суд першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності та дійшов правильного висновку про те , що діяння, яке поставлено ОСОБА_6 за провину, дійсно мало місце,

містить склад злочину, передбаченого саме ч.2 ст.185 КК України, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду і ОСОБА_6 винен в його вчиненні. Всупереч тверджень потерпілого ОСОБА_8 , жодних об`єктивних даних, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_6 кваліфікуючих ознак «проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища» чи «завдання значної шкоди потерпілому» судом в ході судового розгляду не встановлено.

Правильним є висновок суду першої інстанції і про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття відносно нього кримінальної справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.11-1 КПК України (1960р.) суд у судовому засіданні, за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку з закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно роз`яснень, викладених в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» - особа підлягає звільненню від кримінальної

відповідальності за ст.49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст. 11-1 КПК таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності,

передбаченого ч. 4 ст. 49 КК.

В пункті 3 частини 1 статті 49 КК України зазначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії злочину середньої тяжкості, тому, за таких обставин, суд першої інстанції з урахуванням того, що з дня вчинення злочину минуло більше ніж п`ять років, ОСОБА_6 не ухилявся від слідства та суду по даній справі, після вчинення інкримінованого по даній справі злочину не вчинив іншого злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, дійшов вірного висновку про наявність достатніх підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закриття провадження в справі.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що підстави до направлення справи на додаткове розслідування про що наголошував потерпілий ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, відсутні, як і відсутні підстави для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття провадження в справі, а отже принесені потерпілим апеляції задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а постанови Ленінського районного суду м.Полтави від 30.03.2017 року про відмову в направленні кримінальної справи відносно ОСОБА_6 на додаткове розслідування та про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, та закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3