Дата документу Справа № 330/1022/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/993/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 330/1022/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000550, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 20 березня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Якимівка Запорізької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати усіма транспортних засобів строком на один рік і шість місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку - два роки - не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України (в редакції, яка діяла до 08.10.2016 року) зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_8 грошову суму 80000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_8 витрати на проведення судових експертиз в розмірі 1473,12 грн. та 736,56 грн.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 16.06.2015 року, приблизно о 23-00 годині, обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи автомобілем ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Пушкіна в смт. Якимівка Запорізької області з боку вул. Леніна в напрямку автодороги «Харків-Сімферополь».

В цей же час водій ОСОБА_10 , керуючи мопедом «Honda» без реєстраційного номера, рухалась по вул. Курортна у смт. Якимівка Запорізької області в напрямку вул. Пушкіна, де виконувала поворот ліворуч на вул. Пушкіна, порушуючи вимоги дорожнього знаку 3.21 ПДР України, яким встановлено, що в`їзд заборонено.

На шляху прямування водій ОСОБА_8 , маючи технічну можливість уникнути ДТП на перехресті рівнозначних доріг, не надав дорогу водію ОСОБА_10 , яка наближалася справа, в результаті чого на перехресті вул. Пушкіна з вул. Курортна здійснив зіткнення з мопедом «Honda» без реєстраційного номера під керуванням ОСОБА_10 .

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_8 порушив п. 11.3, п. 16.12 ПДР України, згідно з якими: «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків, виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу»; «На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч».

Згідно з висновком судової медичної експертизи №91 від 17.6.2015 року, в результаті ДТП ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження:

- відкрита травма обличчя: вдавлено-осколкові перелами обох носових кісток і передній стінок гайморових пазух обох верхньощелепних кісток, крововиливи в м`які тканини, рани, синці та садна голови;

- закрита тупа травма грудної клітини: повні поперечні перелами 1-3 ребер справа по лопаточній лінії, 4-го ребра справа по передній пахвовій лінії, 1-7 ребер зліва по грудинній лінії, 1-6 ребер зліва по передній пахвовій лінії і 1-5 ребер зліва по навколо хребтовій лінії, повний поперечний перелам тіла грудини на рівні 3-х ребер, розриви пристінної плеври, забої і розриви обох легень, розрив серця і серцевої сорочки, 400 мл. рідкої крові в правій і 600 мл. рідкої крові в лівій плевральній порожнинах, крововиливи в м`які тканини грудної клітини;

- закрита тупа травма черевної порожнини: множинні розриви діафрагмальної поверхні печінки і селезінки;

- відкритий багатоосколково-вдавлений перелом верхнього епіфізу правої великогомілкової кістки, закритий повний передній вивих лівого кульшового суглобу, закритий осколковий перелам великого вертелу лівої стегнової кістки, закритий осколковий перелам нижнього епіфізу лівої променевої кістки, кишене подібні відшарування шкіри і м`яких тканин обох нижніх кінцівок, крововиливи в м`які тканини, рани, синці та садна лівої верхньої і обох нижніх кінцівок.

ОСОБА_10 померла на місці ДТП. Згідно до вище вказаного висновку експерта, сочетана тупа травма голови, тулубу, лівої верхньої і обох нижніх кінцівок у ОСОБА_10 кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

У відповідності до висновку комплексної судової медично-автотехнічної експертизи №167/к-657/15 від 29.02.2016 року, порушення обвинуваченим ОСОБА_8 п. 16.12 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 не оспорюючи законність вироку, вважає, що судом першої інстанції неправильно оцінена частина обставин самого злочину, поведінка та особа обвинуваченого, у зв`язку з чим сам вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому, яке не пов`язане з позбавленням волі є м`яким. Суд першої інстанції не мав права призначати покарання із застосуванням положення ст. 75 КК України, оскільки воно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення. Крім того, потерпілий вважає, прийняття рішення щодо відмови у стягненні матеріальної шкоди та стягнення моральної шкоди не в розмірі, яка була заявлена потерпілим, є несправедливим.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не перевіряє і не досліджує доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а також правильність кваліфікації його дій, оскільки питання про це в апеляційній скарзі не порушується.
Відповідно до положень ст.65 КК України, суд першої інстанції, обираючи вид і міру покарання ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Навівши у вироку обставини, які впливають на визначення виду і міри покарання, суд першої інстанції обрав покарання в межах санкції статті обвинувачення. Крім того, суд дійшов висновку про можливість виправлення винного без його ізоляції від суспільства та послався на підстави такого рішення. Колегія суддів вважає, що таке рішення ґрунтується на глибокому аналізі даних про особу обвинуваченого, а також певних обставин досліджуваної події. Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги в частині застосування ст.75 КК України і вважає, що такі обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, а також вжиття заходів до відшкодування завданої злочином шкоди, свідчать про щире каяття обвинуваченого і доводять висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_8 в умовах звільнення від покарання з іспитовим строком. В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений надав докази відшкодування ним матеріальної шкоди в сумі 7500 грн. і 5500 грн. відшкодування моральної шкоди, а також дав пояснення про те, що він і під час досудового розслідування пропонував потерпілому матеріальну допомогу, але той відмовився від такої пропозиції. За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання і вважає за необхідне в цій частині апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В той же час, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити доводи апеляційної скарги в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. Оскільки суд першої інстанції навівши мотиви свого рішення про відшкодування моральної шкоди не послався на підстави, за яких розмір відшкодування був зменшений, колегія суддів вважає цивільний позов ОСОБА_7 обґрунтованим та доходить висновку про необхідність зміни вироку в цій частині і задоволення його в повному обсязі на суму 100000 грн.
З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 20 березня 2017 рокувідносно ОСОБА_8 змінити в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4