Провадження №1-кп/748/28/17
Єдиний унікальний № 748/3160/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2017 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі : головуючого - судді ОСОБА_1
секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000511 від 20 липня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Брусилів Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсіонера МВС, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст. 125 КК України,

з участю прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 15.07.2014, у денний час, знаходячись в господарстві АДРЕСА_2 та області на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин умисно наніс один удар кулаком в область голови ОСОБА_7 . У подальшому ОСОБА_4 схопив ОСОБА_7 за волосся та штовхнув, від чого вона впала та вдарилась спиною об поріг. В результаті вказаних дій ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна лівої поперекової ділянки, синця та забиття м`яких тканин обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що 20 липня 2014 року близько 14 годин 30 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в господарстві АДРЕСА_2 та області на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин схопив ОСОБА_7 правою рукою за волосся та умисно наніс їй один удар ногою в область лівої нижньої кінцівки. У подальшому ОСОБА_4 , діючи з єдиним умислом, знаходячись в господарстві АДРЕСА_3 , умисно наніс один удар долонею лівої руки в область голови ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_4 взяв ОСОБА_7 правою рукою за волосся, а іншою за ліву руку та, тиснучи, викрутив руку назовні. В результаті вказаних дій ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому голівки лівої променевої кістки без зміщення, синців та забиття м`яких тканин обличчя, лівої нижньої кінцівки, дефекту волосяного покрову волосистої частини голови, які згідно висновку експерта № 673 від 21 липня 2014 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 21 день. Ці дії обвинуваченого були кваліфіковані як спричинення потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто за ч. 1 ст. 122 КК України.

В ході судового розгляду прокурор змінила обвинувачення, виключивши з нього обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України, оскільки в цій частині обвинувачення не знайшло свого підтвердження. Проте, потерпіла продовжила підтримувати обвинувачення в повному обсязі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав повністю та дав показання, що у них з потерпілою, яка є його сестрою тривалий час існує конфлікт з приводу спадкового будинку в с.Брусилів. Ініціаторами конфліктів завжди виступав син потерпілого, а він лише оборонявся. Можливо й міг нанести сестрі тілесні ушкодження, але лише в метушні самооборони. 20 липня 2014 року у них знову виник конфлікт, бо син потерпілої ОСОБА_9 кинув у нього картоплиною і обвинувачений погнався за ним в бік городу. За ними побігли потерпіла та її чоловік. Потім вже на городі його хтось збив з ніг і коли він впав, то побачив, що поряд на руки впала потерпіла. У дворі ОСОБА_10 в господарстві АДРЕСА_3 руку сестрі не викручував, а лише утримував її від нападу на нього.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_4 у спричиненні потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкодженнь, його вина у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні дала суду показання, що 15 липня 2014 року вона з чоловіком та сином приїхали в с.Брусилів, де побачила брата, який почав лаятися на них нецензурною лайкою. Вони не відповідали, але він продовжував. Тоді її син відповів обвинуваченому і той вдарив його по голові. Вона підбігла до них щоб захистити дитину, а обвинувачений вдарив її кулаком по обличчю внаслідок чого вона відлетіла до паркану. Потім обвинувачений схопив її за волосся та штовхнув на поріг і вона впала і вдарилася спиною об нього. Від цього у неї був синяк на лівій частині обличчя, обдерся лікоть правої руки. 20.07.2014 вони знову приїхали до спадкового будинку. Хвилин через 40 з`явився брат і знову почав розмову за поділ спадщини. Її син знову відповів і можливо кісточка з аличі вислизнула у нього з рук в бік її брата. Обвинувачений погнався за дитиною на город і вдарив її сина у спину і коли той впав продовжив наносити йому удари. Вона почала відтягувати брата від дитини, але той схопив її за волосся та вдарив каблуком трохи вище коліна. Підбіг її чоловік та розжав руку брата, якою він тримав її за волосся. Брат побіг до хати та почав викидати речі. Потім він кинув у неї миску, але її чоловік підставив руку та перехопив миску. Вона побігла до двоюрідної сестри ОСОБА_10 , яка живе через три хати. Туди ж прибіг обвинувачений з її сумочкою та почав вимагати у неї свою сумку, яка нібито зникла. Потім штовхнув її та схватив за руку і почав її викручувати. Вона відчула різкий біль у місці, де згинається рука. На крик прибігла ОСОБА_10 і почала кричати на брата. Тоді потерпіла побігла до магазину щоб дізнатися телефон дільничного. Там вона записала телефон та повернулася до ОСОБА_10 .. Брата там вже не було і ОСОБА_11 допомогла зв`язати її волосся у хвіст, бо вона не могла рухати викрученою рукою. Потім вона з чоловіком та сином поїхала до Чернігівського райвідділу поліції, де записали її пояснення та направили у травмпункт. Там у неї виявили перелом та наклали гіпс. Наступного дня вона пішла до експерта і той виявив ще синець. Вона пояснила, що це наніс її брат 15.07.2014. Потім у поліції написала ще заяву з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень 15.07.2014. Під час слідчого експерименту не показувала якою саме рукою він викручував їй руку, оскільки слідчий не казав, що це важливо, а тому вона лише показувала, яку руку їй викручував обвинувачений.

У ході слідчого експерименту від 06 вересня 2014 року за участю потерпілої ОСОБА_7 вона зазначала, що обвинувачений ОСОБА_4 15 липня 2014 року наніс їй один удар у голову з лівої сторони в область скроні, після чого вона відскочила та ударилась рукою об паркан, після чого він її штовхнув і вона ударилась спиною об поріг.

Свідок ОСОБА_12 (чоловік потерпілої) підтвердив показання потерпілої щодо конфлікту 15.07.2014, які вона надала в судовому засіданні та під час слідчого експерименту.

Такі ж показання цей свідок дав і під час слідчого експерименту від 06 вересня 2014 року за його участю, в ході якого ОСОБА_12 показав, що ОСОБА_4 15 липня 2014 року у ході сварки наніс один удар кулаком у голову ОСОБА_7 , схопив за волосся та штовхнув її від чого вона впала спиною на поріг.

Неповнолітній свідок ОСОБА_13 (син потерпілої) допитаний у присутності психолога, дав показання, що 15 липня 2014 року обвинувачений у дворі схопив потерпілу за волосся і мати впала на поріг та вдарилась спиною. Сусідка ОСОБА_14 вийшла з їх двору, як тільки обвинувачений зайшов у двір.

За висновком судово-медичної експертизи № 673 від 21.07.2014 у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна лівої поперекової ділянки, синців та забиття м`яких тканин обличчя, котрі по давності утворення відповідають даті 15 липня 2014 року, виникли від дії тупих предметів та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Не виключена можливість, що тілесні ушкодження могли утворитись за обставин, на які вона вказала.

Аналогічні висновки у цій частині викладені в повторній комісійній судово-медичній експертизі № 140/15 від 15 жовтня 2015 року, відповідно до яких у «Висновку експерта» № 673 від 21 липня 2014 року при огляді ОСОБА_7 судово - медичним експертом були виявлені такі ушкодження: «...у лівій лобно-скроневій ділянці голови синець жовтувато - синюшного кольору 6,5x4,5см., в лобно-тім`яній ділянці волосяної частини голови дефект волосяного покрову з дрібно крапковими внутрішньо шкіряними крововиливами в ділянці 3,5x4см., у лівій поперековій ділянці садно смугастої форми під коричневатою кіркою вище рівня інтактної шкіри в поперечному напрямку 5x0,5см..." З огляду на характер синця на голові та садна в поперековій ділянці, ці ушкодження за давністю утворення не можуть відповідати події, що сталася 20 липня 2014 року. Не виключено, що вони виникли під час події 15 липня 2014 року, про яку йдеться в постанові. Більш конкретно визначити давність утворення ушкоджень не можливо. Ушкодження у вигляді синців та садна відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Захист наголошував на недопустимості зазначених доказів, оскільки заяви від потерпілої були прийняті неповноважною особою, а тому безпідставно внесені до ЄРДР, а всі інші докази є похідними від цих заяв. Також заява про нанесення потерпілій легких тілесних ушкоджень 15.07.2014 була внесена до ЄРДР лише 26.09.2014, а тому докази отримані до цього не можуть бути визнані належними та допустимими.

Проте, суд не може погодитися з цими аргументами захисту, оскільки відповідно до витягів з ЄРДР (т.2 а.п. 141, 142) відомості до ЄРДР вносив слідчий ОСОБА_15 , що прямо передбачено ч.1 ст.214 КПК України. Початок здійснення досудового розслідування в ч.3 ст.214 КПК України пов`язується саме з внесенням відомостей до ЄРДР. Всі слідчі дії в даному кримінальному провадженні проводилися після внесення відомостей в ЄРДР 20.07.2014. Внесення відомостей до ЄРДР здійснюється слідчим невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Ці дії є обов`язком слідчого, а тому посилання захисника на те, що заяви потерпілої (т.2 а.п. 8,9) подані не оперативному черговому є необґрунтованими та не свідчать про безпідставне внесення відомостей до ЄРДР.При цьому, правова кваліфікація діяння при внесенні відомостей до ЄРДР 20.07.2014 була визначена за ч.1 ст.125 КК України. Висновок судово-медичної експертизи № 673 від 21.07.2014 проводився на підставі постанови слідчого від 20.07.2014, тобто коли правова кваліфікація діяння була за ч.1 ст.125 КК України, а питання ставилися з урахуванням пояснень наданих потерпілою під час допиту, в яких вона, зокрема, вказувала і на епізод 15.07.2014. До цього висновку підстав для кваліфікації за ч.1 ст.122 КК України не було, а епізоди 15.07.2014 та 20.07.2014 кваліфікувалися як один склад. Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що зазначений висновок експерта та слідчі експерименти є недопустимими доказами.

Показання потерпілої та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в частині, що відноситься до 15.07.2014, суд вважає достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою, не суперечать один одному та не змінювалися з досудового розслідування. Також, локалізація тілесних ушкоджень за їх показаннями відповідає висновкам вищезазначених судово-медичних експертиз. Конфліктів з іншими особами у потерпілої в той день не було, інших обставин за яких могли утворитися ці тілесні ушкодження не виявлено.

Версія захисту щодо відсутності умислу в обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень та дії обвинуваченого в стані необхідної оборони спростовуються зазначеними доказами, які свідчать про відсутність посягання на обвинуваченого, а тому і про відсутність стану необхідної оборони. Про наявність умислу обвинуваченого на спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень свідчить, те що він має значно кремезнішу статуру ніж вона, а тому нанесення їй удару кулаком в голову та штовхання на тверду нерівну поверхню, очевидно, може призвести до легких тілесних ушкоджень. Зазначене виключає необережність в діях обвинуваченого.

Дослідивши ці докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у заподіянні потерпілій ОСОБА_7 умисного легкого тілесного ушкодження і його дії у цій частині вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

Щодо частини обвинувачення ОСОБА_4 в заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій, що кваліфікується органом досудового слідства за ч. 1 ст. 122 КК України, яке підтримувала потерпіла після зменшення обсягу обвинувачення прокурором, суд дійшов висновку, що обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

У медичній картці потерпілої ОСОБА_7 , зазначено, що 20 липня 2014 року о 20 годині 40 хвилин ОСОБА_7 у травмпункті ЧМЛ № 2 проведено рентгенографію лівих ліктьового та плечового суглобів (рентгенограми № 11526 від 20 липня 2014 року) та встановлено перелом голівки лівого променя без зміщення. Пошкодження зв`язок лівого плечового суглобу (т.1 а.п.54-58). З даних рентгенологічного висновку вбачається, що на рентгенограмі визначається субкопитальний перелом променевої кістки з невеликим вугловим зміщенням (т.1 а.п. 56).

Свідок ОСОБА_10 , яка була очевидцем сварки обвинуваченого та потерпілої у неї на подвір`ї 20.07.2014 в судовому засіданні повідомила, що того дня до неї спочатку прийшла ОСОБА_7 , а потім ОСОБА_4 у розірваній футболці та з засохлою кров`ю та сказав віддати йому барсетку. Потерпіла сипонула йому піском в очі, а той вдарив її долонею по щоці. Чи хватав за волосся не знає, але бачила як тримав її за руку. При цьому руку потерпілій обвинувачений не викручував. Потім вона допомогла потерпілій зав`язати волосся.

Під час слідчого експерименту від 18 вересня 2014 року (т.1 а.п.49-50), ОСОБА_10 показала як обвинувачений лівою рукою ударив потерпілу по щоці, а потім лівою рукою тримав за руку потерпілу та тиснув на неї, а правою рукою за волосся. Однак, в судовому засіданні свідок зазначила, що працівники поліції тиснули на неї під час слідчого експерименту, довго тримали у відділку з 8 години ранку до 17 години, права не роз`яснювали, погрожували відповідальністю за неправду. Під час слідчого експерименту вона казала, що обвинувачений руку не крутив, а слідчий писав, що крутив. Протокол прочитати їй не дали, про уточнення протоколу не питали. На понятих подумала, що то були наркозалежні особи.

Хоча, свідок ОСОБА_16 , яка була понятою, в судовому засіданні дала показання, що ОСОБА_10 під час слідчого експерименту показання давала добровільно, протокол роздрукували та всі його підписали, а сам слідчий експеримент, як і зазначено в протоколі проводився в обідню перерву, суд вважає, що показання ОСОБА_10 надані під час цієї слідчої дії не можна вважати достовірними, оскільки, експеримент проводився в кабінеті слідчого, що значно вплинуло на хвилювання свідка, яка якнайскоріше хотіла повернутися додому та розцінювала законні дії слідчого як примус, а тому точність цих показань є сумнівною і вони не можуть бути визнані достовірними.

У ході слідчого експерименту від 06 вересня 2014 року ОСОБА_7 зазначала, що 20 липня 2014 року близько 14 год. 30 хв ОСОБА_4 схопив її за волосся та наніс удар ногою по лівій нозі вище коліна у той час коли вона присіла на коліна, ОСОБА_4 її притиснув, тримаючи за волосся. Далі у господарстві АДРЕСА_3 він наніс їй удар долонею лівої руки в область правого вуха, від чого вона упала на коліна, після чого схопив однією рукою за волосся, а іншою за ліву руку в області кисті, почав тиснути, викрутив руку назовні та притягував до землі (т.1 а.п. 39-44).

За висновком повторної комісійної судово-медичної експертизи № 140/15 від 15 жовтня 2015 року відповідно до «Висновку експерта» № 673 від 21 липня 2014 року при огляді ОСОБА_7 судово-медичним експертом були виявлені згідно записів у медичній карті амбулаторного хворого "2223557" при зверненні за медичною допомогою в поліклініку ОСОБА_7 - «Перелом голівки лівого променя б/зміщення...ЗЧМТ (20 липня 2014 року в побуті) Струс головного мозку, помірно виражений цефалгічний, вестибуло-атактичний синдром, астено-невротичний синдром».

При вивченні членами комісії Головного бюро СМЕ рентгенівських знімків верхньої кінцівки (від 20 липня 2014р., 18 серпня 2014 р. та 26 грудня 2014 р) виявлено перелом голівки лівої променевої кістки з невеликим зміщенням уламків. Такого характеру перелом лівої променевої кістки міг утворитися при падінні з опорою на витягнуту ліву руку, можливо під час події, що сталася 20 липня 2014 року та не міг виникнути «...при викручуванні лівої руки потерпілої лівою рукою обвинуваченого назовні...».

Перелом голівки лівої променевої кістки спричинило тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я і за цією ознакою відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості (т.1 а.п. 226-235).

Таким чином комісією експертів встановлено механізм перелому лівої променевої кістки руки потерпілої - шляхом падіння з опорою на витягнуту ліву руку, але категорично не шляхом викручування руки.

Потерпіла, стверджувала у судовому засіданні, що вона під час інциденту з обвинуваченим 20 липня 2014 року на витягнуту ліву руку ( чи руки) не падала, а перелом відчула, саме коли брат викручував її руку.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні дала показання, що 20.07.2014 на крик пішла ближче до городу спірного будинка потерпілої та обвинуваченого і бачила як потерпіла гналася за ОСОБА_4 та стрибнула на нього, але той ухилився і вона впала поруч.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні не повідомила інформації, що має відношення до предмету доказування, крім показань, що між потерпілою та обвинуваченим постійно виникають конфлікти.
Висновок комісійної судово-медичної експертизи № 239 від 17 грудня 2014 року (т.1 а.п.135-142) суд не може прийняти як доказ, оскільки в порушення вимог ч.6,7 ст.69 КПК України та п.2.10 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Мінюсту України від 08 січня 1998 року № 53/5, згідно яких експерт невідкладно повинен повідомити суд, що доручив проведення експертизи, про неможливість проведення експертизи без залучення інших експертів чи інших осіб, без погодження суду залучено фахівця для огляду рентгенівського знімку потерпілої.

Висновок комісійної судово-медичної експертизи № 25 від 13 березня 2015 року (т.1 а.п. 187-191) суд не приймає до уваги. Оскільки комісія встановила, що перелом голівки лівої променевої кістки у ОСОБА_7 відбувся внаслідок дії травмуючої сили по вісі кінцівки під час падіння на витягнуту руку, тим самим комісія вийшла за межі встановлених судом обставин.

Аналіз цих доказів у сукупності призводить до висновку, що у потерпілої наявні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості, але механізм їх утворення не відповідає, тому який був вказаний потерпілою на досудовому слідстві та під час слідчого експерименту. Ці ушкодження могли утворитися 20.07.2014 при падінні, як вказано у висновку експертів № 140/15 від 15 жовтня 2015 року, що не відповідає обставинам, зазначеним в обвинуваченні.

Таким чином, неможливо з впевненістю стверджувати, що ці тілесні ушкодження протиправно нанесені потерпілій, обвинуваченим зокрема, чи іншою особою. За підсумком дослідження доказів не виключається можливість випадкового спричинення таких ушкоджень внаслідок падіння. Тому винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України не доведена поза розумним сумнівом і по цьому обвинуваченню він має бути виправданим за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України, в якому він обвинувачується.

Захист також зазначав про незаконність зміни групи прокурорів та заміни прокурора ОСОБА_18 на ОСОБА_6 , але враховуючи, що на час нового судового розгляду прокурор ОСОБА_18 не працював в органах прокуратури, то прокурор ОСОБА_6 мала відповідні повноваження на підтримання обвинувачення.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, відомості про особу винного, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем проживання та роботи обвинувачений характеризується позитивно, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, пенсіонер, має на утриманні неповнолітню дитину.

Враховуючи викладене, суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів, призначити йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України. Разом з тим, враховуючи, що з часу вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України, який є злочином невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе за обмеження волі, минуло більше двох років, то на підставі ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Речові докази та судові витрати у провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого не застосовувалися, підстави для їх застосування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України,

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому за цей злочин покарання у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

На підставі ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України та виправдати його за недоведеністю вчинення цього кримінального правопорушення.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1