Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________19.09.2017
н/п 1-кп/490/434/2017
У Х В А Л А
19 вересня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 ,

під час судового розгляду на підставі обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0003450, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Обухові Київської області, є громадянином України, неодруженим, має базову загальну середню освіту, не працює, навчається у державному навчальному закладі "Професійний ліцей м. Українки", проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Ухвалою від 27.06.2017 Центрального районного суду м. Миколаєва в черговий раз було продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під домашнім арештом із забороною протягом дії запобіжного заходу в певний час доби залишати місце його проживання - квартиру АДРЕСА_2 до 24 серпня 2017 року включно.

24 серпня 2017 року строк тримання під домашнім арештом обвинуваченого ОСОБА_6 сплив.

У судовому засіданні 19 вересня 2017 року прокурором знову було заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні в неповнолітньому віці за попередньою змовою та у групі з ОСОБА_10 і невстановленою досудовим розслідуванням особою злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років та які вчинено із чіткім розподілом ролей і з застосуванням заходів конспірації, проживає за межами м. Миколаєва, будучи неповнолітнім, залишив місце свого проживання, виїхав до іншого населеного пункту, а тому, без застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, він може незаконно впливати на свідків, переховуватися від суду і продовжити злочинну діяльність та вчинити інше корисливе кримінальне правопорушення.

Обвинувачений, його законний представник та захисник заперечували проти застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, посилаючись на те, що своєю добросовісною процесуальною поведінкою ОСОБА_6 довів відсутність вказаних ризиків.

Вислухавши доводи учасників процесу щодо заявленого клопотання, вивчивши надані документи, суд дійшов наступного.

Зі змісту ч. 1 ст. 177 КПК України випливає, що на стадії судового розгляду метою застосування будь-якого запобіжного заходу, у тому числі й домашнього арешту, є забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

Як слідує з поданого клопотання, прокурор вважає у даному випадку наявними ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд не вважає обґрунтованим ствердження прокурора про наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення чи продовження ним вчинення кримінальне правопорушення, в якому його обвинувачують. Про малоймовірність цього ризику свідчить відсутність будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_6 як до подій, викладених в обвинувальному акті, так і після цих подій, протягом тривалого часу перебуваючи на волі, вчинив би будь-які кримінальні правопорушення, хоча фактично він мав таку можливість. Натомість з наданих стороною захисту документів слідує, що обвинувачений навчається, намагається здобути спеціальність та влаштуватися на роботу, щоб матеріально забезпечувати своє життя.

Щодо наявності інших зазначених у клопотанні прокурора ризиків суд вважає, що в певній мірі ці ризики дійсно існують, враховуючи лише виключно суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його винуватості в інкримінованих йому злочинах.

Однак, ризик впливу на свідків, враховуючи те, що більшість цих свідків є працівниками правоохоронних органів, і всі свідки проживають у м. Миколаєві, тобто не у населеному пункті, де проживає обвинувачений, ступінь вказаного ризику не є настільки високою, що виправдовує застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як домашній арешт.

Так само, виходячи лише з суворості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його винуватості в інкримінованих йому злочинах, існує в певній мірі ризик переховування обвинуваченого від суду.

Разом з тим, враховуючи бездоганну процесуальну поведінку обвинуваченого та сумлінне виконання ним своїх процесуальних обов`язків протягом більше восьми місяців застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з можливістю у певні періоди доби залишати своє житло, у тому числі відсутність спілкування з його боку зі свідками, недопущення жодної неявки до суду у призначені судові засідання, зокрема й у це судове засідання, тобто тоді, коли строк дії застосованого до нього запобіжного заходу сплив, суд вважає безпідставним ствердження прокурора, що вказаним вище ризикам не зможе запобігти такий запобіжний захід як особисте зобов`язання, що є більш м`яким ніж домашній арешт, за умови покладення на обвинуваченого обов`язків, що раніше покладалися на нього судом.

Зі змісту ч. 4 ст. 194 КПК України випливає, що, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та наявність одного чи декількох ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, але не доведе неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 178, 179, 181, 194 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора - задовольнити частково.

У застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 на увесь час судового розгляду на підставі зазначеного вище обвинувального акту запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

У зв`язку із застосуванням вказаного запобіжного заходу, на строк його дії, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- з`являтися у судові засідання за першим викликом суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання та навчання;

- не виїжджати без дозволу суду за межі населеного пункту, в якому він проживає, крім як з метою відвідування навчань у Державному навчальному закладі "Професійний ліцей м. Українки";

- утриматися від спілкування будь-яким чином, як безпосередньо, так і через інших осіб, зі свідками, що зазначені в реєстрі матеріалів кримінального провадження, доданому до обвинувального акту.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Головуючий:

Судді