У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.10.2017 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_3 про визнання бездіяльності посадових осіб Франківського ВП ГУНП у Львівській області незаконними та про невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 22.09.2017 року,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із скаргою в якій просить визнати бездіяльність посадових осіб Франківського ВП ГУНП у Львівській області, а саме ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання її заяви про вчинення відносно неї кримінального правопорушення нотаріусом ОСОБА_5 незаконною та зобов`язати службових осіб Франківського ВП ГУНП у Львівській області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за її заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення нотаріусом ОСОБА_5 передбаченого ст. 190, ч.2 ст.. 364, ч.2 ст. 366 КК України, що полягає у шахрайстві вчиненому організованою групою, та провести повний та всебічний розгляд її заяви у відповідності з нормами КПК України.
Скаргу мотивує тим, що 22.09.2017р. вона разом із сином звернулися у Франківський ВП ГУНП у Львівській області з заявою зареєстрованою за номером 04-232 про вчинення відносно неї та її сина ОСОБА_6 кримінального правопорушення державним нотаріусом ОСОБА_5 , передбаченого ст.. 190 КК України, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України. В заяві скаржник вказала про шахрайські дії нотаріуса ОСОБА_5 стосовно продажу її з сином квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 . Скаржник зазначає, що свою квартиру вона ніколи не мала наміру продавати, так як це єдине житло її сім`ї. Крім цього, вищевказана квартира перебуває у сумісній власності ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Також скаржник зазначає, що за попереднім договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 була кредитором для ОСОБА_9 . Однак попередній договір був удаваний, оскільки кредитор ОСОБА_7 вимагала укласти попередній договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, як підтвердження боргового зобов`язання.
04.02.2011р. нотаріус ОСОБА_5 з 19:30 год. до 20:00 год. у П`ятій Львівській державній нотаріальній конторі м.Львова, посвідчила попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія ВРД 488721 за номером №3-400. В подальшому, ОСОБА_7 почала фігурувати договором купівлі-продажу вищевказаної квартири, серія ВРД 488719 за номером №3-397, посвідчений того ж дня 04.02.2011 р., в той самий час, тим же нотаріусом, ОСОБА_5 у П`ятій ЛДНК м.Львова. Крім цього, скаржнику не відомо яким чином з`явився договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. 04.02.2011року нотаріус ОСОБА_5 видала скаржнику попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 посвідчений нею 04.02.2011р., серія ВРД 488721 за номером №3-400, а також видала договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, посвідчений нею 04.02.2011р., серія ВРД 488719 за номером №3-397.
Скаржник зверталася із письмовими запитами до державного нотаріуса ОСОБА_5 про надання їй нотаріальної справи стосовно продажу даної квартири, однак отримала відповіді не по факту звернення. В 2016 р. ОСОБА_5 надала відповідь, що в неї не зберігаються копії документів, договори купівлі продажу квартири за номерами 3-398 та 3-399 це копії договору купівлі-продажу квартири за номером 3-397. В 2017р. нотаріус ОСОБА_5 надала відповідь, що нотаріальні дії за номерами 3-398 та 3-399 нею не вчинялись та 04.02.2011р. в нотаріальній конторі №5 м.Львова не посвідчувались .
Оформляючи купівлю-продаж квартири, нотаріус ОСОБА_5 посвідчила чотири договори, а саме: договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, серії ВРД 488719 за номером 3-397 посвідчений 04.02.2011р.; попередній договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, серії ВРД 488719 за номером 3-400 посвідчений 04.02.2011р.; договори купівлі-продажу квартири за номерами 3-398 та 3-399. Всі вони внесені в реєстраційну книгу нотаріусом ОСОБА_5 .
Скаржник зазначає, що нотаріус ОСОБА_5 порушила Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України; не здійснила експертної оцінки квартири; не врахувала, що в квартирі живуть діти, які є спадкоємцями скаржника; нотаріус ОСОБА_5 підготувала проект договору купівлі-продажу вищевказаної квартири 03.02.2011р. та отримавши Витяг на свій запит від 03.02.2011р. не могла його посвідчити із-за арешту даної квартири; нотаріус ОСОБА_5 посвідчувала договір купівлі-продажу серії ВРД 488721 за номером 3-400, та договір купівлі-продажу серії ВРД 488719 за номером №3-397 в поза робочий час з 19:30 год. до 20:00 год.; не надала скаржнику квитанцію по оплаті за нотаріальні послуги; нотаріус ОСОБА_5 надала квитанцію за продаж квартири, яку скаржник не оплачувала так як квартиру не продавала; нотаріус ОСОБА_5 внесла первинний попередній договір купівлі-продажу квартири за реєстраційним договором №3-400 після договору купівлі-продажу №3-397, надавши можливість ОСОБА_7 зареєструвати квартиру скаржника на своє ім`я. Відтак, скаржник вбачає в діях нотаріуса ОСОБА_5 ознаки злочину.
25.09.2017р. працівник Франківського ВП ГУНП у Львівській області в телефонному режимі по номеру телефону НОМЕР_1 о 09:16 год. повідомив ОСОБА_3 , що начальником Франківського ВП ГУНП у Львівській області, ОСОБА_4 відомості про кримінальне правопорушення, яке зазначене у її заяві, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань а передані на розгляд дільничому інспектору.
25.09.2017р. о 10:27 год., скаржник ОСОБА_3 вдруге звернулась у чергову частину в телефонному режимі з питанням щодо внесення її заяви до ЄРДР. Працівник Франківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 повідомив, що жодних даних щодо її заяви від 22.09.2017р. немає. Просить скаргу задоволити.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 підтримала свою скаргу, надала пояснення аналогічні викладеному у ній та просила таку задоволити.
Заслухавши доводи скаржника та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.
Слідчим суддею в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 22.09.2017р. подала до Франківського ВП ГУНП у Львівській області заяву про вчинення державним нотаріусом ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ст.. 190, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України. В вищезгаданій заяві скаржник вказала, що 04.02.2011р. нею заключено попередній договір під заставу її квартири АДРЕСА_1 . Однак, попередній договір був удаваний. Був укладений усний договір позики грошей у валюті. Кредитором є ОСОБА_7 , яка вимагала укласти попередній договір купівлі-продажу її квартири, як підтвердження боргового зобов`язання. 04.02.2011р. державний нотаріус ОСОБА_5 з 19:30 год. до 20:00 год. у П`ятій Львівській державній нотаріальній конторі м.Львова, посвідчила попередній договір купівлі-продажу вищезгаданої квартири, серія ВРД №488721 за номером 3-400, згідно ст. 635 ЦПК України. Через деякий час, кредитор ОСОБА_7 почала фігурувати договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія ВРД 488719 за номером 3-397, посвідчений 04.02.2011р., в той самий час нотаріусом ОСОБА_5 у П`ятій Львівській державній нотаріальній конторі м.Львова.
ОСОБА_3 також вказала, що вона зверталась з інформаційним запитом до нотаріуса ОСОБА_5 надати їй пакет документів стосовно продажу її квартири ОСОБА_7 . З отриманої відповіді наданої ОСОБА_5 у 2016 році вбачається, що в неї не зберігаються копії документів; договори купівлі-продажу вищезгаданої квартири ОСОБА_3 за номерами 3-398 та 3-397 це копії договору купівлі-продажу квартири за номером 3-397. В 2017 році ОСОБА_5 надала відповідь, що нотаріальні дії за реєстровими номерами 3-398 та 3-399 нею не вчинялись.
Крім цього, ОСОБА_3 в своїй заяві від 22.09.2017р. зазначила, що ОСОБА_6 не приймав жодної участі у продажі своєї квартири. Останній проживає у АДРЕСА_2 з 1995р. де і зареєстрований. Відтак, ОСОБА_3 зазначає, що в діях державного нотаріуса ОСОБА_5 вбачається склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 364, ч.2ст. 366 КК України.
Просила у вищезгаданій заяві вести до ЄРДР відомості про вчинене державним нотаріусом ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України.
Відповідно до ст.2 КПК України - завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Ст. 214 КПК України передбачає, що після подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення відповідною посадовою особою (слідчим чи прокурором) обставин, що можуть свідчити про вчинення особою кримінального правопорушення, слідчий чи прокурор зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Генеральною Прокуратурою України.
Порядок ведення ЄРДР врегульований, зокрема, Положенням про його ведення, затвердженим наказом Генерального Прокурора України № 69 від 17 серпня 2012 року «Про єдиний реєстр досудових розслідувань», згідно пп. 4 п. 2.1 якого, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Ця вимога передбачена і п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України щодо внесення необхідних даних до ЄРДР.
Аналізуючи наведені норми, слідчий суддя приходить до висновку про обов`язок внесення до ЄРДР лише тих відомостей про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Відтак, такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Слід також зазначити, що відповідно до п.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Скаржник вказала на те, що на її думку зазначені в заяві від 22.09.2017 року дії державного нотаріуса ОСОБА_5 підлягають кваліфікації за ч.2 ст. 364, ч.2 ст.366 КК України.
Однак, відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).
Відповідно до ст.214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже, скаржнику не належить право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України, оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст.22 КПК України.
Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.
Положеннями ст.214 КПК України передбачено загальну процедуру внесення відомостей про злочин до ЄРДР.
Проте при вирішенні такого питання необхідно також застосовувати положення ч.1 ст.9 КПК України, відповідно до якої під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу ч.4 ст.9 КПК у разі, якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.
Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 р., судовий розгляд має здійснюватися незалежним судом.
Частиною 2 ст. 307 КПК України передбачений перелік рішень за наслідками розгляду скарг осіб, на бездіяльність правоохоронних органів, в тому числі і на бездіяльність, пов`язану з невнесенням відомостей до ЄРДР. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора може бути рішення про відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що з огляду на викладене вбачається, що згідно вимог ч.4 ст.214 КПК України, дії службових осіб Франківського ВП ГУНП у Львівській області відповідали вимогам закону, оскільки заява ОСОБА_3 була прийнята та зареєстрована 22.09.2017 року за номером 04-232. Однак, уповноваженими в установленому законом порядку посадовими особами Франківського ВП ГУНП у Львівській області заява ОСОБА_3 від 22.09.2017р. про вчинення кримінального правопорушення не розглянута та не вирішено питання щодо внесення відомостей до ЄРДР, а відтак скаргу ОСОБА_3 слід задоволити частково, визнати бездіяльність уповноважених в установленому законом порядку посадових осіб Франківського ВП ГУНП у Львівській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань незаконною та зобов`язати в установленому законом порядку посадових осіб Франківського ВП ГУНП у Львівській області у відповідності до вимог ст. 214 КПК України розглянути заяву ОСОБА_3 про вчинене кримінальне правопорушення від 22 вересня 2017 року, за номером 04-232 від 22.09.2017р.
Керуючись ст.ст. 303-308, 376 КПК України, -
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 про визнання бездіяльності посадових осіб Франківського ВП ГУНП у Львівській області незаконними та про невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 22.09.2017 року задоволити частково.
Визнати бездіяльність уповноважених в установленому законом порядку посадових осіб Франківського ВП ГУНП у Львівській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань незаконною.
Зобов`язати уповноважених в установленому законом порядку посадових осіб Франківського ВП ГУНП у Львівській області у відповідності до вимог ст.. 214 КПК України розглянути заяву ОСОБА_3 про вчинене кримінальне правопорушення від 22 вересня 2017 року, за номером 04-232 від 22.09.2017р.
Ухвала оскарженню не підлягає у відповідності до ст. 309 КПК України.
Слідчий суддя ОСОБА_1