УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2017 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна Державного підприємства «Уладівський спиртовий завод» адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся старший слідчий в ОВС 1 відділу управління розслідувань кримінальних проваджень ГСУ ФР Державної фіскальної служби України ОСОБА_4 з погодженим прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 клопотанням про накладення у кримінальному провадженні № 320 132 000 000 000 70 за ч. 3 ст. 212, ч.5 ст. 191 КК Україниарешту на тимчасове вилучене майно.
На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що ГСУ ФР ДФС України здійснює досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні за фактом зловживання посадовими особами ДП «Наумівський спиртзавод» своїм службовим становищем з метою розтрати майна підприємства та ухилення останніми упродовж 2011-2012 років від сплати податків.

Розслідуванням встановлено, що службові особи вказаного вище підприємства упродовж 2012-2014 років, зловживаючи своїм службовим становищем, здійснили розтрату компоненту моторного палива альтернативного шляхом реалізації вказаної продукції за ціною, нижчою від собівартості. Внаслідок зазначеного ДП «Наумівський спиртзавод» завдані збитки на суму 900 000 грн.

Крім того, службові особи ДП «Наумівський спиртзавод» шляхом відображення в бухгалтерському та податковому обліках фіктивних операцій з придбання продукції у ТОВ «Три-А», ТОВ «Блоксоюз», ПАТ «Сумська ПМК-57», ТОВ «Трупа компаній «Техінсервіс» ухилились від сплати податків упродовж 2011-2012 років на суму 8 395 756 грн.

Постановою КМУ від 04.09.1996 № 1039 затверджено статут Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», до складу якого увійшло ДП «Наумівський спиртовий завод» та ДП «Уладівський спиртовий завод».

У зв`язку з викладеним 14.08.2017 на підставі ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук за місцем здійснення діяльності ДП «Уладівський спиртовий завод».

Під час вказаної слідчої дії виявлено та вилучено безбарвну речовини з запахом спирту, загальним об`ємом 20 544, 43 дал.
На думку слідчого, вказана речовина підлягає арешту, оскільки її походження не встановлене та остання є тимчасово вилученим майном.
Представник власника майна заперечував проти задоволення клопотання, наполягаючи на відсутності підстав для арешту вказаного майна, оскільки вилучена під час обшуку речовина має законне походження та використовується підприємством для здійснення безпосередньої діяльності - виготовлення алкогольних напої технічного спирту для підприємств виробників продуктів органічного синтезу.

Крім того, представник власника майна просив звернути уваги, що стороною обвинувачення порушений визначений КПК строк звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна,оскільки обшук проведений 21.08.2017, але з клопотанням про арешт майна слідчий звернувся 23.08.2017, тобто із порушення строку.

Слідчий суддя, заслухавши думки учасників судового розгляду, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичним позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 КПК, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за виконанням вказаного вище завдання кримінального провадження під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесена законність (ст. 9 КПК).

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим майном, серед іншого, можуть бути речі, якщо вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або пристосовані як знаряддя його вчинення.

Частиною 2 статті 168 КПК визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час огляду, що у силу ч. 5 ст. 171 КПК покладає на слідчого обов`язок звернутись до слідчого судді з клопотанням про накладення на таке майно арешту.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

З наведеного витікає, що стороною обвинувачення має бути доведена наявність факту причетності службових осіб ДП «Уладівський спиртовий завод» до діяльності, пов`язаної з розтратою майна ДП «Наумівський спиртзавод» та ухиленням від сплати податків.

Враховуючи, що слідчий суддя має можливість встановити наявність у кримінальному провадженні обставин, що свідчать про вчинення вказаного злочину, виключно з матеріалів поданого клопотання, саме на його ініціатора покладається відповідний обов`язок.

Водночас, як вбачається з долученого до клопотання витягу з ЄРДР, кримінальне провадження № 320 132 000 000 000 70 здійснюється саме за фактом розтрати майна ДП «Наумівський спиртзавод» та ухилення службовими особами вказаного підприємства від сплати податків.

Також долучені до клопотання постанова про створення слідчої групи, постанова про визначення групи прокурорів, ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, протокол обшуку, рапорт, постанова про призначення комплексної судово-хімічно та товарознавчої експертизи не доводять припущення сторони обвинувачення щодо причетності службових осіб ДП «Уладівський спиртовий завод» до незаконної діяльності з майном та ухиленням від сплати податків ДП «Науміаський спиртзавод».

Крім того, у силу ч. 2 ст. 170 КПК застосування ініційованого стороною обвинувачення заходу забезпечення кримінального провадження допускається лише з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Однак, слідчим не зазначено, з якою саме метою останній ініціює накладення арешту на майно ДП «Уладівський спиртовий завод», що прямо суперечить приписам КПК і спростовує доводи слідчого про допустимість такого ступеня втручання у права вказаної юридичної особи.

Також заслуговує на увагу посилання представника власника майна на порушення стороною обвинувачення строку звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна з огляду на таке.

Частиною 2 статті 168 КПК визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку, що у силу ч. 5 ст. 171 КПК покладає на слідчого обов`язок звернутись до слідчого судді з клопотанням про накладення на таке майно арешту не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

З наведеного витікає, що законним арешт майна є у разі його застосування у порядку та строки, передбачені кримінальним процесуальним законом. Недотримання наведених вище норм та утримання стороною обвинувачення майна, яке є тимчасово вилученим, покладає на останню обов`язок вирішити питання повернення такого майна.

Водночас, слідчий з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна звернувся 23.08.2017, тобто з порушенням встановленого ст. 171 КПК строку.

Крім того, стороною обвинувачення не порушувалось питання щодо поновлення вказаного строку та не наведені обставини, які б давали підстави для висновку, що строк звернення з клопотанням пропущений з поважних причин.

Таким чином, викладені вище обставини свідчать про відсутність підстав для застосування ініційованого слідчим заходу забезпечення кримінального провадження, що у силу ч. 2 ст. 173 КПК є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
Керуючись вимогами ст. 2, 7, 8, 9, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу управління розслідувань кримінальних проваджень ГСУ ФР ДФС України ОСОБА_4 про накладення у кримінальному провадженні № 320 132 000 000 000 70 від 15.08.2013 арешту на безбарвну речовини з запахом спирту, загальним об`ємом 20 544, 43 дал, вилучену 21.08.2017 на ДП «Уладівський спиртовий завод», відмовити.

На ухвалу упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1