Справа №490/1627/18 06.04.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 березня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Пєтухово, Курганської області, Росія, без встановленого місця мешкання, раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України по кримінальному провадженню, зареєстрованому в ЄРДР за № 0000873.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 .
Короткий зміст рішення слідчого судді.
Ухвалою слідчого судді відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 01.05.2018 року.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати ОСОБА_5 , запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Узагальнені доводи апелянта.
Захисник зазначає, що в ході розгляду слідчим суддею клопотання ОСОБА_5 , який раніше не судимий, свою провину у вчиненні злочину визнав та пояснив, що прибувши до м. Миколаєва ніяких заходів для переховування не вчиняв, а як вбачається з матеріалів кримінального провадження фізичного насильства до потерпілої не застосовував.
Апелянт вказує, що враховуючи позицію Європейського суду з прав людини, небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання.
Вважає, що доводи слідчого про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень з підстав відсутності у ОСОБА_5 постійного джерела доходів є необґрунтованим, оскільки відсутність постійного місця роботи не свідчить про можливість особи вчинити злочини, про що зазначається у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.02.2005 р. «Сулаоя проти Естонії».
Спосіб та характер протиправного діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 , а також тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винним у вчинені злочину, на думку апелянта, також не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України»).
Вказує на те, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що такий ризик маловірогідний і необхідність в утриманні особи під вартою відсутня (рішення Європейського суду з прав людини «Панченко проти Росії»). Також ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця мешкання (рішення Європейського суду з прав людини «Сулаоя проти Естонії»).
Наведені обставини, на думку апелянта, є підставою для обрання ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Окрім цього, апелянт зазначає, що відповідно протоколу допиту потерпілої ОСОБА_9 , підозрюваний ОСОБА_5 фізичного насильства до неї не застосовував, що підтвердив і сам підозрюваний, а тому, враховуючи вимоги ст. 183 КПК України, слідчий суддя дійшов невірного висновку про відмову у визначенні ОСОБА_5 розміру застави, після сплати якої останній може бути звільнений з під варти.
Обставини, встановлені слідчим суддею.
ОСОБА_5 підозрюється у тому, що 02.03.2018 р. близько 18.30 год. він разом із невстановленою особою, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих мотивів, одягнувши на обличчя заздалегідь заготовані панчохи, проникнувши до буд. АДРЕСА_1 , де знаходилась його тітка ОСОБА_9 , стали вимагати від останньої віддати їм золоті прикраси та грошові кошти, на що ОСОБА_9 , знявши з вух сережки, віддала їх в руки невстановленої особи. Невстановлена особа нанесла потерпілій два удари рукою по обличчю, та взявши кухонний ніж, тримаючи його в руках, продовжила вимагати золоті прикраси і грошові кошти.
Злякавшись за своє життя, ОСОБА_9 , впавши на коліна та благаючи, щоб її не кривдили, показала, де знаходяться грошові купюри у сумі 5 000 грн., які взяла невстановлена особа.
Тим часом ОСОБА_5 на кухні склав з холодильника у пакет продукти харчування, та забрав мобільний телефон клавіатурний моноблок «Нокіа» з сім картою НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 .
Утримуючи зазначене майно при собі, ОСОБА_5 та невстановлена особа, з місця події зникли, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим спричинили ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 5 000 грн.
03.03.2018 р. відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 0000873 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
03.03.2018 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у житло.
14.03.2018 р. старший слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, не має міцних соціальних зв`язків, не має постійного місця мешкання, на теперішній час не встановлено місцезнаходження всього майна, яким заволоділи ОСОБА_5 та інша невстановлена особа, підозрюваний знає де мешкає потерпіла, а місцезнаходження іншої особи, яка скоювала злочин разом із ОСОБА_5 не встановлено. ОСОБА_5 раніше вчиняв злочин проти власності, не працює, не має інших законних джерел прибутку, що дає підстави вважати про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
З урахуванням того, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, що підтверджується доданими до клопотання доказами, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до восьми років, а також враховуючи те, що ОСОБА_5 не працює, не має міцних соціальних зв`язків, не має законних джерел для існування, не має місця реєстрації та постійного місця мешкання, після вчиненого злочину з метою переховування виїжджав до м. Херсону, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав вважати що існують ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатні підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали, надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вказані вимоги закону слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України враховуються при обранні запобіжного заходу.
Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, зокрема, дані протоколів допиту потерпілої ОСОБА_9 від 03.03.2018 р., яка показала про обставини вчиненого відносно неї грабежу та перелік викраденого майна, свідка ОСОБА_10 від 03.03.2018 р., яка показала про обставини її розмови із ОСОБА_5 і іншою особою, те що вона надала їм пару чорних шерстяних колгот, які останні використали як маски, пред`явлення особи для впізнання від 03.03.2018 р., відповідно якого потерпіла впізнала підозрюваного ОСОБА_5 серед наданих їй фотознімків, та інші долучені до клопотання матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру.
Обставини злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , а саме вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб з використанням засобів маскування під час вчинення злочину, те що останній ніде не працює та не має законних джерел для існування вказує на підвищену ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння та наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
Обізнаність підозрюваного про місце мешкання потерплої та не встановлення іншої особи, з якою ОСОБА_5 ймовірно вчинив злочин свідчить про наявність підстав вважати, що існує ризик незаконного впливу на потерпілу та іншу підозрювану особу.
Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі визнання його винним у вчиненому, відсутність міцних соціальних зв`язків та постійного місця мешкання вказує на наявність ризику переховування останнього від органів досудового слідства та суду.
Та обставина, що на даний час не встановлено місцезнаходження всього викраденого у потерпілої майна, дають підстави вважати про наявність ризику знищення сховання або спотворення будь-яких речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи запобіжного заходу та дійшов вірного висновку про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
З урахуванням вагомості наявних доказів вчинення ОСОБА_5 злочину, пред`явленої підозри у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, обставин його вчинення та даних про особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків і надасть йому змогу впливати на потерпілу, вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та суду або знищити, сховати або спотворити будь-як із речей які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.
За наведеного доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки захисником окрім лише посилань на певні речення вирвані з контексту рішень Європейського суду з прав людини не зазначається жодна підстава або обставина, яка б надала суду дійти висновку про відсутність встановлених досудовим розслідування та судом ризиків, виходячи із даних про особу підозрюваного та обставин кримінального провадження.
Окрім цього, в апеляційній скарзі апелянтом не зазначається альтернативний запобіжний захід, який, на його думку, може бути застосований до підозрюваного із обґрунтуванням обрання саме такого запобіжного заходу.
Так відповідно до вимог ч. 1 ст. 176 КК України, окрім тримання під вартою іншими запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження підозрюваний ОСОБА_5 не має постійного місця мешкання, а отже застосування домашнього арешту є недоцільним, і крім того вказаний запобіжний захід не зможе запобігти ризику впливу на потерпілу та іншого підозрюваного.
Запобіжний захід у виді застави також є недоцільним, оскільки ОСОБА_5 ніде не працює та не має законних джерел для існування, а отже внести обраний судом розмір застави не буде мати змогу.
Запобіжний захід у виді особистої поруки не може бути застосований, з огляду на відсутність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків з особами які заслуговують на довіру та можуть поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання будь яким чином не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим судом ризикам.
Доводи апелянта про те, що підозрюваний ОСОБА_5 фактично не застосовував до потерпілої фізичного насилля, а тому слідчий суддя був зобов`язаний визначити розмір застави, є необґрунтованими, оскільки виходячи із змісту пред`явленої ОСОБА_5 підозри за ч. 3 ст. 186 КК України, останній підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного саме із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Виходячи із змісту ч. 4 ст. 183 КПК України, визначення розміру застави у злочинах вчинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування, є правом слідчого судді, про що також зазначено в оскаржуваній ухвалі.
За наведеного доводи захисника про необхідність застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу та необхідності визначення розміру застави, є неспроможними, оскільки апеляційна скарга не містить аргументів, які б давали підстави застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який вид запобіжного заходу та визначення розміру застави.
Отже, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді повністю відповідає вимогам кримінального процесуального закону, істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає і апелянтом в апеляційній скарзі не наведено, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 березня 2018 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ ___________ _________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3