243/8293/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 17 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає як тимчасово переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого:
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -
В провадження Слов`янського міськрайонного суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою на 60 діб у зв`язку з тим, що закінчується строк дії попередньої ухвали суду, однак, завершити судовий розгляд кримінального провадження не представляється можливим, оскільки необхідно допитати свідків та дослідити матеріали кримінального провадження.
Крім того вказує, що метою продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також пояснив, що на теперішній час, ризики передбачені п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися, обвинувачений ОСОБА_5 у разі звільнення з під варти може переховуватись від суду, оскільки вчинив тяжкий злочин, покарання за вчинення якого передбачено законом у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.
Також, підставами вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може спробувати переховуватися від суду є те, що наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечними, ніж покарання та процедура його відбування.
Крім того, на теперішній час обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, так як до теперішнього часу в межах проведення судового розгляду по вказаному кримінальному провадженню не проводився допит всіх свідків кримінального правопорушення, що також надає змогу обвинуваченому ОСОБА_5 впливати на вказаних свідків у кримінальному провадженні, спонукаючи до зміни наданих небажаних для нього свідчень, надання бажаних для нього свідчень у подальшому чи давання завідомо неправдивих свідчень, а також перешкоджанню у їх явці до суду.
Тому враховуючи вищевикладене у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний зхахід не пов`язаний з позбавленням волі, є ризик, що обвинувачений буде переховуватися від суду та незаконно впливати на учасників судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового засідання заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив суд змінити йому запобіжний захід на більш м`який.
Захисник ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведені та крім того зазначив, що дружина та дитина обвинуваченого є хворими та потребують додаткового утримання від обвинуваченого.
Суд заслухавши думку учасників судового розгляду прийшов до наступного.
Згідно із п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Статтею 178 КПК України, передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10)наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Розглянувши клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що тримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.
Суд не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченого, приймає до відома викладені у його клопотанні обставини, але вважає, що у даному випадку ці доводи та обставини не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, незаконного впливу на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).
Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).
Доказів того, що обставини, які були прийняті судом до уваги при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились стороною захисту не наведено.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У відповідності до п. п. 61, 62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим,
в розумінні ст. 12 КК України, тяжкого кримінального правопорушення, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, враховуючи стан здоров`я ОСОБА_5 , а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які вказував прокурор у своєму клопотанні та які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, зважаючи, те що ОСОБА_5 може впливати на недопитаних в судовому засіданні свідків та переховуватися від суду так як вчинив тяжкий злочин, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тому наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування, приходить до висновку про доцільність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Розмір застави судом не визначається на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки кримінальне правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 вчинено із застосуванням насильства.
На підставі викладеного та керуючись ст. 314,314-1; 315, 331 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора задовольнити.
Клопотання захисника залишити без задоволення.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 термін тримання під вартою в Бахмутській УВП № 6 Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на строк тривалістю 60 днів, тобто з 04 квітня 2018 року по 02 червня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду ОСОБА_1