Справа № № 585/3713/16-к
Номер провадження 1-в/585/249/17
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
12 жовтня 2017 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката - ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Ромни клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1981 р.н. про заміну невідбутої частини строку покарання на визначений строк 15 років, -

В С Т А Н О В И В :
До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини строку покарання на визначений строк 15 років. Свої вимоги мотивував тим, що він засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.07.2005 року за ст. 194 ч.2, ст. 187 ч.4 , ст.115 ч.2 п.п.4,6,7,13, ч.2 ст. 70, ч.2 ст. 71 КК України ( з урахуванням ухвали ВС України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Законодавством України не передбачено можливості звільнення умовно достроково від відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі. Рішенням Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року «Вінтер та інші проти Сполученого королівства Великобританія», суд дійшов висновку, що рішення засудити позивачів до довічного тюремного ув`язнення, без можливості його перегляду, не відповідає ст.3 Конвенції, оскільки держава - відповідач не передбачила обмеження у часі відбування покарання та можливості умовно-дострокового звільнення таких осіб. Єдиною альтернативою довічному позбавленню волі в Україні є покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 15 років, яке має граничний строк відбуття та обмеження у часі, як і передбачає умовно - дострокове звільнення, а отже не порушує ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950р.), ст.28 Конституції України. Засуджений вимагає врахувати дану практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді клопотання, що передбачено діючим законодавством України, в частині визнання порушень його прав як людини і громадянина згідно ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст.28 Конституції України. В зв`язку з цим просив визнати, застосоване до нього покарання у вигляді довічного позбавлення волі таким, яке порушує ст. 3 Конвенції та ст. 28 Конституції України - піддає його тортурам, жорстокому і нелюдському покаранню, що принижує його гідність; замінити невідбуту частину покарання довічного позбавлення волі , на альтернативний час - 15 років позбавлення волі, як максимально встановлений законодавством, згідно п.11 ч.1 ст. 51 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_5 клопотання підтримав. Просив визнати, застосоване до нього покарання у вигляді довічного позбавлення волі таким, яке порушує ст. 3 Конвенції. Додатково зазначив, що довічне позбавлення волі передбачає тримання його в умовах камерного типу, а тому без можливості отримати пом`якшення покарання є несправедливим і таким, що порушує його права, та враховуючи норми Конвенції про захист прав людини, по суті є тортурами, катуванням. Просив при вирішенні клопотання застосувати практику Європейського суду і задовольнити його клопотання.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 клопотання засудженого підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор вважав, що клопотання не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що законодавством не передбачено вирішення судом питання заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Згідно ч. 3 ст.74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.07.2005 року за ст. 194 ч.2, ст. 185 ч.2, ст. 187 ч.4 , ст.115 ч.2 п.п.4,6,7,13, ч.2 ст. 70, ч.2 ст. 71 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного суду України від 18.10.2005 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.07.2005 року відносно ОСОБА_5 у частині його засудження за ст. 185 ч.2 КК України скасовано і справу в цій частині закрито за відсутністю в його діях складу злочину на підставі ст. 6 ч.1 п.2 КПК України. ОСОБА_5 вважається засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст.115 ч.2 п.п.4,6,7,13, 187 ч.4, 194 ч.2 КК України та за сукупністю вироків до покарання, призначеного судом - довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю. Вирок суду вступив в законну силу 18.10.2005 року.

Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За злочини, передбачені п.п. 4, 6, 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Призначене вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.07.2005 року ОСОБА_5 покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст. 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч.1 ст.82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш мяким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена.

За таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_5 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі немає.

Посилання засудженого ОСОБА_5 на порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно - дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає необґрунтованим, оскільки ч.1 ст. 87 КК України передбачена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч.2 ст.87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення воді на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Таким чином Кримінальним Кодексом України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Що стосується вимоги заявленої в клопотанні та підтриманої засудженим ОСОБА_5 в судовому засіданні, про визнання порушення прав людини та громадянина, передбачених ст.3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), за піддання засудженого жорстокому, нелюдському чи такому, що принижує гідність покаранню, через призначення йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, то дані вимоги також не підлягають задоволенню, так як відповідно до п. 13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України і не надано право вирішувати заявлену вимогу.

Керуючись ст.82 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , 1981 року народження про заміну невідбутої частини строку покарання на визначений строк 15 років та визнання порушення прав людини та громадянина, передбачених ст.3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.) .

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Сумської області через Роменський міськрайсуд на протязі 7 днів з дня її проголошення, а ОСОБА_5 на протягом 7 днів з моменту її отримання.

Суддя підпис:
Копія вірна …

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1