Ухвала
Іменем України
17 січня 2018 р.

м. Київ
провадження № 51-654 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду другої палати:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_4 .

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону із змінами, внесеними згідно із Законом від 26.11.2015 року № 838-VII) суд зарахував ОСОБА_4 строк її перебування в установі попереднього ув`язнення з 06 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону із змінами, внесеними згідно із Законом від 18.05.2017 року № 2046-VII, який набрав чинності 21.06.2017 року) суд зарахував ОСОБА_4 строк її перебування в установі попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватою у тому, що вона 04 листопада 2015 року в післяобідній час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , під час сварки з останньою на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вдарила потерпілу дерев`яною палицею із загостреним кінцем в задню поверхню правої гомілки, а також нанесла по одному удару клинком ножа в волосяну частину голови та в задню поверхню лівої гомілки, що спричинило масивну кровотечу та смерть потерпілої ОСОБА_5 .

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення й особі обвинуваченої внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2017 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційним судом недостатньо враховано тяжкість скоєного злочину, його підвищену суспільну небезпеку, всебічно не оцінено особу ОСОБА_4 та не взято до уваги ряд характеризуючих даних, зокрема те, що засуджена за місцем свого проживання характеризується негативно, веде антисоціальний спосіб життя, ніде не працює і не бажає працевлаштовуватись, систематично зловживає спиртними напоями, а також судом не враховано наслідки вчиненого ОСОБА_4 діяння у вигляді смерті її матері. Крім того, прокурор у своїй касаційній скарзі вказує на те, що засуджена не намагалась надати потерпілій медичну допомогу чи викликати фахівців для її надання, тому призначене засудженій покарання, на думку прокурора, є явно несправедливим.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У касаційній скарзі прокурор не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину та кваліфікацію її дій за ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначив їй покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання внаслідок мякості та просив ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Апеляційний суд в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК України, розглянув у повному обсязі доводи поданої прокурором апеляційної скарги та прийшов до висновку про їх безпідставність і погодився з видом та розміром призначеного засудженій ОСОБА_4 судом першої інстанції покарання.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу ОСОБА_4 , яка перебуває на обліку по наркоманії, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, враховано обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, і призначив покарання, яке єнеобхідним та достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначене ОСОБА_4 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання у касаційній скарзі прокурора на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості, є безпідставними.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості у зв`язку з тим, що судом не призначено ОСОБА_4 більш суворого покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими. А саме, колегія суддів Апеляційного суду Чернігівської області, постановляючи ухвалу від 10 жовтня 2017 року, врахувала тяжкість вчиненого правопорушення, дані про особу засудженої ОСОБА_4 , конкретні обставини кримінального провадження, а тому не знайшла підстав для призначення засудженій більш суворішого покарання. З таким висновком погоджується й колегія суддів касаційного суду, а тому не вбачає підстав вважати призначене засудженій ОСОБА_4 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості.

Колегія суддів вважає, що ухвала Апеляційного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2017 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Враховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6