Справа № 645/2397/17
Провадження № 1-кс/645/143/18
14 лютого 2018 року м. Харків
Слідчий суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
Прокурор Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про накладення арешту на у вигляді тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном, а також вчинення реєстраційних щодо нежитлової будівлі літ. «А-4» загальною площею 952,2 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 (у тому числі нежитлових приміщень підвалу № І, ІІ, ІІІ, IV, V, VI, VII, VIIІ; 1-го та 3-го поверхів в літ. «А-4», площею 484,9 кв.м., нежитлові приміщення підвалу № 1, 2, 3; 2-го та 4-го поверхів в літ. «А-4», площею 467, 3 кв.м. ), яка належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Досудовим розслідування встановлено, що постановою Господарського суду Харківської області від 30 вересня 2013 року у справі № 922/3359/13, ФО-П ОСОБА_6 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого ОСОБА_7 ..
Ухвалою суду від 18.11.2013 вирішено усунути арбітражного керуючого ОСОБА_7 від виконання обов`язків ліквідатора ФОП ОСОБА_6 та призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого ОСОБА_8 .
13 грудня 2013 року Господарським судом Харківської області задоволено клопотання ліквідатора ОСОБА_8 про надання згоди на продаж майна банкрута та надано згоду на продаж майна банкрута нежитлової будівлі літ. «А-4», заг.пл. 952,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Оголошення про проведення аукціону було оприлюднене лише на сайті організатора аукціону (ТБ «Ресурс-Інформ»).
13.12.2013 року ліквідатором ОСОБА_8 було складено акт про передання права власності на нерухоме майно, у якому вказано адресу веб-сторінки - www.resurs-inform.com.ua та зазначено, що оплата майна проведена повністю, зобов`язання сторонами виконані належним чином, претензій немає.
Того ж дня ліквідатор ОСОБА_8 підписав засвідчену приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 заяву, в якій вказав, що 308 856, 00 грн. перераховані у повному обсязі переможцем аукціону ОСОБА_9 на розрахунковий рахунок боржника ОСОБА_6 в ПАТ «ОТП Банк».
13.12.2013 року приватним нотаріусом ОСОБА_10 всупереч вимогам п. 4.1 глави 12 розділу ІІ, без укладення договору між покупцем та продавцем, на підставі акта про передання права власності на нерухоме майно від 13.12.2013 року та протоколу №1 про проведення відкритих торгів у формі аукціону, складеного ТБ «Ресур-Інформ» від 13.12.2013 року, видане свідоцтво, реєстровий №1466, яким посвідчено право власності ОСОБА_9 на реалізоване з торгів нерухоме майно.
При цьому, грошові кошти від реалізації майна боржника на його рахунки не надходили.
Вказані та інші порушення, допущені під час здійснення процедури банкрутства ОСОБА_6 , стали підставою для визнання торгів недійсними.
Так, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25.05.2016 року у цивільній справі №642/7313/15, задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про визнання правочину недійсним: визнано недійсними результати відкритих торгів у формі аукціону з продажу нежитлової будівлі , літ. «А-4», проведених 13 грудня 2013 року ТБ «Ресурс - Інформ», а також правочин, який відповідно до ч.4 гл.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України оформлений видачею свідоцтва щодо придбання 13 грудня 2013 року вищезазначеної нежитлової будівлі. У вказаному рішенні судом констатовано факти неодноразового порушення арбітражним керуючим ОСОБА_8 вимог законодавства при здійсненні процедури ліквідації.
Крім того, ОСОБА_6 подано до Ленінського районного суду м. Харкова позов до ТОВ «КОЛІНС» про витребування вказаного нерухомого майна з чужого незаконного володіння.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова у справі №642/7556/16ц від 16.01.2017, позов ОСОБА_6 задоволено.
При цьому, при ознайомленні з матеріалами цивільної справи в суді під час тимчасового доступу, встановлено, що відповідачу спрямовано лише 1 повістку про виклик відповідачів, яка отримана останніми не була.
В подальшому, ОСОБА_6 продав ? частину будівлі ОСОБА_4 , а ? частину - ОСОБА_5 .
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 є боржником по ряду виконавчих проваджень, які і на теперішній час перебувають на виконанні в Міжрайонному ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального Управлінняюстиції у Харківській області.
Згідно наданої міжрайонним відділом ДВС інформації, з 11.08.2015 року на виконанні знаходяться виконавчі провадження № 48425705, № 48425797, а з 25.04.2016 - виконавче провадження № 50957332, в яких боржником є ОСОБА_6 (ІПК НОМЕР_1 ).
Крім того, відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, на примусовому виконанні у Комінтернівському ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області з 14.07.2014 року перебувало виконавче провадження №44022955, а з 04.08.2015 - виконавчі провадження №№ 48359153, 48359440, в яких боржником був ОСОБА_6 .
З наданих даних вбачається, що на момент продажу ОСОБА_6 будівлі літ. «А-4», заг.пл. 952,2 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_1 , тобто 29.03.2017 року, в провадженні органів державної виконавчої служби перебували на примусовому виконанні рішення судів про стягнення зі ОСОБА_6 коштів.
При цьому, згідно документів, реалізація нерухомого майна боржника ОСОБА_6 здійснювалась не виконавчою службою, а безпосередньо самим власником.
Крім того, зазначені вище виконавчі провадження і на даний час перебувають на примусовому виконанні, що свідчить про умисне неповідомлення ОСОБА_6 державні органи про повернення у власність будівлі та її продаж з метою ухилення від виконання судових рішень про примусове стягнення з нього грошових коштів.
Вищезазначене свідчить про приналежність вказаного нерухомого майна до речових доказів в розумінні ст. 98 КПК України.
Крім того, 31 жовтня 2017 року Ленінським районним судом м. Харкова за результатами розгляду цивільної справи №642/7556/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «КОЛІНС», треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, та зустрічним позовом ТОВ «КОЛІНС» до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння, ухвалено рішення на користь ТОВ «КОЛІНС».
За результатами апеляційного розгляду, 01.02.2018 року Апеляційним судом Харківської області апеляційну скаргу ОСОБА_11 , представником ОСОБА_6 , задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31.10.2017 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 до ТОВ «Колінс», треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, та в задоволенні зустрічного позову ТОВ «КОЛІНС» до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння, відмовлено.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова при розгляді цивільної справи вже накладався арешт на нерухоме майно, проте у зв`язку з винесенням рішення по суті 31.10.2017 року, арешт скасовано.

Крім того, потерпілий надав показання з приводу того, що на сайтах з продажу нерухомості, як до винесення рішення судом апеляційної інстанції, так і після, бачив оголошення про продаж нежитлової будівлі літ. «А-4», заг.пл. 952,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_12 повідомив орган досудового розслідування про те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шахрайським шляхом намагаються незаконно продати будівлю.

Прокурор зазначила, що будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно відчужена шахрайським шляхом, а отже є об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, у в`язку з чим відповідно до вимог ст. 98 КПК України є речовим доказом у кримінальному провадженні.

З метою запобігання переходу права власності на будівлю до завершення досудового розслідування та прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні, необхідним є накладення арешту на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Посилаючись на те, що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що неприйняття рішення про заборону відчуження вказаного нерухомого майна може призвести до негативних наслідків, які можуть перешкодити виконанню завдань кримінального провадження, прокурор просила накласти арешт на вказане майно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила його задовольнити.

З метою забезпечення арешту майна, згідно ч.2 ст.172 КПК України, його власники - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про розгляд клопотання слідчого не повідомлялись.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходжу до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. При цьому обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.
В судовому засіданні встановлено, що на даний час ? частина будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , наалежить ОСОБА_4 (договір купівлі-продажу від 29.03.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_13 , реєстровий номер 1528), а ? частина - ОСОБА_5 (договір купівлі-продажу від 29.03.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_13 , реєстровий номер 1526). Також встановлено, що між сторонами існує цивільно-правовий спір, який розглядався судами, в рамках цивільних справ був накладений арешт на дану нежитлову будівлю, який за повідомленням прокурора був скасований.

В рамках кримінального провадження № 0001236 від 30.05.2017 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 365-2 КК України, нікому про підозру повідомлено не було.

Прокурор в клопотанні посилається на те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шахрайським шляхом намагаються незаконно продати будівлю, при цьому будь-яких доказів в підтвердження цього немає, та на даний час, згідно наданих матеріалів, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками даного нежитлового приміщення на підставі договорів купівлі-продажу, які не були у встановленому законом порядку визнані недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій.

Суд вважає, що у даному випадку нерухоме майно, на яке прокурор клопоче накласти арешт, не є речовим доказом у розумінні ст.98 КПК України.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в межах якого подається клопотання, приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки прокурором не доведена необхідність такого арешту, а також наявність ризику відчудження, передбаченого абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України.
Крім того, матеріали досудового розслідування містять дані про наявність цивільно-правового спору щодо спірного майна і особа, яка вважає, що її права порушені, не позбавлена можливості вирішити питання щодо поновлення свого права в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання прокурора Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0001236 від 30.05.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст. 190, ч.4 ст.358, ч.1 ст. 382, ч.1 ст. 365-2 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1