У х в а л а

16 листопада 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3, розглянувши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2012 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

вироком Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року ОСОБА_1 засуджено за пунктами 4, 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до довічного позбавлення волі.

На підставі статті 71 КК, за сукупністю вироків, ОСОБА_1 остаточно призначено покарання - довічне позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2012 року зазначений вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а щодо засудженого ОСОБА_2 - скасовано та справу закрито у зв'язку з його смертю.

У заяві засуджений ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2012 року щодо нього, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції. Посилається на порушення апеляційним та касаційним судами його права на захист, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Крім того заява засудженого містить посилання на положення статті 62, частини третьої статті 129 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також на рішення Європейського суду з прав людини.

До своєї заяви заявник долучив копію постанови Верховного Суду України від 9 жовтня 2017 року.

Проте, як убачається зі змісту заяви, її подано без додержання вимог статей 448 і 449 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Так, процедура перегляду Верховним Судом України ухвал суду касаційної інстанції регулюється нормами глави 33 КПК. Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до статті 445 КПК підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання); 2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; 3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України; 4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з вимогами статей 448, 449 КПК заява про перегляд Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції повинна містити, серед іншого, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК, а також до неї мають бути долучені копії різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 статті 445 цього Кодексу. У тому разі, коли заява подається з підстав, передбачених пунктами 3 або 4 зазначеної статті, до неї повинні бути додані, відповідно, копія постанови Верховного Суду України або копія рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, чи клопотання про витребування такої копії рішення, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подає заяву.

Усупереч зазначеним вимогам закону, ОСОБА_1 у своїй заяві не посилається на конкретні положення статті 445 КПК, якими регламентуються підстави для перегляду судових рішень Верховним Судом України та не наводить їх належного обґрунтування. Проте зі змісту заяви вбачається, що засуджений фактично оспорює рішення касаційного суду з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 цього Кодексу.

Перегляд судових рішень з цієї підстави передбачає перевірку висновку щодо застосування норм права судом касаційної інстанції в оспореному рішенні у зіставленні з правовим висновком про застосування цих же норм у постанові Верховного Суду України.

Виходячи з аналізу положень статей 445 і 458 КПК, під постановою Верховного Суду України у пункті 3 частини першої статті 445 КПК мається на увазі судове рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду конкретної кримінальної справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК (неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах чи передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень), яке містить висновок щодо застосування певної норми права, обов'язковий для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності цю норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції.

Натомість, постанова Верховного Суду України від 9 жовтня 2017 року надана заявником, до таких судових рішень не належить, оскільки була прийнята за результатами розгляду кримінальної справи з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 КПК (встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом), а відтак не може слугувати підтвердженням підстави для перегляду судових рішень Верховним Судом України, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК.

Крім того, долучена до заяви копія зазначеної постанови не містить даних про джерело її походження. Проте, за змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року № 3262-IV прийнятними для використання при здійсненні правосуддя є лише копії судових рішень, отримані з офіційного джерела (Єдиного державного реєстру судових рішень або офіційного друкованого видання).

Що стосується посилання засудженого ОСОБА_1 у заяві на положення статті 62, частини третьої статті 129 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також на рішення Європейського суду з прав людини, то вони не є достатніми для обґрунтування підстави для перегляду Верховним Судом України судових рішень щодо нього.

Окрім іншого, до заяви додано не завірені належним чином копії судових рішень, про перегляд яких порушено питання у заяві. Положення Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва і Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173, передбачають, що копії судових рішень мають бути належним чином оформлені, зокрема, засвідчені відбитком гербової печатки суду.

Зазначені недоліки, встановлені при перевірці відповідності заяви вимогам КПК, перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України.

Згідно з частиною другою статті 450 КПК, якщо заяву подано без додержання вимог статей 448 і 449 КПК, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Заява повертається заявнику, якщо він не усуне її недоліки протягом установленого строку.

Перегляд судових рішень Верховним Судом України здійснюється виключно з питань права, для реалізації якого заявнику може бути надано правову допомогу, відповідно до статті 59 Конституції України, рішення Конституційного Суду України у справі № 23-рп/2009 (про право на правову допомогу) від 30 вересня 2009 року, частини 3 пункту «с» статті 6 Конвенції, практики Суду та Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 2 червня 2011 року.

Згідно пункту 7 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу є особи засуджені до покарання у виді позбавлення волі і ті, яким у кримінальному провадженні захисник залучається за призначенням. Засуджений ОСОБА_1 є особою, на яку поширюється дія зазначеної норми.

Для реалізації свого права на звернення до Верховного Суду України ОСОБА_1 слід звернутися до територіального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Керуючись статтями 444, 448, 449, 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

про зазначені недоліки заяви повідомити засудженого ОСОБА_1 та надати йому строк для їх усунення до 7 грудня 2017 року включно.

Якщо зазначені в ухвалі недоліки заяви не буде усунуто в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3