Дата документу 15.11.2017

Справа № 334/6722/17
Провадження № 1-кп/334/708/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

законного представника ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі Ленінського районного суду м.Запоріжжя клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, не одруженої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15. ч.1 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2017 року у проміжок часу з 23 години 21 хвилини по 23 годину 28 хвилин, знаходячись у торговій залі магазину «Сільпо», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.. Бородинська 20-Б, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, ОСОБА_6 викрала майно, яке належить ТОВ «Сільпо-Фуд», а саме: горілку «Немиров» Українська медова з перцем, об`ємом 0,5 літрів у кількості 1 пляшки,вартістю 70 гривень 28 копійок без ПДВ, що знаходилась на полиці з рибними виробами, червону ікру лососеву торгової марки «Шаланда» у кількості 1 штуки, вагою 120 грамів, вартістю 212 гривень 50 копійок без ПДВ, що знаходилася на полиці з рибними виробами, шматок сьомки холодного копчення торгової марки «Премія» у кількосиі 1 штуки, вагою 180 грамів, вартістю 137 гривень, 50 копійок без ПДВ, що знаходилася на полиці з рибними виробами. Далі ОСОБА_6 заволодівши вказаними товарами поклала їх до своєї сумки чорного кольору та направилась до касової зони.

Будучи впевненою, що її дії ніким не помічені, безперешкодно пронесла вищевказане майно через касову зону магазину, при цьому не розрахувавшись за товар, направилась до виходу з магазину, але неправомірні дії ОСОБА_6 були помічені працівником магазину «Сільпо».

Тим самим, ОСОБА_6 вчинила усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Своїми умисними діями, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, КК України, яке кваліфікується як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Звернувшись до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру, яке затверджено прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3, слідчий Дніпровського відділу поліції ГУНПв Запорізькій області просить прийняти рішення про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад зі звичайним наглядом, посилаючись на те, що в діях ОСОБА_6 є ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України, а саме: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 481 від 18.09.2017 року ОСОБА_6 виявляла та виявляє у теперішній час психічний розлад у вигляді шизоафективного розладу, змішаний тип, маніакальноподібний синдром. У період здійснення інкримінованого їй правопорушення виявляла та по теперішній час виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. Отже, вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом .

Прокурор в судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні.

Представник потепілої сторони письмово просив суд розглянути клопотання без його участі та ухвалити відповідне рішення на розсуд суду.

Законний представник ОСОБА_6 ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував щодо вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та проти застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував щодо вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та проти застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

ОСОБА_6 не доставлялась в суд, оскільки характер розладу психічної діяльності перешкоджає її участі в судовому засіданні, тому на підставі ч. 2 ст. 506, ч. 1 ст. 512 КПК України, суд, за згодою учасників кримінального провадження, ухвалив розгляд даного клопотання провести без її участі.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, виходячи з положень ст.ст. 93, 94 КК України, ст.ст.512, 513 КПК України, розяснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування»,Закону України «Про психіатричну допомогу», встановив наступне.

Згідност. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним,Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Статтею 513 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Обставини вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України підтверджуються сукупністю досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду даного клопотання докази, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів достатніми та взаємозв`язаними між собою.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що факт скоєння ОСОБА_6 кримінального діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, а саме, закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) доведено повністю.

Пленум Верховного ОСОБА_7 України у п. 3 Постанови № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» роз`яснив, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Відповідно до висновку первинної судово-психіатричної експертизи № 481 від 18.09.2017 року ОСОБА_6 виявляла та виявляє у теперішній час психічний розлад у вигляді шизоафективного розладу, змішаний тип, маніакальноподібний синдром. У період здійснення інкримінованого їй правопорушення виявляла та по теперішній час виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді психотичного розладу (шизофреноподібного). Отже, вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час вона також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної установи зі звичайним наглядом.

Таким чином, у судовому засіданні встановлена неосудність ОСОБА_6 на момент вчинення нею суспільно небезпечного діяння, оскільки вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_6 також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому відповідно до ч.2 ст.19 КК України ОСОБА_6 не підлягає кримінальній відповідальності.

Згідно ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

У відповідності до вимог ст.ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів із звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст. 372, 512-513 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.08.2017 року за № 0003830 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15. ч.1 ст.185 КК України задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, не одруженої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженої примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психічної установи зі звичайним наглядом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м.Запоріжжя і протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1