Справа № 309/1227/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

15.09.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, із середньою спеціальною освітою, не працюючий, не одружений, не судимий,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього передбачені ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом із питань пробації.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 3000 гривень моральної шкоди.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
22 липня 2017 року приблизно о 21-й годині, ОСОБА_6 , знаходячись на тротуарі перед кафе-баром «Сікрет», що розташований по вул. Карпатської Січі в м. Хуст, під час раптово виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , напав на останнього ззаду, штовхнувши в спину, від чого той упав на асфальтне покриття. Після того, як потерпілий ОСОБА_9 підвівся із землі, обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно, затиснутими в кулак руками, наніс йому не менше чотирьох ударів по різних частинах тіла, у тому числі в ділянку голови, у результаті чого спричинив тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:
- прокурор Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та призначене обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання, вказує на те, що вирок підлягає до зміни в зв`язку з неправильним тлумаченням закону, яке суперечить його точному змісту. Посилається на те, що зазначена судом у мотивувальній частині вироку кваліфікуюча ознака спричинення потерпілому значної стійкої втрати працездатності, менш як на одну третину, не узгоджується з висновком судово-медичної експертизи № 555 від 29.07.2013, відповідно до якого тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи ОСОБА_9 потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня і по цій ознаці їх слід кваліфікувати, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Просить вирок змінити, виключивши з його мотивувальної частини передбачену ч. 1 ст. 122 КК України кваліфікуючу ознаку спричинення потерпілому ОСОБА_9 значної стійкої втрати працездатності менше як на одну третину, а в решті вирок залишити без зміни ;
- представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , вказує на те, що вирок є незаконним, у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що зібрані в кримінальному провадженні докази, зокрема, висновок судово-медичного експерта, протокол допиту експерта, показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , свідчать про вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України кримінального правопорушення. Вважає, що всупереч зібраних доказів суд прийшов до хибного висновку про те, що твердження потерпілого про те, що тілесні ушкодження йому наносили й ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження, внаслідок чого інші учасники хуліганських дій не були притягнуті до відповідальності. При цьому, посилається на те, що поклавши в основу обвинувального вироку показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , суд не обгрунтував чому відкинув показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , які реально відображають фактичні обставини протиправного діяння та свідчать про безпричинне приставання до потерпілого в громадському місці та особливу зухвалість правопорушників. Також вказує на те, що висновок суду про щире каяття обвинуваченого та визнання ним вини є помилковим, оскільки останній не відшкодував спричинену потерпілому шкоду, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, дав неправдиві показання щодо своїх дій та дій інших учасників, неодноразово не з`являвся на виклики до суду, що у свою чергу свідчить й про те, що підстави для застосування щодо нього положень ст. 75 КК України відсутні. Крім того, посилається на те, що суд, частково задовольнивши цивільний позов потерпілого на суму 3000 гривень, не врахував, що вказана сума явно не відповідає глибині душевних та фізичних страждань потерпілого, оскільки через травми він не міг нормально рухатися, говорити та приймати їжу, а також обставинам кримінального провадження. На підставі наведеного, апелянт вважає, що оскільки відповідно до ст. 337 КПК України суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, а обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, то такий має бути повернутий прокурору для належної кваліфікації дій обвинуваченого. Просить вирок скасувати і призначити кримінальне провадження до нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання. У ході апеляційного розгляду просить викликати та допитати свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , та надати їх показам належну оцінку.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду: прокурора, яка підтримала подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу ; обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 , які також підтримали подану прокурором апеляційну скаргу і не підтримали апеляційну скаргу, яку подала представник потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.
Кримінальне провадження розглядається за відсутності потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При прийнятті рішення про розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілого та адвоката ОСОБА_10 враховується те, що апеляційним судом указаним особам було своєчасно надіслано повідомлення, у якому вказується про дату, час та місце розгляду кримінального провадження; що даних про поважність причин їх неявки та відкладення апеляційного розгляду справи на інший термін до апеляційного суду не надходило.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України кримінального правопорушення, а саме в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, які безпосередньо досліджені під час розгляду місцевим судом кримінального провадження та перевірені апеляційним судом під час його розгляду.
Так, з наданих суду першої інстанції показань обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що останній вину в скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і не заперечував обставини, викладені в обвинувальному акті. Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_9 , визнав частково. Із приводу обвинувачення ОСОБА_6 пояснив, що у вказаний у мотивувальній частині вироку час разом із сестрою ОСОБА_20 та її теперішнім чоловіком свідком ОСОБА_21 їхали на автомобілі марки «Мерседес Віто». Біля кафе «Сікрет» у м. Хуст їх зупинив потерпілий і почав витягувати сестру з автомобіля. Потерпілий мав неприязні відносини з його сестрою. З автомашини до потерпілого вийшов ОСОБА_22 .. Одразу ж потерпілий накинувся на свідка. У цей момент він також вийшов з автомобіля. Підійшовши ззаду до потерпілого, штовхнув його в спину. Останній впав на землю. Після цього він наніс потерпілому приблизно чотири удари кулаками по голові.
З наданих суду першої інстанції показань потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що того дня ввечері він із братом ОСОБА_9 їхали на автомобілі і перебували в центрі м. Хуст. Брат, об`їжджаючи яму, виїхав на зустрічну смугу руху, після чого повернувся на свою. Їм на зустріч їхав автомобіль марки «Мерседес Віто» під керуванням свідка ОСОБА_23 та блимав їм фарами. Вона одразу ж зупинилася поблизу кафе «Сікрет». Після зупинки він вийшов з автомашини і став на тротуар. Поруч біля нього зупинився автомобіль марки «Мерседес». З автомашини вискочив обвинувачений із битою в руках, і почав висловлювати претензії із приводу виляння автомашини на дорозі. Після цього ОСОБА_6 підійшов до нього і вдарив його битою по голові. Від удару він упав на землю й знепритомнів. Відчув як ОСОБА_6 наніс йому удар ногою в щелепу. Крім того удари йому наносив також ОСОБА_24 , який вискочив з автомобіля після обвинуваченого. Свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 наносили удари його брату. Він чітко не знає хто ще наносив йому удари. Вважав, що обвинувачений заслуговує на сувору міру покарання. До ОСОБА_27 не підходив.
З наданих суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_28 вбачається, що свідок разом із братом ОСОБА_6 та чоловіком їхали на автомобілі, а потерпілий ОСОБА_9 їхав їм назустріч і вильнув автомобілем, щоб їх налякати. Після цього вони одразу ж зупинилися. До керованого нею автомобіля підійшов потерпілий ОСОБА_9 , і наніс їй удар. У цей момент із керованого нею автомобіля вийшли її чоловік та брат. Потерпілий почав штовхати її чоловіка, а обвинувачений ОСОБА_6 заступився за нього і штовхнув потерпілого. Останній упав на землю. Свідок не бачила в які саме частини тіла потерпілому наносив удари брат ОСОБА_6 ..
З наданих суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що свідок разом із ОСОБА_29 пішли з дому погуляти. Біля бару побачили штовханину. Підійшовши розчепили осіб, які штовхалися між особою. Свідок бачив сестру обвинуваченого, однак не бачив, щоб потерпілий падав на землю. Під час сутички ОСОБА_23 знаходилася в автомобілі.
З показань свідка ОСОБА_12 , даних суду першої інстанції, убачається, що свідок у вказаний у мотивувальній частині вироку час ішов додому. Біля магазину «Червона шапочка» в м. Хуст побачив як зупинилися легковий автомобіль сірого кольору та міні вен «Віто». Із сірого автомобіля вийшов хлопець, а з «Віто» молодий чоловік. Ці хлопці зійшлися, хлопець з «Віто» завдав удару по голові хлопцеві з легкового автомобіля палицею. Останній упав на коліна. Бійка тривала приблизно дві хвилини. У руках обвинуваченого біти не бачив. Після бійки легковий автомобіль різко рвонув із місця і поїхав. Через деякий час від`їхав і міні вен. З наданих суду першої інстанції показань свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_31 - барменів у ресторану «Паблік», убачається, що свідки очевидцями події не були.
З наданих суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що у вказаний у мотивувальній частині вироку час вони з потерпілим їхали до ресторану «Фокус». Їм назустріч їхав автомобіль марки «Віто». У центрі міста Хуст біля бару «Паблік» зупинили автомобіль. Поруч з їх автомобілем зупинився і автомобіль марки «Віто», з якого вийшов обвинувачений ОСОБА_6 .. Вийшовши з автомашини обвинувачений разом зі свідком ОСОБА_13 почали бити брата ОСОБА_9 . Брат знаходився на тротуарі. Йому свідку також наносив удари ОСОБА_32 . Під час бійки ОСОБА_33 разом із ОСОБА_27 сиділи в автомобілі. Раніше конфліктів між ними не було.
З наданих суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що подія відбулася ввечері біля ресторану «Ренесанс». Із білого мікроавтобуса «Мерседес Віто» вийшло четверо молодих людей і побили потерпілого. Хто були ці четверо він не знає. Били потерпілого двоє, а двоє стояли біля автомобіля, з якого вийшов потерпілий. Один вдарив потерпілого якоюсь «деревяшкою», інший вже коли потерпілий впав, наносив йому ударив, однак не може стверджувати коліном чи ногою.
Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.07.2013 вбачається, що 22.07.2013 року приблизно о 21 год. 45 хв. у м. Хуст по вул. Карпатської Січі біля кафе «Сікрет» група молодих хлопців, з яких заявник ОСОБА_9 знає ОСОБА_34 та ОСОБА_33 спричинили заявнику тілесні ушкодження (а. к. п. 7).
З акту судово-медичного обстеження, проведеного з 23.07.2013 по 25.07.2013, убачається, що на тілі потерпілого ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження: синці правої та лівої орбітальних ділянок; садно лівої скулової ділянки. На шкірні покриви голови накладена бинтова пов`язка. Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 9287-782, заповненої на ім`я потерпілого, встановлено діагноз: перелом нижньої щелепи в ментальній ділянці справа між 4 і 3 зубами ; закрита черепно-мозкова травма ; струс головного мозку ; забійна рана чола, лівої вушної раковини ; садна обличчя. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення і вкладаються в час події, що мала місце 22.07.2013 року. Тілесні ушкодження у вигляді синців та саден потягли за собою розлад здоров`я не більше 6 днів, і по цій ознаці їх слід кваліфікувати як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку, забійних ран чола та лівої вушної раковини, потягли за собою розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня і по цій ознаці їх слід кваліфікувати як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня і по цій ознаці їх слід кваліфікувати як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості (а. к. п. 10-12).
З висновку проведеної з 26.07.2013 по 29.07.2013 судово-медичної експертизи (висновок експерта № 555), убачається, що на тілі потерпілого ОСОБА_9 наявні тілесні ушкодження, виявлені при проведенні судово-медичного обстеження. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, яким могли бути як руки, затиснуті в кулак, так і обуті ноги сторонньої особи й сторонній предмет, але не відобразили характерних ознак травмуючого предмету й вкладаються в час події, що мала місце 22.07.2013 року. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень при судово-медичній експертизі в потерпілого ОСОБА_9 можна припустити, що йому було нанесено не менше 4 ударів (а. к. п. 14-16).
Із проведеного 13.08.2013 слідчого експерименту вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 показав на місце, де відбувалась подія та розповів про обставини, за яких саме обвинувачений ОСОБА_6 завдав йому удар у голову (а. к. п. 90-94).
При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги колегія суддів показання вищевказаних осіб вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України кримінального правопорушення.
Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відхиляючи твердження потерпілого про те, що тілесні ушкодження йому також наносили ОСОБА_17 , ОСОБА_35 та ОСОБА_24 обґрунтовано послався на положення ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, при цьому, роз`яснивши, що потерпілий не позбавлений можливості звернутися до правоохоронних органів із заявою про нанесення йому тілесних ушкоджень іншими особами.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення у цій частині колегія суддів також вважає, що показання потерпілого про те, що тілесні ушкодження йому також наносили ОСОБА_17 , ОСОБА_35 та ОСОБА_24 , не знайшли належного підтвердження в ході розгляду кримінального провадження.
При оцінці показань потерпілого ОСОБА_9 колегія суддів враховує й наведені ним відомості про те, що після отримання удару він знепритомнів.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України кримінального правопорушення, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій.
Об`єктивних даних, які вказували б на вчинення кримінального правопорушення за інших обставин, колегія суддів за матеріалами кримінального провадження не встановила і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.
У зв`язку з вищевикладеним, доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що всі зібрані в кримінальному провадженні докази, зокрема, висновок судово-медичного експерта, протокол допиту експерта, показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , свідчать про вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України кримінального правопорушення; що всупереч зазначених доказів суд прийшов до хибного висновку про те, що твердження потерпілого, що тілесні ушкодження йому наносили й ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження, внаслідок чого інші учасники хуліганських не були притягнуті до відповідальності; що поклавши в основу обвинувального вироку показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , суд не обґрунтував висновок про відхилення показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , які реально відображають фактичні обставини протиправного діяння та свідчать про безпричинне приставання до потерпілого в громадському місці та особливу зухвалість правопорушників, колегія суддів відхиляє як такі, що повністю спростовані вищенаведеними доказами й не впливають на висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України кримінального правопорушення.
Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про повернення обвинувального акту прокурору для належної кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів також відхиляє з огляду на вищенаведені обставини. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів враховує й те, що складений і затверджений щодо ОСОБА_6 обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, всі передбачені вказаною нормою права відомості в ньому зазначені, а конкретність викладення фактичних обставин кримінального правопорушення та відповідно й обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів.
Як убачається зі змісту вироку, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, раніше не судимий; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, молодий вік, позитивні характеристики за місцем проживання та навчання; відсутність обставин, що обтяжують покарання. З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, колегія суддів вважає обґрунтованим, а призначене покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим. Тому, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України колегія суддів, враховуючи вищенаведене, відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції й у цій частині.
Разом із тим, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що зазначена судом у мотивувальній частині вироку кваліфікуюча ознака спричинення потерпілому значної стійкої втрати працездатності, менш як на одну третину, не узгоджується з висновком судово-медичної експертизи № 555 від 29.07.2013, відповідно до якого тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи ОСОБА_9 потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня і по цій ознаці слід кваліфікувати, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, та оскільки, кваліфікуючи діяння за вказаною кваліфікуючою ознакою, суд першої інстанції не зазначив на підставі яких доказів прийшов до такого висновку, колегія суддів вважає обґрунтованими й такими, що заслуговують на увагу, оскільки такі підтверджуються вищевказаним висновком експерта, а тому, кваліфікуюча ознака спричинення потерпілому значної стійкої втрати працездатності, менш як на одну третину, підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку, що виключення цієї кваліфікуючої ознаки не погіршує становища обвинуваченого.
Перевіркою справи в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, які тягнуть скасування вироку із призначенням нового судового розгляду, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення в частині доведеності вини, кваліфікації дій, призначеного покарання та вирішення цивільного позову, та які б слугували безумовною підставою для його скасування.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що заявлене в апеляційній скарзі представника потерпілого клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , не свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, і у свою чергу про незаконність судового рішення, оскільки судом першої інстанції вказані свідки були допитані, і їх показанням була дана належна оцінка. При оцінці цих доводів ураховується й те, що апелянт, відповідно до ст. 404 КПК України, не вказала у чому саме полягає неповнота під час допиту вказаних свідків або у чому саме полягають порушення вимог КПК України при дослідженні цих доказів.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , задовольнити, а апеляційну скаргу, яку подала представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , залишити без задоволення.
З мотивувальної частини вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 03 липня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 виключити посилання на передбачену ч. 1 ст. 122 КК України кваліфікуючу ознаку спричинення потерпілому ОСОБА_9 значної стійкої втрати працездатності менше як на одну третину.
У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді :