Дата документу Справа № 326/1648/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/76/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 326/1648/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000971, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у кримінальному провадженні на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
зазначеним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Приморськ Запорізької області, громадянина України, який маючого середньо-спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.05.1998 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 140 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 15.07.1998 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 81 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

- 07.07.2000 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч.2 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ч. 2 ст. 140, ст.ст. 42, 43 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 14.04.2004 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 164, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 30.11.2006 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 393, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 20.01.2012 року з Синельниковської ВК по відбуттю строку покарання;

- 28.11.2012 року Приморським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 08.07.2016 року з Кам`янської ВК по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. У відповідності до ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Запобіжний захід ОСОБА_7 домашній арешт, залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Згідно вироку, 19.11.2016 року, приблизно о 18-00 годині, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись з дозволу власника ОСОБА_8 у приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , побачив в руках у ОСОБА_9 гроші в сумі 270 грн., у зв`язку з чим у нього виник раптовий умисел на їх заволодіння.

Після чого ОСОБА_7 , діючи за раптово виниклим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись у вказаному будинку, в присутності власника будинку ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , умисно, з корисливих мотивів, вихопив з рук ОСОБА_9 гроші в сумі 270 грн., які належать йому на праві приватної власності, чим завдав останньому матеріальну шкоду на зазначену суму.

Вказані гроші ОСОБА_7 виніс з приміщення будинку, у подальшому обернув їх на свою користь.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, зазначає, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, раніше був неодноразово засуджений за аналогічні злочини, на шлях виправлення не став, судимість не знята та не погашена, не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо, вживає алкогольні напої. Вказані обставини свідчать про відсутність бажання, у обвинуваченого, ставати на шлях виправлення. Враховуючи обставини, які встановлені під час розгляду провадження, судом неправильно застосовано ст.ст.75,76 КК України, тому на думку прокурора вирок підлягає скасуванню. Просить суд апеляційної інстанції постановити свій вирок відносно ОСОБА_7 , якому призначити покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки, в іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з постановленням вироку судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, при обставинах, наведених у вироку від 19 січня 2017 року, у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України перевірки в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченогоОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, застосовуючи до обвинуваченогоОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, місцевий суд виходив з того, що останній свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв в розкритті злочину, добровільно відшкодував завдану шкоду.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував дані про особу винного, що свідчить про незаконність та необґрунтованість вироку.
Зокрема, місцевий суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, раніше був неодноразово засуджений за аналогічні злочини, на шлях виправлення не став, судимість не знята та не погашена, не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо, вживає алкогольні напої, тому вказані обставини свідчать про відсутність бажання, у обвинуваченого, ставати на шлях виправлення, через що необґрунтовано застосував до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України.
За таких обставин вирок суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням згідно до ст. 75 КК України підлягає скасуванню.
Колегія суддів вважає, що обране обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Приморського районного суду Запорізької області від 19 січня 2017року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині звільнення його від відбування покарання відповідно до ст. ст.75,76 КК України і призначити покарання за ст.186 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком чотири роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4