Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/129/18 Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 125 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.01.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000395 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Маловисківський районний суд Кіровоградської області від 23 листопада 2017 року, яким відносно:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нововознесенка, Маловисківського району Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, співмешкає, маючого на утриманні 2 неповнолітніх дітей, раніше НОМЕР_1
- вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.08.2015 року, який змінено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2015 року за ч.3 ст. 407 КК України, до 2 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки,
затверджено угоду про примирення від 21 серпня 2017 року, укладену у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000395 від 17 червня 2017 року, між ним та потерпілою ОСОБА_7 .
Визнано ОСОБА_9 винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.).
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_9 вчинив нанесення умисних легких тілесних ушкоджень, за таких обставин:

6 червня 2017 року близько 16 години ОСОБА_9 перебував в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у нього виник злочинний намір спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень громадянці ОСОБА_7 , реалізуючи свій намір він умисно завдав останній тілесні ушкодження, які виникли в результаті нанесення їй 5 ударів кулаком в область тулуба.
Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів правого плеча, правого передпліччя та лівої поперекової області, які утворилися від травматичного контакту з тупими об`єктами, не менш як від 5 травматичних впливів, і які згідно висновку експерта № 103 від 19 червня 2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Крім того, 14 липня 2017 року близько 20 години ОСОБА_9 , перебував в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у нього виник злочинний намір спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень громадянці ОСОБА_7 , реалізуючи свій намір він умисно завдав останній тілесні ушкодження в кількості 3 ударів кулаком в область тулуба, 1 удару ногою в праву гомілку та обома руками душив за шию.
Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна шиї, синців задньої поверхні грудної клітки зліва, правого передпліччя та правої гомілки, які утворилися від травматичного контакту з тупими об`єктами, не менш як від 5 травматичних впливів, і які згідно висновку експерта № 118 від 17 липня 2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Під час досудового розслідування, на підставі положень статті 468 КПК України, 21 серпня 2017 року між потерпілим ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_9 було укладено угоду про примирення, у рамках даного кримінального провадження, у зв`язку із чим прокурором, на виконання вимог частини 1 статті 474 КПК України, направлено до суду обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23.11.2017 року, яким затверджено угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_9 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .
Ухвалити новий вирок, яким затвердити угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_9 та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 грн.).
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити покарання шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.08.2015 року, який змінено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 24.12.2015 року у виді 2 років позбавлення волі та покарання за даним вироком у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, які відповідно до ч. З ст. 72 КК України виконувати самостійно.
У решті вирок залишити без змін.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України просить повторно дослідити матеріали кримінального провадження лише в частині, що характеризують особу обвинуваченого, оскільки фактичні обставини провадження, юридична кваліфікація дій обвинуваченого та законність затвердженої угоди не оспорюється.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Угодою про примирення передбачено призначене покарання лише за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без врахування попереднього вироку, за яким ОСОБА_9 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі зі звільненням останнього від його відбування з іспитовим строком.
Тобто, суд першої інстанції розглядаючи угоду про примирення не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_9 вчинив злочин під час іспитового строку, хоча обвинувачений при дачі показань самостійно зазначав про наявність вироку Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.08.2015 року щодо нього, який змінено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 24.12.2015 року, який долучено до матеріалів кримінального провадження.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Роз`яснено, що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке мас бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Водночас судом І інстанції проігноровано вимоги діючого законодавства в цій частині, взагалі не зазначено та не враховано при призначенні покарання вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.08.2015 року який змінено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2015 року, а лише затверджено угоду про примирення призначивши покарання без визначення остаточного покарання за сукупністю вироків.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.
Частиною 7 ст.474 КПК України передбачено обов`язок суду щодо перевірки угоди на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і зазначені підстави, у разі встановлення яких суд відмовляє в затвердженні угоди, а саме якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Крім того, зазначеною нормою передбачено, що у разі відмови в затверджені угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжується в загальному порядку.

Відповідно до вимог п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення кримінального провадження на підставі угоди» за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 раніше судимий вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.08.2015 року, який змінено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2015 року за ч.3 ст. 407 КК України, до 2 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки, а тому ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку.
Крім того, згідно п. 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» - якщо ж підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК. Проте вказані вимоги закону судом першої інстанції не виконані

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_9 раніше судимий та вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, колегія суддів приходить до висновку про те, що районний суд безпідставно затвердив угоду про примирення, оскільки умови угоди суперечать вимогам КПК України та не відповідають інтересам суспільства.
З цих підстав районний суд мав відмовити у затвердженні угоди про примирення на підставі п.1,2 ч. 7 ст. 474 КПК України та продовжити судове провадження в загальному порядку.

А тому апеляційні вимоги прокурора знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду.
В той же час, колегія суддів залишає без задоволення апеляційні вимоги прокурора стосовно ухвалення нового вироку, оскільки матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України районним судом не досліджувалися.
З огляду а викладене колегія судді приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, скасувавши вирок Маловисківський районний суд Кіровоградської області від 23 листопада 2017 року та призначити новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407, 409, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України, - скасувати.
Призначити новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження № 0000395, стовно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в Маловисківському районному суді Кіровоградської області, зі стадії підготовчого провадження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4