АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року,
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості від 17 лютого 2017 року, укладену між заступником Генерального прокурора України ОСОБА_4 , що здійснює повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 255 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, на строк 1 рік 10 місяців, без конфіскації майна;

- за ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, на строк 2 роки, без конфіскації майна;

- за ч. 4 ст. 28, ч.1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, на строк 2 роки.

22 листопада 2017 року адвокат ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року скасувати і направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування в загальному порядку.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що при винесені вироку Шевченківським районним судом м. Києва не були дотримані вимоги ст.ст. 370, 373, 474 КПК України, так як умови угоди про визнання винуватості порушують права та інтереси ОСОБА_3 .
Зокрема, суд першої інстанції у вироку вказав, що ОСОБА_5 діяв у співучасті з іншими учасниками злочинної організації, свідомо виконуючи всі вказівки ОСОБА №1, як організатора злочинної організації, а загальнодоступна та відома інформація дає можливість ідентифікувати цю особу, як громадянина ОСОБА_3 , що є констатацією винуватості ОСОБА_3 .

Тому вважає, що вирок, яким встановлено обставини кримінального провадження, інкриміновані ОСОБА_5 , із зазначенням даних, за якими можна ідентифікувати особу, яка не є учасником даного кримінального провадження, і створено преюдицію винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину, суперечить загальним засадам кримінального провадження, як то верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, та порушує гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд, а суд першої інстанції, на виконання вимог ч. 7 ст. 474 КПК України, повинен був відмовити у затвердженні такої угоди про визнання винуватості, а не ухвалювати вирок.

З огляду на положення ст.24 КПК України, якою гарантовано право на перегляд судового рішення, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, вважає, що має право на оскарження вироку суду першої інстанції.
Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції.
Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали кримінального провадження, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню адвокату ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , виходячи з наступного.
Згідно із положеннями з ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4, 6, 7 ст.474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вирок на підставі угоди про визнання винуватості ухвалено щодо ОСОБА_5 , а апеляційна скарга подана адвокатом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , щодо якого кримінальне провадження не розглядалося, і підстави, з яких він вважає, що має право оскаржити вирок суду першої інстанції, є непереконливими.
Так, згідно зі ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Між тим, вирок суду першої інстанції стосується прав та інтересів ОСОБА_5 і в ньому відсутні дані про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 у співучасті з ОСОБА_3 або іншими конкретними особами, або дані, які б дали можливість ідентифікувати співучасників.
Доводи адвоката ОСОБА_2 про те, що суд у вироку встановив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 з іншими особами, чим штучно створив преюдицію, є надуманими, оскільки вирок, ухвалений на підставі угоди стосовно однієї з декількох осіб, не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Отже, оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 судом не розглядалося, і відомості про нього у вироку відсутні, то судове рішення не стосується прав та інтересів ОСОБА_3 , а відтак, адвокат ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , не наділений правом у даному кримінальному провадженні подавати апеляційну скаргу, у зв`язку з чим вона підлягає поверненню особі, яка її подала.

За цих обставин не підлягає вирішенню і питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись ст. 399 КПК України, суддя,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року відносно ОСОБА_5 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги невідкладно надіслати адвокату ОСОБА_2 разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі ч. 6 ст. 399 КПК України.

Суддя
Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1