АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3995/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та продовжено строк тримання під домашнім арештом, із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 . у період часу з 22.00 по 06.00 в межах строку досудовою розслідування, строком на 60 діб, тобто до 19 вересня 2017 року включно, та з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Ісламської Республіки Іран, м. Абадан, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

При прийнятті рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися, необхідність проведення ряду слідчих і процесуальних дій, та прийшов до висновку про задоволення клопотання прокурора.

Не погоджуючись з таким рішенням, підозрюваний ОСОБА_12 подав апеляційні скарги, в яких, просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляд особистого зобов`язання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, підозрюваний зазначає, що суд, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, не дослідив важливі обставини, які вказують на відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого статтею 332 КК України та відсутність в діях ОСОБА_8 складу даного кримінального правопорушення. Додає, що в провадженні Печерського районного суду міста Києва перебувають дві справи, безпосереднім предметом оскарження яких є протиправна (незаконна) бездіяльність слідчого і прокурора щодо закриття кримінальної справи №0000231 з підстав відсутності події і складу злочину.

Далі в апеляційній скарзі підозрюваний зазначає, що висновком експерта № 109/1405 від 25.04.2017 року чітко встановлено, що у громадян Ірану не було встановленої законом України заборони на перетин державного кордону України, що вони знаходяться в Україні на законних підставах і користуються в повній мірі правами, наданими їм Конституцією України, зокрема, статтями 26, 33, 64 Конституції України. Додає, що цим висновком визнані справжніми (не підробленими) дві посвідки на право постійного проживання на території України на ім`я ОСОБА_13 та ОСОБА_14 №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що на думку апелянта свідчить про те, що громадяни Ісламської Республіки Іран (чоловік, його дружина та їх неповнолітній син) ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 перебувають в Україні на законних підставах.

Також підозрюваний вказує на відсутність посилань у клопотанні на жодні вимоги закону чи конкретні положення законів України, якими громадянам Ісламської Республіки Іран було заборонено вільно перетинати кордон України і вільно залишати територію України та додає, що прокурором не обґрунтовано в чому полягає незаконність перетину громадянами Ірану кордону України.

В апеляційній скарзі поданій до суду 25.07.2017 року, підозрюваний ОСОБА_12 зазначає про те, що зазначені в клопотанні прокурора ризики не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки судом не взято до уваги, що ОСОБА_12 у призначений слідчим час з`являється на виклики, постійно знаходиться на зв`язку, чітко виконує зобов`язання щодо перебування у встановлені судом години під домашнім арештом. Додає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків щодо знищення, пошкодження або спотворення будь яких речей або документів, оскільки слідчим проведені обшуки та вилучені всі необхідні речі та документи, які мають істотне значення в даному кримінальному провадженні та зроблені відповідні запити щодо вилучення документів до Посольства Латвії в Україні, вилучені посвідки на тимчасове проживання у свідків, що е виключає будь-які ризики пошкодження речей або документів підозрюваним.

Також підозрюваний звертає увагу суду на те, що він є громадянином України, раніше не судимий, має постійне місце роботи, проживає разом з дружиною та двома малолітніми дітьми, які знаходяться на повному його утриманні, підтримує соціальні зв`язки, займається спортом, за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою та суперечить характеристиці, долученій до клопотання прокурора.

Далі апелянт вказує на відсутність доказів на підтвердження вчинення ним інкримінуємого кримінального правопорушення.

Крім того, апелянт стверджує про можливість застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді особистого зобов`язання.

У підсумку автор апеляційної скарги наголошує на відсутність у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, через недоведеність стороною обвинувачення обставин, які б свідчили про вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення та недоведеність факту існування попередньої змови групи осіб у даному кримінальному провадженні.

Крім того, в доповненнях до апеляційної скарги підозрюваний зазначає, що громадяни Ірану отримували посвідки на проживання, вирішували житлове питання та зверталися до посольства Латвії самостійно. Додає, що в протоколах допиту свідків відсутні будь-які посилання на те, що підозрюваний займався незаконним переправленням осіб через державний кордон.

Також підозрюваний зазначає, що вилучання у нього паспорта громадянина України позбавляє реалізувати надані йому законом права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційні скарги підозрюваного і просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підозрюваного не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження № 0000231, відомості про яке 03.03.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

24.05.2017 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

25.05.2017 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва щодо підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 22 години до 06 години наступної доби залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 24.07.2017 року.

Прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням. і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_16 , яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 липня 2017 року задоволено та продовжено ОСОБА_17 строк тримання під домашнім арештом, із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 . у період часу з 22.00 по 06.00 в межах строку досудовою розслідування, строком на 60 діб, тобто до 19 вересня 2017 року включно, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання підозрюваногоОСОБА_16 під домашнім арештом, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_18 інкримінованого кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_16 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як домашній арешт, з чим погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_16 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Посилання підозрюваного на відсутність в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення, відсутність доказів на підтвердження його вчинення, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_18 інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такі дані містяться зокрема у протоколах допитів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , висновку експерта № 109/1405 за результатами техніко-кримінаналістичної судової експертизи, результатах зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, результатах спостереження за особою та інших матеріалах кримінального провадження. З цих же підстав не заслуговують на увагу і посилання підозрюваного на відсутність події кримінального правопорушення.

Твердження апелянта про недоведеність стороною обвинувачення факту існування попередньої змови групою осіб, є необгрунтованими, оскільки кваліфікація дій підозрюваного може бути змінена протягом досудового розслідування, проте на момент розгляду клопотання, у колегії суддів не викликає сумнівів правильність кваліфікації дій підозрюваного, з урахуванням обставин справи та доданих до клопотання доказів.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання прокурора, оскільки стороною обвинувачення в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_16 на свободу.

Враховуючи наведене, доводи апелянта щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами.
В сукупності із вищезазначеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_16 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які посилається підозрюваний в апеляційних скаргах.

Що стосується тверджень апелянта про позитивну репутацію та наявність у нього родини, то дані обставини не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не є визначеною законом самостійною підставою для зміни запобіжного заходу з домашнього арешту у певний період доби та особисто зобов`язання.

Твердження апелянта про належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та свідчить про правильність застосованого запобіжного заходу.

Посилання підозрюваного на ті обставини, що ним здано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, на переконання колегії суддів, не свідчить про помилковість запобіжного заходу, який продовжено підозрюваному, як не свідчить і про наявність підстав для зміни запобіжного заходу, з огляду на ті обставини, що це є обов`язком підозрюваного, з огляду на обов`язки покладені на нього, відповідно до положень ст. 194 КПК України.

Крім того, застосування будь-якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, містить обмеження прав підозрюваної особи, проте застосовуючи певні обмеження суд має встановити їх співмірність із завданням кримінального провадження, що у цьому випадку і було зроблено слідчим суддею.

Посилання апелянта на те, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувають справи щодо бездіяльності слідчого та прокурора щодо закриття кримінальної справи, те, що клопотання прокурора не містить посилань на заборону громадянам Ісламської Республіки Іран вільно перетинати кордон України, а вказані громадяни отримували посвідки на проживання самостійно, колегія суддів визнає передчасними, оскільки вони не є предметом розгляду на даному етапі кримінального провадження, проте оцінка даним обставинам буде дана судом при розгляді справи по суті.

Твердження підозрюваного про те, що протоколи допитів свідків не містять даних про те, що підозрюваний займався незаконним перенаправленням осіб через державний кордон, не заслуговують на увагу з урахуванням змісту протоколів допиту свідків у даному кримінальному провадженні.

Що стосується посилань підозрюваного на висновок експерта № 109/1405 від 25.04.2017 року, яким встановлено, що у громадян Ірану не було встановленої законом України заборони на перетин державного кордону України, то дані обставини, відповідно до вимог чинного кримінального процесуального закону, не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, як і не спростовують висновки слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_18 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, доводи підозрюваногоОСОБА_16 стосовно незаконності ухвали слідчого судді є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та продовження строку тримання особи під домашнім арештом, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та продовжено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під домашнім арештом, із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22.00 по 06.00 в межах строку досудовою розслідування, строком на 60 діб, тобто до 19 вересня 2017 року включно, та з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, , залишити без змін, а апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4