УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/7160/13-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_12 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2016 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Скарженці, Хмільницького району Вінницької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_8 ухвалено залишити без змін тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 29 серпня 2013 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено зарахувати термін його попереднього ув`язнення за період з 29.08.2013 року по день набрання вказаним вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 244,50 гривень та експертизи холодної зброї в сумі 244 грн. 50 коп.
Речові докази: кофту, футболку, спортивні штани, плавки, шкарпетки, кросівки, які належать померлому ОСОБА_13 - повернути потерпілим.; зрізи з нігтьових і пластин пальців рук потерпілого, які зберігаються в камері схову речових доказів Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області - знищити; 14 дисків формату ДВД- залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження; поліетиленовий пакет «нього кольору, джинси синього кольору „Річ, джинси чорного кольору „Сенсор, футболку „Бурберрі, поліетиленовий пакет білого кольору, пару туфель коричневого кольору, пару туфель чорного кольору, кофту чорного кольору, які зберігаються в камері схову речових доказів Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області - повернути ОСОБА_8 ; складний ніж - знищити; два диски формату ДВД з відеозаписами камери відео спостереження № 12 за 29.08.2013 року - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Ухвалено скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду від 30.08.2013 року на джинси синього кольору „Річ, джинси чорного кольору „Сенсор, футболку „Бурберрі, пару туфель коричневого кольору, пару туфель чорного кольору, кофту чорного кольору, складний ніж.
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що близько 02 години 50 хвилин 29 серпня 2013 року ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, знаходились на літньому майданчику кафе «Нептун», що по вул. Вінницька, 42-а у м. Бердичеві. Між ними на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків виникла сварка. Для з`ясування стосунків ОСОБА_8 та ОСОБА_13 вийшли з літнього майданчика та, знаходячись поблизу кафе «Нептун», продовжили суперечку. Дана суперечка переросла у бійку, в ході якої у ОСОБА_8 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_13 .
Цього ж дня, близько 02 години 52 хвилини, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 узяв у руку розкладний ніж та діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з метою умисного, протиправного позбавлення життя ОСОБА_13 , підійшов до останнього та наніс клинком ножа два удари у життєво-важливий орган потерпілого - у грудну клітку та один удар по лівій руці потерпілого, і таким чином умисно вбив ОСОБА_13 .
Смерть потерпілого ОСОБА_13 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з пошкодженням серця, яке ускладнилося гострою внутрішньою кровотечею.
В ході умисного вбивства ОСОБА_13 , ОСОБА_8 умисно заподіяв потерпілому:
-тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з пошкодженням серця;
-легкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючих ран на грудній клітці зліва та лівому передпліччі.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та постановити новий, змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення на ч.1 ст.119 КК України. Посилається на те, що вирок суду є незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд розглянув кримінальне провадження упереджено з обвинувальним ухилом, допустив неповноту судового розгляду, висновки суду викладені у вироку не тільки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а й побудовані на домислах припущеннях, судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що суд на припущеннях обгрунтував його вину у скоєнні злочину за ч.1 ст.115 України, але при цьому не вказав жодного беззаперечного доказу його вини, залишив без доказів відповіді на обставини, які підлягають доказуванню за статтею умисне вбивство. Стверджує, що не скоював умисного вбивства, його дії можна кваліфікувати, як вбивство через необережність, як перевищення самооборони, так як досліджені в суді докази, надані обвинуваченням і захистом ніяким чином не вказують на наявність умислу вчинити злочин умисне вбивство. На стадії досудового слідства було допущено порушення ст. 17 КПК України презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду за ч.1 ст.115 КК України змінити перекваліфікувати дії її підзахисного з ч.1 ст.115 на ч.1 ст.119 КК України. Посилається на те, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим в зв`язку із неповнотою судового розгляду, що полягає у відмові суду в задоволенні клопотання сторони захисту щодо допиту свідків та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_12 просить винести рішення, яким вирок суду відносно ОСОБА_8 змінити, визнавши ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 115 КК України та засудити на максимальний строк, яким передбачено норма ч.2 ст. 115 КК України. Визнати винним у скоєні злочину передбаченого ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_14 (як співучасника злочину) та притягнути до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 115 КК України (Умисне вбивство групою осіб). Визнати винним у скоєні злочину передбаченого ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_15 (як співучасника злочину) та притягнути до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 115 КК України (Умисне вбивство групою осіб ). Посилається на те, що вирок суду є незаконним, оскільки призначене покарання є надто м`яким. Інші співучасники злочину не притягнуті до відповідальності. Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам злочину, які суперечать фактичним доказам злочину, зафіксованими камерами відео спостереження, привело до невірної кваліфікації злочину і невірному застосуванні норми закону ч.1 ст. 115, а не ч 2. ст.115 КК України (здійснення злочину групою осіб). Судом безпідставно застосовано пом`якшуючі обставини. Судом не вирішено питання щодо цивільного позову. Також стверджує, що судом першої інстанції не вилучено інших записів камер спостереження кафе «Нептун», хоча сторона потерпілих заявляла клопотання. Судом не з`ясовано можливість отримання інших доказів, окрім наданих до суду слідчими органами якими проводилося досудове слідство, судом не встановлення істинний мотив вчинення злочину та притягнуто до кримінальної відповідальності співучасників злочину. Вважає, що неповнота дослідження доказів на досудовому розслідуванні та в суді призвела до винесення судом вироку, в якому наявні висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує також, що судом було безпідставно застосовано пом`якшуючі обставини, хоча підстави для цього відсутні. Суд безпідставно цивільний позов потерпілих фактично залишив без розгляду, оскільки від цивільного позову потерпілі не відмовлялися і не заявляли про залишення цивільного позову без розгляду. Причини такого рішення по цивільному позову невідомі і у вироку відсутні. Таким чином, вважає, що суд безпідставно відмовив в розгляді заявленого цивільного позову, істотно порушивши вимоги кримінального процесуального законодавства, а саме, нормативні вимоги ст.ст. 56, 58, 61, 63 КПК України.
В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_12 просить не брати до уваги апеляційну скаргу Приленського, оскільки його скарга не містить доказів невинуватість ОСОБА_8 . Просить притягнути до кримінальної відповідальності співучасників, а ОСОБА_8 засудити за ч.2 ст.115 КК України та призначити максимальне покарання. (.а. 51-56 т.7)
В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_8 від 12.01.2017 року зазначив, що на основі формування в обвинувальному акті не можна дійти однозначного висновку щодо моменту виникнення в нього умислу умисного вбивства, та його суб`єктивного ставлення до наслідків дій, те що він вчиняв дії з прямим умислом, передбачав настання смерті потерпілого і бажав цього, мотив і мету злочину. Висновки суду викладені у вироку не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Органом досудового слідства було порушено право на побачення з захисником до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфінденційність спілкування, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Таким чином судовий розгляд кримінального правопорушення було проведено упереджено з обвинувальним ухилом з порушенням його прав на захист. ( а.с.84- 89 т.7)
В доповненні до апеляційної скарги від 16.01.2017 року захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого просить вирок суду змінити щодо засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України, засудивши його за ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання, обмежившись строком перебування під вартою. Посилається на те, що вирок суду є незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. (а.с. 62- 68 т.7)
02.03.2017 року від обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 надішли доповнення та зміни до апеляційних скарг, в яких вони просили вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 . Підстави для скасування вироку наведені в доповненнях до апеляційної скарги. (а.с. 114, 115 т.7).
В подальшому в судовому засіданні 21.12.2017 року захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого звернулася до суду із клопотанням в формі змін та доповнень до апеляційної скарги, в якому вона просить вирок суду змінити, засудивши його за ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання, обмежившись строком перебування під вартою. Таким чином вона висловила вимогу по повернення до розгляду апеляційної сскарг зі змінами на 16.01.2017 року, відмовившись від вимог апеляційної скарги від 12.03.2017 року.
При цьому захисник вказала, що на думку захисту, судом дано не вірну оцінку діям ОСОБА_8 після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 . Адже ні сам ОСОБА_8 ні свідки не заперечують того факту, що після того, як ОСОБА_13 впав на землю та на його футболці була кров, ОСОБА_8 мав намір завести потерпілого в лікарню на своєму автомобілі, але знайомі ОСОБА_13 не дозволили цього зробити. ОСОБА_8 весь час, до приїзду «швидкої допомоги» перебував поруч із потерпілим, лише через те, що його сину - ОСОБА_14 стало зле, завіз його додому. Ножа забрав із собою з місця пригоди, щоб видати його працівникам правоохоронних органів, що одразу і зробив. Весь час до приїзду працівників міліції перебував за місцем свого проживання і одразу погодився проїхати з ними до Бердичівського МВ УМВС України в Житомирський області, де погодився давати покази. Одяг, в якому був одягнений в кафе не ОСОБА_8 , а його дружина замочила у воді, бо одяг був мокрий через те, що на вулиці йшов дощ. Таким чином у ОСОБА_8 з моменту від`їзду з місця пригоди було достатньо часу, щоб не тільки знищити ніж а і самому змінити місце проживання, але його дії свідчать саме про те, що він мав бажання співпрацювати із працівниками правоохоронних органів. Крім того пояснила, що підтримує доводи та вимоги, викладені в доповненнях до апеляційної скарги від 16.01.2017 року та відмовляється від вимог по скасування вироку та закриття кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_8 також відмовився від доповнень та змін до апеляційної скарги від 02.03.2017 року та просив розглядати апеляційну скаргу з доповненнями від 12.01.2017 року про зміну вироку суду, перекваліфікацію його дій на ч.1 ст. 119 К.К. України, підтримавши клопотання захисника ОСОБА_11
Таким чином під час апеляційного розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали зміни до апеляційної скарги від 12.01.2017 р. та від 16.01.2017 року, в яких просили вирок суду змінити, засудити ОСОБА_8 його за ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання за вказаною статтею КК України , обмежившись строком перебування під вартою.
Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_16 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, надали заяви про розгляд апеляційних скарг у їх відсутності, потерпілий ОСОБА_12 при цьому наполягав на задоволенні його апеляційної скарги та заперечував проти апеляційних скарг з доповненнями та змінами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 .
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні у повному обсязі підтримав усі свої пояснення, надані в суді першої інстанції, наполягав на них, крім того вказав, що дуже жалкує про наслідки своїх дій, кається в тому, що у зв`язку з його необережними діями померла людина, і просив вибачення у його батьків.
Заслухавши доповідь судді, доводи та вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, наведені вище, та які заперечили проти апеляційної скарги потерпілого, доводи та вимоги прокурорів, які заперечили проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, а також потерпілого, врахувавши письмові заяви потерпілих, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисника в інтересах обвинуваченого, обвинуваченого з відповідними змінами та апеляційна скарга потерпілого не підлягають задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника з приводу того, що судовий розгляд провадження проведено неповно, а висновки суду, викладені у вироку суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються дослідженими у суді доказами, є безпідставними.
У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним. Зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним даного злочину, досліджені висновки експертиз, допитані свідки, показанням яких надана відповідна юридична оцінка, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші.
Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що докази досліджені в судовому засіданні не доводять, що він не вчиняв вмисного вбивства, а його дії слід кваліфікувати як вбивство через необережність є необгрунтованими та спростовуються дослідженими у повному обсязі та оціненими в сукупності доказами.
Так відповідно до вироку суду 29 серпня 2013 року близько 02 години 50 хвилин між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_13 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, на літньому майданчику кафе «Нептун», що по вул. Вінницька, 42-а у м. Бердичеві, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків виникла сварка, яка продовжилася поза межами літнього майданчику та переросла у бійку. В ході вказаної бійки у ОСОБА_8 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_13 , реалізуючи який він близько 02 години 52 хвилини взяв у руку розкладний ніж та, діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з метою умисного, протиправного позбавлення життя ОСОБА_13 наніс останньому клинком ножа два удари у життєво-важливий орган потерпілого - у грудну клітку, та один удар по лівій руці потерпілого, і таким чином умисно вбив ОСОБА_13 .
Вказані обставини вчинення ОСОБА_8 злочину встановлені судом на підставі досліджених в судовому засіданні наданих органом досудового слідства та прокурором доказів, а саме :
- поясненнями самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечував факту сварки з потерпілим ОСОБА_13 за встановлених судом обставин та самого факту завдання останньому тілесних ушкоджень у вигляді колотих поранень грудної клітки, які були нанесені ножем, вилученим у нього в подальшому працівниками міліції;
- поясненнями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 в частині підтвердженнями ними обставин агресивної поведінки потерпілого ОСОБА_13 , сварки між ним та обвинуваченим, яка переросла у бійку з подальшим спричиненням ОСОБА_13 тілесних ушкоджень;
- поясненнями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 ;
- протоколом огляду місця події від 29.08.2013 року та ілюстрованою таблицею до нього;
- протоколом огляду трупа від 28.08.2013 року;
- протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_8 від 29.08.2013 року, в ході якого у підозрюваного було влучено поліетиленовий пакет з кофтою чорного кольору, в правій кишені якої виявлено складний ніж з рукояткою коричневого кольору;
- протоколом доступу до речей та їх тимчасового вилучення, а саме вилучення відеозаписів з камер відеоспостереження в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на який після перегляду вбачається характер і послідовність дій обвинуваченого , потерпілого та свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ;
- висновком судово-медичної експертизи № 233 від 15.10.2015 року, яким встановлено характер, локалізацію та тяжкість тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_13 та причину смерті останнього, а також встановлено перебування його в алкогольному с`янінні середнього ступеню;
- висновком судово-медичної експертизи № 728 від 28.10.2013 року, згідно якого категорично виключити можливість спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 як сторонньою рукою так і за обставин, зазначених в ході слідчого експерименту, не представляється можливим, зазначені тілесні ушкодження могли утворитися дії клинка ножа, що вилучений 29 серпня 2013 року у ОСОБА_8 ;
- висновком судово-медичної експертизи № 638 від 29.08.2013 року про відсутність у ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень;
- висновком судово-медичної експертизи № 639 від 30.08.2013 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_8 при обстеженні виявлено тілесне ушкодження у вигляді крововиливу в поперековій ділянці справа.
- висновком судово-імунологічної експертизи № 297 від 23.09.2013 року;
- висновком медико-криміналістичної експертизи № 206-МК від 17.10.2013 року;
- висновком комплексної амбулаторної судово психолого-психіатричної и№ 339-2013 від 17.09.2013 року ОСОБА_8 , згідно якого ОСОБА_8 яких-небудь властивостей психіки, які мають яскраво виражений характер і могли б справляти істотний вплив на його поведінку не виявляє, міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними на час, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні діяння, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати на даний час. По своєму психічному стану не потребує в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру;
-висновком комплексної судово-медичної, комп`ютерно -технічної експертизи № 31 від 29.05.2015 року, яким крім іншого було встановлено, що у зв`язку з низькою якістю виготовлених зображень через надто низьку якість наданого на дослідження відеозапису (відеозаписів) судити про відповідність показів оказів ОСОБА_8 об`єктивним даним відеозапису неможливо. Виходячи з характеру та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_13 виключити можливість їх утворення в ході бійки за обставин, на які вказав в ході і експерименту та в судовому засіданні ОСОБА_8 , неможливо.
- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 92 від 15.09.2015 року., згідно якого враховуючи, що обвинувачений не пам`ятає, як були нанесені удари в грудну клітку потерпілого, а тільки вказує, що він утримував руку потерпілого, який сам направляв клинок в бік, конкретно механізм нанесення удару не висвітлений, комісія експертів не може конкретно відповісти, чи можливо заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 власноручно за обставин, вказаних ОСОБА_8 . Ділянки тіла, де розміщені тілесні ушкодження, являються доступними для нанесення ударів як посторонньої руки, так і власної руки, проте враховуючи направлення раневих каналів, їх кількість, локалізацію, характер і важкість тілесних ушкоджень, як правило, тілесні ушкодження такого характеру виникають при нанесенні ударів посторонньої руки (т.4 а.п.170-178).
- речовим доказом - складним ножем;
- відеозаписом за 29.08.2013 року, виконаним відеокамерою №12 з кафе «Нептун» - час 2 год. 32 хв. - 02 год.53 хв. та 2 год. 52 хв. - 2 год. 54 хв.
Зазначені докази в кримінальному провадженні судом першої інстанції було оцінено у відповідності до вимог ст. 94 КПК України кожен окремо та в їх сукупності, та зроблено обгрунтований та вмотивований висновок про їх належність та допустимість, вмотивувавши своє рішення щодо критичного відношення до пояснень обвинуваченого свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 щодо обставин бійки між обвинуваченим та ОСОБА_13 , мотивів дій обвинуваченого ОСОБА_8 , характеру та механізму нанесення обвинуваченим ударів ОСОБА_13 .
При цьому судом було оцінено покази обвинуваченого ОСОБА_8 як спосіб захисту та спробу уникнути відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.
Так в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року „Про практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи визначається, що питання про умисел особи на вбивство необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку потерпілого і винного, що передували події, їхні стосунки.
З сукупності досліджених доказів, судом встановлено, що між потерпілим ОСОБА_13 та обвинуваченим ОСОБА_8 в кафе «Нептун» виник конфлікт, з приводу чого вони направились до виходу із кафе з`ясувати стосунки. Пр цьому виходячи з показань обвинуваченого, що раніше ніколи зі ОСОБА_13 він не конфліктував, вбачається, що сварка та бійка між ними виникла на ґрунті саме раптово виниклих неприязних стосунків, пов`язаних із невдоволенням обвинуваченого поведінкою ОСОБА_13 в кафе. Обвинуваченим описана послідовність їх дій після виходу з кафе біля сміттєвих баків та в подальшому, зокрема: з його слів ОСОБА_13 поводив себе агресивно, робив випади в його бік, а після приходу сина вдарив його, і тоді він відштовхнув сина, і потерпілий вихватив в цей час ніж, роблячи випади ножем в його бік, в свою чергу він намагався вибити ніж ногою, ОСОБА_13 продовжував наступати на нього, розмахував руками, ножем, після чого він перехопив своєю рукою його праву руку з ножем і між ними виникла боротьба.
Такі ж показання в судовому засіданні дали свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
При цьому суд, співставляючи вказані покази із оглянутим відеозаписом з камери спостереження № 12, який міститься на диску №1, робить висновок, що саме вказаані моменти відображені на диску № 1. Проте, із оглянутого відеозапису видно, що показання ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 суперечать послідовності дій, відображених на відеозаписі. Враховуючи дані, повідомлені обвинуваченим та свідками щодо одягу в який були вдягнуті в той день обвинувачений, свідки та потерпілий, видно, що саме потерпілий ОСОБА_13 відступає від трьох осіб, якими є обвинувачений , його син та свідок ОСОБА_15 . При цьому ОСОБА_13 не робить розмахувань руками, замахів. Із оглянутого відеозапису, враховуючи показання обвинуваченого щодо утримання потерпілим в руці ножа, випадів рукою з ножем в його бік, суд робить висновок, що в цій частині показання обвинуваченого не відповідають дійсності, оскільки положення рук ОСОБА_13 не характерно для людини, яка утримує предмет, зокрема ніж, та розмахує ним. Навпаки руки його опущені вздовж тіла, він спокійно відходить від групи в складі трьох людей. Крім того, в зазначений момент на голові ОСОБА_13 накинута на голову кофта, та видно як він зігнувся і ОСОБА_31 робить рухи вперед в бік ОСОБА_13 .
На підставі наведеного аналізу суд робить висновок про те, що , відеозапис на ДВД диску, в сукупності із іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: висновком комісійно судово - медичної, комп`ютерно-технічної експертизи № 51 від 29.05.2015 року; додаткової судово-медичної експертизи № 92 від 15.09.2015 року спростовує показання обвинуваченого та дає підстави вважати, що ОСОБА_8 умисно заподіяв смерть ОСОБА_13 .
До такого висновку суд приходить враховуючи характер його дій, предмет яким були заподіяні тілесні ушкодження та місце нанесення удару-в життєво важливий орган. Подальші дії обвинуваченого, який забрав з місця скоєння злочину ніж, завіз його до дому, одяг, в якому був одягнений поклав у пральну машинку, автомобіль, на якому був біля кафе «Нептун» в нічний час, відразу після скоєного залишив в ремонт, свідчать, на думку суду, про намагання приховати сліди злочину та уникнути кримінальної відповідальності, а пояснення його з цього приводу суд оцінює як надумані..
В подальшому судом здійснено оцінку висновків комплексної судово-медичної комп`ютерно-технічної експертизи № 31 від 29.05.2015 року про те, що виходячи з характеру та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_13 виключити можливість їх утворення в ході бійки за обставин, на які вказав в ході слідчого експерименту та в судовому засіданні ОСОБА_8 неможливо, і зазначає, що вони не є категоричними. При цьому суд посилається висновки додаткової судово-медичної експертизи № 92 від 15.092015 року, згідно яких, враховуючи, що обвинувачений не пам`ятає, як були нанесені удари в грудну клітку потерпілого, а тільки вказує, що він утримував руку потерпілого, який сам направляв клинок в свій бік, конкретно механізм нанесення ударів не висвітлений, комісія експертів не може конкретно відповісти на питання, чи можливо заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 власноручно за обставин, вказаних ОСОБА_8 . Ділянки тіла, де розміщені тілесні ушкодження, являються доступними для нанесення ударів як посторонньої руки, так і власної руки, проте враховуючи направлення раневих каналів, їх кількість, локалізацію, характер і важкість тілесних ушкоджень, як правило, тілесні ушкодження такого характеру виникають при нанесенні ударів посторонньої руки.
Таким чином, на підставі досліджених доказів в їх сукупності, проаналізувавши показання обвинуваченого та свідків ОСОБА_14 ОСОБА_15 , які суперечать даним оглянутого відеозапису на диску № 1 з камери спостереження, суд прийшов до висновку про неможливість отримання ОСОБА_13 тілесних ушкоджень за обставин, зазначених обвинуваченим під час судового розгляду та на слідчому експерименті.
Судом визначено, що під час досудового розслідування не було допущено порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів належність та допустимість доказів, а доводи про визнання наведених стороною захисту доказів недопустимими, визнані судом необгрунтованими.
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне погодитися, оскільки такий висновок суду не є припущенням, як зазначає про це сторона захисту, а здійснений на підставі сукупності наданих доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку між собою у відповідності до положень ст. 94 КПК України .
Доводи апелянтів про невідповідність висновків суду обставинам справи, про неповноту судового розгляду, неправильну оцінку судом наявних доказів та порушення судом презумпції невинуватості з огляду на наведені обставини є на думку колегіяї суддів неспроможними.
Не спростовують також вказаних висновків і посилання апелянтів на неповне дослідження як в ході проведення досудового слідства, так і судового розгляду провадження речового доказу складного ножа, яким було вбито ОСОБА_13 , не проведення ряду експертиз для встановлення його належності , а також безпідставності висновків досудового слідства та суду щодо належності вказаного ножа саме ОСОБА_8 , оскілки вказаний ніж було вилучено з одягу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечував того факту, що саме вказаним ножем було завдано тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , який за його словами сам тримав зазначений ніж і своєю рукою в процесі боротьби з ним наніс собі удари, факту того,що даний ніж він забрав з місця вчинення злочину, а також згідно експертних висновків, наведених вище, не включається можливість нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 саме вказаним ножем.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне погодитися з висновками суду першої інстанції про критичне оцінювання показань свідка ОСОБА_32 , яка в судовому засіданні стверджувала, що ОСОБА_13 , тримаючи ніж у правій руці, висував та складав лезо, таким чином „клацаючи ним, оскільки, оглянувши його під час судового розгляду , судом було встановлено, що на ньому відсутній механізм пружини, за допомогою якого викидається лезо при його натисканні, лише є кнопка, яка фіксує ніж у розкладеному стані.
Доводи апелянтів щодо незрозумілість ОСОБА_8 обвинувачення та нероз`яснення його головуючим в суді першої інстанції в порушення положень ст. 348 КПК України, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді вироку суду.
Так, враховуючи характер та послідовність пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 щодо обставин злочину, взаємовідносин з вбитим ОСОБА_13 , можна зробити висновок про те, що посилання обвинуваченого на незрозумілість обвинувачення є по своїй суті його запереченнями проти висновків органу досудового слідства про його обвинувачення в умисному вбивстві за конкретних обставин, встановлених вказаним органом. Колегія суддів приходить до такого висновку, оскільки в ході всього досудового слідства та судового розгляду провадження в суді першої інстанції та в апеляційному суді обвинувачений послідовно давав пояснення з приводу обставин вчинення злочину, мотивів своїх дій, їх кваліфікації, чітко формулюючи своє відношення до обвинувачення, встановлених обставин, доказів, і в результаті такого усвідомлювання зазначеного обвинувачення наполягав на перекваліфікації своїх дій з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України. Крім того, маючи кількох захисників на протязі усього досудового слідства та судового розгляду провадження мав постійну можливість отримувати кваліфіковану правову допомогу, що ним і було здійснено.
За таких обставин вважати , що обвинуваченому не було зрозуміло, в чому його обвинувачують, апеляційний суд не вбачає за можливе.
Посилання з апелянта та його захисника на порушення права вільно та необмежено спілкуватися з захисником до першого допиту не може бути, на думку колегії суддів, підставою вважати таке порушення істотним у розумінні положень ст. 412 КПК України, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення .
Апеляційні доводи про упередженість суду першої інстанції при розгляді провадження, яка на думку сторони захисту виразилася в не всебічному, упередженому дослідженні обставин справи, обмеження процесуальних прав сторони захисту , нехтування принципу невинуватості особи також не можуть бути підставою для висновку про незаконність та необгрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення. Вказані обставини були предметом судового дослідження в ході розгляду заяви про відвід колегії суддів, та були відхилені судом . Зазначені обставини самі по собі не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, тим більш, що посилаючись на вказані обставини, обвинувачений та захисник ОСОБА_11 вимог про скасування вироку з цих підстав, призначення нового розгляду в суді першої інстанції тощо не заявляли, а навпаки, посилаючись на ті ж докази, які були досліджені судом, просили змінити вирок та перекваліфікувати дії обвинуваченого на іншу статтю КК України.
Крім того також слід зазначити, що в судовому засіданні апеляційного суду були задоволено клопотання сторони захисту про часткове повторне дослідження доказів, додатково допитані свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_33 , досліджені письмові докази щодо затримання обвинуваченого (протокол затримання) висновки експертиз, письмові докази щодо особи постраждалого ОСОБА_13 (копії вироків суду щодо ОСОБА_13 ,, в тому числі відносно його як потерпілого, медичні док5ументи стосовно його стану здоров`я, втому числі і психічного). Разом з тим, враховуючи, що майже усі вказані докази, крім медичних документів щодо ОСОБА_13 , були предметом безпосереднього дослідження суду , вони оцінені судом з дотриманням положень КПК України , з вказаною оцінкою вважає за необхідне погодитися і апеляційний суд , колегія суддів вважає доводи апелянтів такими, що не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків суду.
Не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків суду і не можуть бути підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_12 .
Так, потерпілий ОСОБА_12 просить винести рішення, яким вирок суду першої інстанції змінити, визнавши ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину передбаченому за ч. 2 ст. 115 КК України та засудити на максимальний строк, яким передбачена норма ч. 2 ст. 115 КК України; визнати винним у скоєнні злочину передбаченому ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_14 та ОСОБА_34 ; задовольнити цивільний позов у повному обсязі.
Вказані вимоги перед апеляційним судом ставляться потерпілим, оскільки на його думку під час досудового розслідування слідством, а в подальшому судом не притягнуло до кримінальної відповідальності усіх винних осіб та відповідно невірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_8 ; судом не досліджено усіх важливих фактів для встановлення істини по справі; судом не з`ясовано можливість отримання інших доказів, окрім наданих до суду слідчими органами; злочин скоєний не на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин; не вилучені та не досліджені усі записи з камер відеоспостереження; на записах з камер відеоспостереження видно, що вбивство ОСОБА_13 вчинене групою осіб; свідки сторони захисту дали неправдиві покази; суд цивільний позов залишив без розгляду.
Такі доводи та твердження потерпілого є безпідставними, оскільки судом при винесенні вироку, надана оцінка всім дослідженим в ході судового слідства доказам: як показам свідків, так і дослідженим письмовим та речовим доказам. ДО таких висновків колегія суддів приходить , виходячи з наведених вище обставин та мотивів, зазначених апеляційним судом в обґрунтування безпідставності апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника.
Крім того в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження слідчим спільно з процесуальним керівником надавалась оцінка усім забраним доказам у кримінальному провадження та дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України. Підстав для притягнення інших осіб до кримінальної відповідальності, зокрема ОСОБА_15 та ОСОБА_14 не вбачалось.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
В ході судового розгляду прокурором обвинувачення не змінювалось, а тому суд першої інстанції навіть прийшовши до переконання, що у діях ОСОБА_8 вбачаються ознаки складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 1 15 КК України, а не ч. 1 ст. 115 КК України, не уповноважений змінити кваліфікацію злочину, так як це погіршує становище особи.
Як вже зазначалось вище потерпілий ОСОБА_12 в своїй апеляційній скарзі просить апеляційний суд вирок змінити, визнавши ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину передбаченому за ч. 2 ст. 1 15 КК України та засудити на максимальний строк, яким передбачена норма ч. 2 ст. 115 КК України. Разом з тим відповідно до ч.4 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуто в суді першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції також не вправі виходити за межі висунутого в суді першої інстанції обвинувачення та притягати до відповідальності інших осіб. Дане питання повинно вирішується згідно із нормами кримінального процесуального закону в межах повноважень відповідних установ. Порушення кримінального провадження виходить за межі повноважень апеляційного суду, які закріплені в ст.ст.404, 407 КПК України.
Доводи потерпілого з приводу того, що судом першої інстанції безпідставно не було задоволено цивільний позов, у зв`язку з чим він просить апеляційний суд задовольнити усі його позові вимоги до обвинуваченого, є безпідставними, та не підлягають задоволення, з огляду на наступне.
Так відповідно до положень ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, мас право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
З матеріалів провадження вбачається, що дійсно до обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , направленого на розгляд суду першої інстанції, було долучено позовні заяви потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_16 з доданими до них документами.
Разом з тим до початку судового розгляду захисником обвинуваченого було надано суду нотаріально посвідчені заяви потерпілих( ОСОБА_16 ОСОБА_12 та матері загиблого ОСОБА_35 ) про відшкодування їм шкоди, завданої злочином у повному обсязі, про відсутність матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, про відмову від заявлених позовних вимог. Потерпіла ОСОБА_16 також зазначила про розгляд с кримінального провадження за її відсутності, висловивши своє ставлення до необхідно покарання обвинуваченому.
В подальшому під час судового розгляду провадження 23 січня 2014 року потерпілий ОСОБА_12 зазначив, що матеріальна та моральна шкода у повному обсязі була відшкодована, він відмовляється від цивільного позову (а.с.96 т.3).
У зв`язку з наведеним, враховуючи те, що судом розглядається кримінальне провадження виключно в межах пред`явленого обвинувачення, а також відшкодування шкоди потерпілим здійснюється тільки на підставі заявленого цивільного позову, додані до обвинувального акту цивільні позови потерпілих судом взагалі не розглядалися, будь-якого рішення по ньому судом першої інстанції взагалі не приймалося, відтак апеляційний суд позбавлений повноважень розглядати цивільний позов потерпілого та приймати по ньому рішення під час апеляційного розгляду провадження, оскільки це виходить в даному випадку за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Посилання потерпілого ОСОБА_12 на те, що в ході судового розгляду ним зазначалося, що вказані заяв було підписано ним та іншими потерпілими в результаті введення їх в оману, що ніякої шкоди ні йому, ні матері загиблого, обвинуваченим відшкодовано не було, у зв`язку з чим його представником заявлялося клопотання про визнання вказаних заяв недопустимими, з урахуванням вищенаведених обставин та повноважень суду апеляційної інстанції, також е можуть бути підставою для прийняття апеляційним судом рішення про розгляд його позовної заяви та задоволення його позовних вимог у повному обсязі.
При цьому висновки суду першої інстанції про неможливість визнання вищезазначених заяв недопустимими доказами є цілком обгрунтованими, оскільки такі заяви не є доказами в кримінальному провадженні у відповідності до положень ст. 84 КПК України та не підлягають оцінці відповідно до положень ст.ст. 86-89 КПК України .
За таких обставин питання щодо відшкодування потерпілому шкоди, завданої даним злочином, необхідно вирішувати у відповідності до положень Цивільного процесуального кодексу України окремо від даного кримінального провадження.
Що стосується доводів апелянтів ( обвинуваченого, захисника та потерпілого) щодо невідповідності призначеного судом покарання обвинуваченому тяжкості вчиненого ним злочину, особі обвинуваченого та іншим обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.
Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Перевіривши доводи апелянтів, матеріали провадження щодо особи обвинуваченого, особи загиблого, інші обставини, які впливають на вид та міру покарання, колегія суддів вважає, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання зазначених вимог закону дотримався у повному обсязі, а обставини, на які посилаються апелянти, не можуть бути підставою для зміни покарання обвинуваченому, визначеного судом першої інстанції.
Так обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_11 , звертаючись з вимогами про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.1 ст. 115 КК УУраїни на ч.1 ст. 119 КК України, просили обмежитися відбутим обвинуваченим покаранням, при цьому зазначали, що суд при призначенні покарання не в повному обсязі врахував особу обвинуваченого, пом`якшуючі обставини, матеріальне положення, сімейний стан, відсутність попередніх судимостей, а також поведінку загиблого ОСОБА_13 під час досліджених судом обставин та психологічний і фізичний стан, в якому він перебував (перебування у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню та знаходження на лікуванні у психіатра протягом тривалого часу.)
Потерпілим ОСОБА_12 навпаки зазначається про призначення судом необгрунтовано м`якого покарання обвинуваченому із врахуванням неіснуючих пом`якшуючої обставини, без врахування невизнання обвинуваченим своєї вини у вбивстві його сина, відсутності каяття у вчиненому, відсутності відшкодування будь-якої шкоди.
З вироку суду вбачається, що покарання засудженому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.1 ст.115 України із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки, які від нього настали смерть людини, враховано особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання, а також за місцем попереднього ув`язнення адміністрацією УВП № 8, де в даний час утримується, характеризується виключно позитивно, одружений, має сім`ю, вину у вчиненні злочину не визнав, думку потерпілих, які наполягали на суворому покаранні, та правильно прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним злочинів буде покарання у вигляді позбавлення волі, передбачене санкцією ст.115 КК України у виді 11 років позбавлення волі.
Доводи потерпілого про безпідставне застосування пом`якшуючої обставини відшкодування шкоди, про те, що покарання, яке призначено судом ОСОБА_8 , не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам і є надто м`яким за своєю м`якістю, є безпідставними з огляду на вищенаведені обставини.
Доводи обвинуваченого щодо перебування загиблого у стані алкогольного сп`яніння, стану здоров`я обвинуваченого його каяття в тому, що від його дій сталася смерть людини, за що він просив і просить вибачення у його батьків, заслуговують на увагу, разом з цим не можуть бути безумовною підставою для зменшення покарання, визначеного судом.
Крім того слід зазначити, що апеляційних вимог про призначення обвинуваченому більш м`якого покарання в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України обвинуваченим та його захисником взагалі не заявлялося, а ставилося питання про визначення покарання за ч.1 ст.119 КК України за умови перекваліфікації його дій, обмежившись при цьому відбутим обвинуваченим покаранням.
Всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір покарання, були враховані судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинений ним злочин, вважати його явно несправедливим апеляційний суд підстав не вбачає.
Таким чином доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження. Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, вирок відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України і підстави для його зміни чи скасування у відповідності до положень ст.ст. 408-415, 417 КПК України відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України , колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена протягом трьох місяців з моменту її оголошення до Верховного Суду , а обвинуваченим ОСОБА_8 , - в той же строк з моменту отримання копії ухали.
Судді: