АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 617/1806/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/177/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 617/1806/15-к за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року,
У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Великобурлуцького районного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білий Колодязь, Вовчанського району Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
- 25.03.2010 р. за ст.ст. 186 ч.2, 186 ч.3, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20.08.2014 р. за відбуттям покарання;
- 26.03.2015 р. за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,
визнано винним і засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на шість років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 71,78 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте ним покарання за вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 26.03.2015 року за ч.2 ст. 185 КК України і остаточно визначено ОСОБА_7 покарання сім років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 15 вересня 2015 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 15.09.2015 р. по 15.02.2017 р. зараховано ОСОБА_7 у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено - тримання під вартою. Вирішено долю речових доказів.
З цим вироком не погодився обвинувачений, який подав апеляційну скаргу і просить вирок районного суду скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд. Посилається на неправильність і неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильність кваліфікації його дій.
Вислухавши доповідь судді, думки прокурора, обвинуваченого його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Як було встановлено оскаржуваним вироком суду, 15 вересня 2015 року близько 01:00 години ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у кухні домоволодіння, в якому він мешкав разом з ОСОБА_9 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , в той час як вона знімала з себе через голову кофту, маючи умисел на заподіяння їй тілесного ушкодження, взяв зі столу у праву руку кухонний ніж і, діючи умисно, наніс ним один удар в область грудної клітки ОСОБА_9 , спричинивши їй при цьому колото-різане поранення правої половини грудної клітки з наявністю рани в області 8-го міжребер`я по білягрудинній лінії, рановий канал якої направлений спереду назад і вправо, з проникненням в праву плевральну порожнину, що призвело до кровотечі в праву плевральну порожнину в об`ємі до 400 мл крові. Цими діями потерпілий було заподіяне тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння: колото-різане поранення правої половини грудної клітки, яке проникає в праву плевральну порожнину.
Сам обвинувачений ОСОБА_7 , хоча в судовому засіданні суду першої інстанції і не визнав себе виним, але підтвердив, що впродовж дня 14 вересня 2015 року вони з ОСОБА_9 вживали пиво, потім утрьох зі знайомою на ім`я ОСОБА_10 , яка приходила до них у гості, випили горілки, а близько опівночі ОСОБА_9 почала сварку на ґрунті ревнощів. В ході сварки він один раз штовхнув ОСОБА_9 . Потім він, перебуваючи у приміщенні кухні, хотів ще випити, та взяв у праву руку кухонний ніж з метою відрізати щось для закуски. Почувши, що хтось наближається ззаду, різко повернувся через лівий бік, внаслідок чого ОСОБА_9 наштрикнулася на ніж. Він почув її зойк і ОСОБА_9 присіла. Він побачив кров у неї на животі, затулив рану ганчіркою та переніс її і поклав на канапу у сусідній кімнаті.
Потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 14.09.2015 р. до них з ОСОБА_7 приїздив у гості її брат ОСОБА_11 , і вони з ним випили горілки. Коли брат поїхав і вони залишилися вдвох, ОСОБА_7 почав вимагати у неї гроші на спиртне. Вона відмовила, між ними на цьому грунті почалася сварка, дійшло до бійки. Під час сварки вона пішла до кухні, де хотіла перевдягнутися. Знімаючи светр, відчула удар у живіт. ОСОБА_7 переніс її на канапу і сам сказав, що ударив її кухонним ножем. ОСОБА_7 не викликав швидку допомогу та нікому не зателефонував до ранку, а вона не могла цього зробити, так як їй було боляче ворушитися. ОСОБА_7 зібрав свої речі і приблизно о 7 год. 15.09.2016 р. зателефонував її матері ОСОБА_12 . Невдовзі мати прийшла та викликала свого сина ОСОБА_13 , автомобілем якого її доправили до лікарні.
Свідок ОСОБА_12 мати потерпілої, підтвердила, що 15.09.2015р. приблизно о 7-00 год. зателефонував співмешканець дочки ОСОБА_7 та попросив прийти до них. Вона відразу ж пішла і побачила, що ОСОБА_9 лежить на канапі, вкрита ковдрою. ОСОБА_7 стояв біля дверей з сумкою. Дочка показала їй рану на передній частині свого живота, ОСОБА_7 сказав, що це він порізав її дочку. Вона стала кричати на ОСОБА_14 , зателефонувала своєму синові ОСОБА_15 та повідомила про те, що сталося. На кухні на підлозі була кров. На столі лежав ніж з білою рукояткою без слідів крові.
Свідок ОСОБА_16 підтвердив, що на прохання матері відвозив сестру до лікарні. Матір повідомила йому, що це ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 ножем.
Свідок ОСОБА_17 дружина ОСОБА_16 , пояснила, що 15.09.2015 р. біля 7-00 год. до неї додому заходила мати її чоловіка ОСОБА_12 , сказала, що у ОСОБА_18 щось сталося, вона їй телефонувала. Хвилин через двадцять ОСОБА_12 зателефонувала та повідомила, що ОСОБА_7 порізав ОСОБА_10 . Вони з чоловіком поїхали до ОСОБА_10 та відвезли ту до лікарні.
Свідок ОСОБА_19 дочка потерпілої, пояснила, що 15.09.2015 р. близько 8-00 год. їй зателефонувала тітка - ОСОБА_17 і сказала, що її маму ОСОБА_7 ударив ножем.
Свідок ОСОБА_20 чоловік ОСОБА_12 , пояснив, що 15.09.2015 р. біля 7-00 год. він заходив до ОСОБА_7 , попросив закурити, той пригостив його горілкою. ОСОБА_21 в той час лежала у вітальні на канапі, вкрита ковдрою. Він там пробув не більше трьох хвилин та пішов.
При огляді місця події - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено одяг джинси темно синього кольору та кофту з смугами чорного, білого, сірого кольорів зі слідами п`ятен бурого кольору та два кухонні ножі один з чорною рукояткою, другий з рукояткою червоно-біло-синього кольору (т.1 а.с. 44-61).
Вказані речі були визнані речовими доказами (т.1 а.с. 62-67).
При огляді речових доказів у судовому засіданні потерпіла пояснила, що саме в ці джинси та кофту вона була вдягнена в ніч з 14 на 15 вересня 2015 р. Коли знімала кофту, перевдягаючись на ніч, ОСОБА_7 наніс їй удар ножем у грудну клітку. Також потерпіла впізнала свої кухонні ножі.
Обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що один з цих ножів - з рукояткою червоно-біло-синього кольору, обмотаною прозорим скотчем, схожий на той, яким він наніс поранення потерпілій.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 142-ВЛ/15 завдане ОСОБА_9 тілесне ушкодження: колото-різане поранення правої половини грудної клітки з наявністю рани в області 8-го міжребер`я по білягрудинній лінії, рановий канал якої направлений спереду назад і вправо, що проникло в праву плевральну порожнину та супроводжувалося кровотечею (гемоторакс) в праву плевральну порожнину в об`ємі до 400 мл крові,- є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Це тілесне ушкодження утворилося від дії гострого предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями, та могло бути отримане в ніч з 14 на 15 вересня 2015 року (т.1 а.с.85-86).
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 143-ВЛ/15 наявне у ОСОБА_9 тілесне ушкодження могло утворитися ножем, наданим на судово-медичну експертизу як речовий доказ ножем з рукояткою червоно-біло-синього кольору (т.1 а.с.90-92).
При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_7 пояснив, що у кухні домоволодіння, де вони разом жили, під час сварки і бійки з ОСОБА_9 він взяв у праву руку кухонний ніж з рукояткою синьо-біло-червоного кольору, обмотаною прозорим скотчем. Ніж він взяв за лезо, при цьому лезо виступало з його долоні приблизно на 5 см, і наніс удар у грудну клітку ОСОБА_9 , перебуваючи від неї на відстані витягнутої руки. Після цього відніс потерпілу на канапу у кімнату та намагався зупинити у неї кровотечу, серветкою витер кров біля рани (т.1 а.с. 171-175).
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 144-ВЛ/15 наявне у ОСОБА_9 тілесне ушкодження могло бути отримане за обставин, на які вказав ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту за його участю (т.1 а.с. 96-99).
При допиті судово-медичного експерта ОСОБА_22 , який виконував судово-експертні дослідження при досудовому розслідуванні, він пояснив, що для проникнення у плевральну порожнину потерпілої достатньо було довжини леза ножа 3-4 см.
Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані судові докази, правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за ч.1 ст. 121 КК України. Суд дав оцінку й доводам обвинуваченого щодо кваліфікації його дій за ст. 128 КК України. Про спрямованість його умислу свідчить те, що він з достатньою силою наніс потерпілій удар ножем в місце розташування життєво важливих органів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки і свідомо допускаючи їх настання. Його посилання на те, що потерпіла сама наткнулася на ніж є намаганням уникнути покарання. Показання потерпілої щодо того, що він саме вдарив її ножем, а ні вона сама наткнулася на ніж, є послідовними, узгоджуються з судово-медичними даними, показаннями свідків. Підстав взяти під сумнів об`єктивність потерплої, немає.
При вирішенні питання про призначення міри покарання суд керувався вимогами ст. 65 КК України, достатньо врахував тяжкість злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, обставини, які обтяжують покарання, а саме - рецидив злочину та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи наведене, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Судом правильно застосовано і вимоги ст.71 КК України, оскільки обвинувачений вчинив злочин, не відбувши покарання за вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 26.03.2015 р., яким він засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки.
Що стосується клопотання обвинуваченого про зарахування в строк покарання попереднього ув`язнення, колегія суддів приходить до наступного:
Згідно вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року колегія суддів зараховує обвинуваченим попереднє ув`язнення в строк призначеного покарання з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою, як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Ця норма кримінального закону є імперативною і відповідної заяви про її застосування не потребує. Колегія суддів ураховує, що Законом України від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» частину 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування". Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Оскільки зазначений Закон України був офіційно опублікований 20 червня 2017 року, за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року має бути зараховане попереднє ув`язнення з моменту затримання обвинувачених і по 20 червня 2017 року. У решті зарахування здійснюється день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При цьому, колегія суддів виходить з вимог ст.5 КК України, згідно якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Ураховуючи зазначене, попереднє ув`язнення з моменту затримання до набрання чинності зазначеним Законом підлягає зарахуванню за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Законі від 26 листопада 2015 року.
Таке зарахування щодо ОСОБА_7 має бути здійснено за період з 16 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Згідно вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання попереднє ув`язнення з 16 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.
Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ ____________________

ОСОБА_23 ОСОБА_24 ОСОБА_25