У х в а л а
іменем україни

22 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 про обвинувачення

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Павло-Марянівка Снігурівського району

Миколаївської області,

жителя

АДРЕСА_1 , громадянина України,

раніше судимого Снігурівським районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2007 року за ч. 3 ст. 185, ст. 304 КК України, на підставі ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 13 січня 2010 року по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

в с т а н о в и л а :

Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_6 навідшкодування моральної шкоди:на користь ОСОБА_7 1 000 грн, на користь ОСОБА_8 2 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року Херсонської області від 14 вересня 2016 року вирок залишений без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень щодо нього з підстав порушення кримінального процесуального законута неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд залишив поза увагою те, що обвинувальний висновок не відповідає вимогам закону, не дав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на наявність у нього алібі на час вчинення кримінального правопорушення, а саме його перебування в м. Києві. Вказує, що суд не взяв до уваги відсутність претензій до нього з боку потерпілих. Зазначає, що докази у кримінальному провадженні не підтверджують його причетність до кримінального правопорушення.

У запереченні на касаційну скаргу засудженого прокурор просить залишити скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за вимагання, поєднане з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин.

24 листопада 2013 року ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , якого за це кримінальне правопорушення засуджено вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2014 року, з метою вимоги грошових коштів прийшли до потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 , та, скориставшись наявністю конфліктної ситуації між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , яка звернулася до Снігурівського РВ УМВС із заявою про її зґвалтування, повідомили потерпілим, що родич ОСОБА_10 просив розібратися з ОСОБА_7 з приводу події, яка сталася між ним і заявницею.

Погрожуючи застосуванням фізичної сили, ОСОБА_6 і ОСОБА_9 стали вимагати від потерпілих передачі грошових коштів у сумі 24 000 грн, а в разі відмови погрожували забрати ОСОБА_7 з собою, а додому повернути калікою. На підтвердження погроз ОСОБА_6 зателефонував зі свого мобільного телефону невстановленій слідством особі, яка у розмові з потерпілою ОСОБА_8 підтвердила намір вчинити фізичну розправу з її чоловіком, і потерпіла, сприймаючи погрози як реальні, передала ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 24 000 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння майном потерпілих, 15 грудня 2013 року ОСОБА_6 і ОСОБА_9 знову прибули до потерпілих та, погрожуючи їм фізичним насильством, стали вимагати передати їм грошові кошти у розмірі 5 000 грн. У зв`язку з відсутністю у потерпілих грошових коштів, домовилися про їх передачу пізніше. 18 грудня 2013 року ОСОБА_9 , з метою отримання вказаних грошових коштів прибув до потерпілих, де ОСОБА_12 передала йому 5 000 грн і при виході з будинку ОСОБА_9 був затриманий працівниками міліції Снігурівського РВ УМВС України в Миколаївській області.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді даного кримінального провадження апеляційний суд повною мірою дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про необгрунтованість його засудження у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення аналогічні доводам, які були викладені в апеляційній скарзі його захисника ОСОБА_13 , вони були перевірені судом апеляційної інстанції і визнані такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.
Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вимаганні, поєднаному з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, за обставин, викладених у вироку, підтверджено сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про обставини, за яких ОСОБА_6 та ОСОБА_9 погрожували застосуванням фізичного насильства та вимагали грошові кошти. Наведені показання потерпілих суд обгрунтовано визнав достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема, з даними протоколів пред`явлення особи для впізнання, під час яких ОСОБА_8 і ОСОБА_7 впізнали серед представлених на фотознімках осіб ОСОБА_6 як особу, яка разом із ОСОБА_9 вимагала у них гроші; даними протоколів огляду мобільних телефонів потерпілих, з яких вбачається, що на них надходили телефонні дзвінки з абонентського номеру, яким користувався ОСОБА_6 ; даними протоколу огляду диску з інформацією про роздруківку вихідних телефонних дзвінків з мобільного телефону, яким користувався ОСОБА_6 у період вчинення кримінального правопорушення, на телефонні номери мобільних телефонів, якими користувалися потерпілі. Крім того, слід звернути увагу, що всі зазначені телефонні дзвінки у відповідний період часу були здійсненні з території Миколаївської області, що спростовує доводи засудженого про те, що в період інкримінованих подій він перебував в м. Києві.

Необґрунтованими є доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що суд не звернув уваги на відсутність до нього претензій з боку потерпілої, що, на його думку, доводить його невинуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні. Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що суд дав належну оцінку таким доводам засудженого, визнавши їх безпідставними, при цьому обгрунтовано звернув увагу, що ОСОБА_12 під час досудового розслідування дійсно зверталася до Снігурівського РВ УМВС із заявою про відсутність претензій до ОСОБА_6 та відмовились від обвинувачення, однак, в судовому засіданні потерпіла наполягала на притягненні ОСОБА_6 до кримінальної відповідальностіта пояснила, що зазначену заяву вона написала на прохання та під диктовку захисника ОСОБА_14 , який ввів її в оману, запевнивши, що така заява свідчитиме про відсутність у потерпілих матеріальних претензій до ОСОБА_6 .

Таким чином, суд дав повну і всебічну оцінку доказам у кримінальному провадженні та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йомукримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку. Судом досліджено всі обставини, які могли мати значення дляприйняття правильного рішення. Докази, на яких побудовані висновки суду, є належними, допустимими, достатніми і достовірними.

За таких обставин висновок суду про те, що ОСОБА_6 своїми діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК України, є обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_14 , відповідно до вимог ст. 419 КПК України належним чином проаналізував доводи, наведені в апеляційнійскарзі, дав на них вичерпні відповіді і обґрунтовано залишив апеляційнускаргу без задоволення.

Апеляційний суд розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 в межах апеляційної скарги та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишити вирок щодо засудженого без змін, мотивувавши своє рішення належним чином.

Таким чином, ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, вона відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і винести законні та обґрунтовані рішення щодо ОСОБА_6 , не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 09 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3