Роздільнянський районний суд Одеської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/429/17

Номер провадження: 1-кс/511/60/18

26.01.2018 року слідчий суддя Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 у складі суду: секретаря ОСОБА_2 , за участю: заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого,-

ВСТАНОВИВ:
25.01.2018 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області через канцелярію суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, згідно якої він просить скасувати постанову слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 24.01.2018р. про відмову у визнанні його потерпілим по кримінальному провадженню № 00000642 за ст. 384 ч.1 КК України та зобов`язати слідчого Роздільнянського відділу поліції Одеської області визнати його потерпілим
В судовому засіданні заявник доводи скарги підтримав у повному обсязі та надав пояснення з приводу скарги, підтвердив обставини, викладені у скарзі. Окрім того зазначав, що він є потерпілим по вказаному кримінальному провадженню, оскільки об`єктом вказано складу злочину, передбаченого ст. 384 КК України є не тільки інтереси правосуддя, але і захист прав та законних інтересів учасників процесу, тобто його, оскільки фактично по вказаним неправдивим свідченням його було спочатку незаконно засуджено, а в подальшому виправдано.
Слідчий ОСОБА_4 , в судовому засіданні просив скаргу залишити без задоволення, оскільки потреби визнавати ОСОБА_3 по вказаному кримінальному провадженні немає, оскільки він був допитаний в якості свідка.
Заслухавши пояснення заявника та слідчого, вивчивши доводи скарги та дослідивши додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що в провадженні СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області перебувають на розгляді матеріали кримінального провадження № 0000642 від 20.05.2016р., зареєстровані за фактом надання свідками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 завідомо неправдивих показів в судовому засіданні по обвинуваченню ОСОБА_3 , результатом чого є скасування обвинувального вироку відносно останнього за його виправдовування.
ОСОБА_3 17.01.2018р. звернувся з клопотанням до слідчого про визнання його потерпілим по кримінальному провадженню № 00000642.
Постановою слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 24.01.2018р. було відмову в задоволенні його клопотання.
Слідчий обґрунтував постанову тим, що по зазначеному провадженню ОСОБА_3 був допитаний в якості свідка та тому за таких обставин вважав, що необхідності визнавати його потерпілим немає потреби.
На думку суду вказані міркування слідчого, які послугували підставою для відмови в задоволенні клопотання, є хибними та необґрунтованими.
Крім того, з таким висновком слідчого погодитись не можна, адже він взагалі не ґрунтується на вимогах діючого кримінального процесуального закону та у будь якому разі, є передчасним під час здійснення кримінального провадження за такими фактичними обставинами та попередньою кваліфікацією.
Так, згідно зі ст. 110 КПК України, постанова має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подано особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Як вбачається з тексту рішення слідчого, очевидних та достатніх підстав вважати, що заявнику не завдано шкоди в розумінні ч. 1ст. 55 КПК України досудовим розслідуванням встановлено не було, інші посилання слідчого не узгоджуються з вимогами діючого кримінально-процесуального законодавства.
Між тим, фактичні обставини кримінального правопорушення свідчать про те, що висновок про наявність чи відсутність шкоди завданої ОСОБА_3 , безпосередньо залежить від встановлення інших ознак кримінального правопорушення в діянні відповідних осіб.
Наявність чи відсутність в діях особи ознак кримінального правопорушення є обставиною яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК України, при цьому доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим кодексом.
При цьому, частиною третьою вказаної статті передбачені конкретні шляхи за допомогою яких потерпілий може приймати участь у збиранні доказів
Отже встановлення обставин про які йдеться є метою розслідування, яка спрямована на здійснення завдань кримінального провадження і потерпілий має право безпосередньо приймати участь в цьому процесі і той факт, що на даний час наявність таких обставин достовірно не встановлена, аж ніяк не може слугувати підставою для відмови у визнанні потерпілим.
Відповідно до ч. 1ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Виходячи зі змісту п. 2 ч. 5ст. 110 КПК України постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілого повинна бути вмотивована та обґрунтована, з зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Оскільки оскаржувана постанова не містить зазначених відомостей, зокрема, у постанові відсутні посилання на мотиви прийняття постанови, зокрема, щодо доводів заявника про заподіяння йому шкоди, жодним з яких слідчим не дана оцінка.
Окрім цього, всупереч вищевикладеним положенням КПК України, оскаржувана постанова є невмотивована та не обґрунтована і не містить змісту обставин, які були підставами для її прийняття, мотиви її прийняття та їх обґрунтування, а зазначення вказаного, без посилання на будь-які докази, з числа визначених ст. 83 КПК України, на думку суду, є недостатньо.
Разом з тим, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню в частині зобов`язання слідчого задовольнити клопотання, оскільки доводи скарги не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на наступне.
Статтею 40 ч. 5 КПК України передбачено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
У відповідності до ст. 22 ч. 6 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Систематизуючи вказані норми закону, суд вважає, що слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності та будь-яке втручання в його діяльність заборонено, а тому вирішення питання щодо зобов`язання слідчого задовольнити письмове клопотання та зобов`язати слідчого вчинити певні дії є правом а не обов`язком слідчого та вказане питання не належить до компетенції слідчого судді, а тому скарга є необґрунтованою та тому в цій частині задоволенню не підлягає.
Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у п. 4 Узагальнення ВССУ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», згідно якої при оскарженні рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим за умови скасування відповідних постанов слідчим суддям доцільно в резолютивній частині формулювати рішення лише про таке скасування без зобов`язати слідчого визнати скаржника потерпілим.
Згідно вимогам ст. 307 ч.ч. 1, 2 КПК України за результатами розгляду скарг на рішенні, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановлюється ухвала, ухвала може бути про скасування рішення слідчого та зобов`язання вчинити певну дію.
Таким чином, суд вважає, що скаргу заявника належить задовольнити частково, постанову слідчого скасувати та зобов`язати останнього повторно розглянути вказане клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.55,110,220,303,305 - 307,309,372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , від 24.01.2018року про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим по кримінальному провадженні № 0000642 від 20.05.2016 року скасувати.

Зобов`язати слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 26.01.2018 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1