Провадження № 11-кп/780/1071/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 45 19.12.2017

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

з участю:

прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня Чернігівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 23.06.2014р. вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з розпорядженням грошовими коштами в фінансових установах на 3 роки та на підставі ст. 75, 76 КК останнього звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень та звільнено останнього від виконання призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_12 визнаний винним та засуджений за те, що у невстановлений органом досудового розслідування період часу та місці, з метою подальшого використання підробленого паспорта, який дає право на незаконне перебування на територіях держав, отримав паспорт громадянина Республіки Литва № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вклеєною до нього фотокарткою ОСОБА_12 .
Після цього, ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що отриманий ним у невстановленої органом досудового слідства особи, паспорт громадянина Литви для виїзду за кордон є підробленим, фактично громадянином даної країни не являючись, залишив собі на зберігання.
В травні 2013 року ОСОБА_12 вирішив повернутися до України за підробленим паспортом та придбав квиток на авіарейс № 916, сполученням «Прага Київ».
16 травня 2013 року о 16 годині ОСОБА_12 , маючи прямий умисел на використання завідомо підробленого документу і реалізуючи свої злочинні наміри, під час оформлення пасажирів рейсу № 916, сполученням «Прага - Київ», при проходженні прикордонного контролю в терміналі «Д» ДП «МА Бориспіль», що розташований в м. Бориспіль 7 Київської області, працівникам Прикордонної служби України, для посвідчення своєї особи, діючи умисно, усвідомлюючи, те, що він порушив встановлений порядок отримання офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання, пред`явив заздалегідь приготовлений підроблений закордонний паспорт громадянина Литви № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі своєю фотокарткою, проте був затриманий прикордонним нарядом.
Згідно висновку експерта № 19 від 29 травня 2013 року в закордонному паспорті громадянина Литовської республіки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , мала місце заміна сторінки з установчими даними.
Такі дії ОСОБА_12 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробного документа.
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року, ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та звільнено останнього від виконання призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки з моменту вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, 16 травня 2013 року, пройшло вже більше трьох років і строк притягнення до кримінальної відповідальності закінчився 16 травня 2016 року, так як такий строк не переривався та не зупинявся.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 просить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року скасувати та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_12 , у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що згідно ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. В матеріалах провадження, які були долучені прокурором до обвинувального акту та досліджені судом, відсутні докази того, що відомості про так зване правопорушення, були внесені до ЄРДР, а тому відсутні дані про допустимість всіх доказів, зокрема те, що вони зібрані в межах кримінального провадження, як того вимагає КПК України.

Апелянт вказав, що в порушення п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України, обставини, викладені в обвинувальному акті не відповідають фактичним обставинам, викладеним в інших процесуальних документах цього ж кримінального провадження.

Щодо так званих доказів по кримінальному провадженню, сторона захисту зазначила, що жодна інформація надана свідком ОСОБА_16 , зокрема про затримання ОСОБА_12 , про його звільнення, про вилучення паспорта, про дослідження документів не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Даний свідок пояснив під час допиту, що ним 16 травня 2013 року щодо ОСОБА_12 складалися лише адміністративні матеріали. Таким чином, показання свідка ОСОБА_16 не можуть бути допустимими доказами по справі.

Крім того, апелянт зазначив, що обґрунтовуючи достатність доказів для встановлення вини ОСОБА_12 суд, крім іншого, послався на протокол огляд місця події від 16 травня 2013 року та фотоілюстраціями до нього. Проте, даний доказ є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам ст. 104 КПК України. Зокрема, у вступній частині цього протоколу, в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 104 КПК України не зазначено ім`я та по-батькові особи, яка проводила дану дію та дати народження осіб, які приймали участь в даній процесуальній дії. Враховуючи, що згідно вимог КПК відомості про осіб, які були присутні при проведенні процесуальної дії повинні міститись у вступній частині протоколу, його підзахисний не приймав участі у даній дії, оскільки вступна частина протоколу не містить, передбачених КПК відомостей про нього. Натомість, в описовій частині протоколу від 16 травня 2013 року зазначається про якусь людину, яка назвалась ОСОБА_12 , однак згідно п. 2 ч. 3 ст. 104 КПК України, описова частина протоколу повинна містити інформацію про виявлені та/або надані речі і документи, стороні захисту незрозуміло до якої категорії відноситься дана особа до речей чи документів.

Крім того, апелянт вказав, що прокурор не заявляв у суді першої інстанції клопотання про витребування та дослідження вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року та ухвали апеляційної інстанції, якою вказаний вирок залишено без змін. В той же час, судом за власною ініціативою було витребувано та досліджено вказані документи, а у подальшому здійснено на них посилання як на підтвердження винуватості ОСОБА_12 . Також, судом було викликано для допиту в якості свідка ОСОБА_17 , про що жоден з учасників процесу не заявляв клопотання. Судом було за власною ініціативою витребувано та досліджено матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_12 . Вказані дії були вчинені всупереч вимогам ст. 321 КПК України. Таким чином, використання відомостей, які містяться у вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року як доказів є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Апелянт зауважив, що за версією суду, предметом злочину, в якому засуджений ОСОБА_12 , є паспорт громадянина Республіки Литви № НОМЕР_1 Venskus Paulius. Суд дійшов висновку про існування даного паспорту із даних, які містяться у протоколі огляду речових доказів від 01 червня 2013 року. У той же час, згідно даних, які містяться у вказаному протоколі, сам паспорт, який начебто знаходився у конверті, під час проведення вказаної процесуальної дії, всупереч вимогам ч. 2 ст. 100 КПК України не оглядався, не фотографувався, взагалі не описувався в протоколі. Як вбачається з протоколу, паспорт з конверту навіть не вилучався. Сам паспорт, який начебто був предметом дослідження, у матеріалах кримінального провадження відсутній, його місцезнаходження невідоме, стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України паспорт не відкривався. Таким чином, вказана в протоколі річ стороні захисту відповідно до положень ст. 290 КПК України не відкривалась, про що свідчать протоколи про відкриття матеріалів кримінального провадження, а як наслідок, відповідно до положень ч. 12 ст. 290 КПК України суд не мав права допускати відомості, що містяться в ньому як доказ. Більш того, судом першої інстанції було допущено порушення ст. 23 КПК України, відповідно до якої, суд не міг посилатися на те, що було відображено в протоколі, як на доказ, так як, він повинен був безпосередньо дослідити такі речі в судовому засіданні.
Крім того, апелянт вказав, що у вступній частині оскаржуваного вироку зазначається про те, що ОСОБА_12 раніше судимий вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року не зважаючи на те, що зазначення таких відомостей не передбачено КПК, а сам ОСОБА_12 є таким, що не має судимості. Наведене свідчить, про те, що судом не було виконано вимог ст. 374 КПК України, чим істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.
Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_12 в попередніх судових засіданнях, котрі підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задоволити, думку прокурора, котра не підтримала апеляційну скаргу та просила ухвалу суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_12 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, його вина доведена доказами зібраними в ході досудового розслідування і дослідженими в судовому засіданні.

Суд першої інстанції в судовому засіданні повно та всебічно дослідив наявні в матеріалах кримінального провадження докази котрі підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_12 та дав їм належну оцінку, а саме: показання свідка ОСОБА_18 , котрий показав, що в один з днів 2013 року (точної дати не пам`ятає) він знаходився в наряді по пропуску осіб, які перетинали державний кордон України. На його пост підійшов громадянин ОСОБА_12 та нічого не пояснюючи, надав паспорт громадянина Литви. Оскільки в нього виникли сумніви в справжності поданого на контроль паспорту, він викликав старшого зміни та доповів про це, передавши останньому наданий паспорт. При цьому, ОСОБА_12 нічого не пояснював і не розмовляв; показання свідка ОСОБА_16 , котрий показав, що в один з днів 2013 року, він перебував на службі старшим прикордонного наряду. Інспектор прикордонного контролю ОСОБА_18 доповів про підозрілість документів одного з громадян, і він взяв наданий паспорт громадянина Литви для ретельного дослідження під час якого було виявлено його підробку. Свої анкетні дані довгий час приховував. Розповідав, що його розшукують в Україні, власного паспорту він не мав, вимушений був повертатися по підробленому паспорту. Повідомив, що громадянина ОСОБА_12 хтось зустрічав, оскільки потім було надано його справжній паспорт громадянина України на вже дійсні анкетні дані. При цьому на громадянина ОСОБА_12 було складено адміністративний протокол і його притягнуто до адміністративної відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України у вигляді штрафу; висновок № 19 від 29 травня 2013 року Головного експертно-криміналістичного центру ДПС України - експерта технічної експертизи документа, згідно якого в паспорті громадянина Литовської республіки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала місце заміна сторінки з установчими даними (а.с. 57-66 том 1); протокол огляду місця події від 16 травня 2013 року та фотоілюстраціями до нього; постанова від 01 червня 2013 року про визнання і приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів паспорта громадянина Литовської республіки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року, згідно якого вбачається, що ОСОБА_12 нелегально перетнув кордон в напрямку Румунії та використав підроблений паспорт іноземної країни для повернення на територію України (а.с. 81 том 1).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно і обґрунтовано визнав винним ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 про неналежність та недопустимість доказів, а саме: вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року та показань свідка ОСОБА_16 , протоколу огляду місця події від 16 травня 2013 року та фотоілюстрації до нього, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Окрім того, суд першої інстанції у вироку дав повну та належну оцінку цим доводам.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд дійшов висновку про існування паспорту із даних протоколу огляду речових доказів від 01 червня 2013 року, сам паспорт не оглядався, не фотографувався, взагалі не описувався то вони також є безпідставними, оскільки він не досліджувався судом з підстав не заявлення з цього приводу клопотань з боку державного обвинувачення та захисту.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати вирок суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року, стосовно ОСОБА_12 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

1.__________________ 2. ___________________ 3. __________________