Справа № 676/6309/15-к
Провадження № 1-кп/676/17/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 року м. Кам`янець-Подільський
Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
захисників обвинуваченого - адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_11 , 21.07.2015 року близько 07 год. 10 хв. на проїжджій частині вул. Кулика напроти будинку № 3 в м. Кам`янці-Подільському усвідомлюючи, що ОСОБА_8 є працівником поліції, в ході словесного конфлікту на ґрунті неприязних відносин, які склались між ними в результаті виконання ОСОБА_8 службових обов`язків, підбіг до останнього та стоячи обличчям навпроти нього, наніс один удар кулаком правої руки в область голови, в результаті чого спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в області обличчя та 4-х саден на фоні даного синця, а також на кінчику носа і слизової оболонки лівого крила носа.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 , вину по даному епізоду не визнав, пояснивши, що 21.07.2015 року зранку побачив як на подвір`я за місцем його проживання зайшов поліцейський ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, який напередодні забув формену фуражку, відбираючи пояснення в матері ОСОБА_9 . Підійшовши до нього, із застосуванням нецензурних висловлювань, вигнав з подвір`я, при цьому ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не спричиняв. Додав, що ОСОБА_8 не був у форменому одязі. Припустив, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 міг отримати на міському ринку за вимагання хабарів. Просив застосувати до нього п. «г» ст. 1 Закону «Про амністію у 2016 році».
Невизнання вини обвинуваченим, розцінюється судом як намагання уникнути ним відповідальності, об`єктивно спростовується в суді показами потерпілого та матеріалами кримінального провадження.
Так, потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що 21.07.2015 року близько 07 год., виконуючи свої службові обов`язки та перебуваючи у форменому одязі, заїхав за місцем проживання ОСОБА_9 , в якої напередодні відбирав пояснення та залишив фуражку. Після того як забрав фуражку та виходив з подвір`я, побачив як ОСОБА_11 в нього жбурляє камінням. Ввімкнув відеозапис на мобільному телефоні та направився до власного автомобіля, однак через те, що ОСОБА_11 намагався вибити з рук мобільний телефон, поклав телефон у нагрудну кишеню, а ОСОБА_11 в цей час вдарив кулаком в обличчя, від чого з носа потекла кров. Одразу викликав слідчо-оперативну групу та звернувся за медичною допомогою в лікарню.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.07.2015 року (т. 2 а.с. 75), потерпілий ОСОБА_8 повідомив про те, що 21.07.2015 року близько 07 год. 10 хв. навпроти будинку № 3 по вул. Кулика в м. Кам`янці-Подільському ОСОБА_11 вчинив суперечку з ДІМ ОСОБА_8 , який перебував у форменому одязі, під час якої наніс удар в обличчя останньому, чим спричинив тілесні ушкодження.
Як встановлено з діагнозу в довідці лікаря-травматолога ОСОБА_14 . Кам`янець-Подільського травматологічного пункту № 4824 від 21.07.2015 року (т. 2 а.с. 92) в ОСОБА_8 виявлено забій м`яких тканин обличчя, забійні садна обличчя. Вказану обставину також підтверджено даними рапорту про отриману інформацію, яка надійшла по телефону № 7694 від 21.07.2015 року (т. 2 а.с. 77), згідно якого черговим лікарем травматологічного пункту ОСОБА_14 було повідомлено, що 21.07.2015 року близько 14 год. 30 хв. до них звернувся ОСОБА_8 з тілесними ушкодженнями.
Згідно даних висновку судово-медичної експертизи № 497 від 22.07.2015 року (т. 2 а.с. 80-81) у потерпілого ОСОБА_8 виявлено легкі тілесні ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в області обличчя, чотирьох саден на фоні даного синця, а також на кінчику носа і слизової оболонки лівого крила носа могли утворитися внаслідок ударів тупими твердими предметами близько 1-2 доби тому назад від моменту проведення СМЕ, чим підтверджено локалізацію та механізм спричинення тілесних ушкоджень, вказаних у формулюванні обвинувачення.
Даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 412 від 21.07.2015 року (т. 2 а.с. 92) станом на 09 год. 00 хв. 21.07.2015 року у потерпілого ОСОБА_8 ознак сп`яніння не виявлено, що повністю спростовує пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 про перебування поліцейського ОСОБА_8 в день вчинення злочину на території подвір`я за місцем його проживання у стані алкогольного сп`яніння.
В ході відтворення DVD-диску із відеозаписом з камери мобільного телефону потерпілого ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 102) встановлено, що особа чоловічої статті, за зовнішніми ознаками схожа на обвинуваченого ОСОБА_11 , неодноразово нахиляється до землі, після чого здійснює замах та кидає у особу, яка знімає, камінням, при цьому наближаючись до останньої. В подальшому на відеозаписі зникає зображення і лише на 13-ій секунді чути чоловічий голос «Аа», що також підтверджується даними протоколу огляду доказів від 29.07.2015 року (т. 2 а.с. 99) та роздруківкою зображення (т. 2 а.с. 102). Досліджені докази підтверджують пояснення потерпілого ОСОБА_8 про кидання в нього камінням обвинуваченим ОСОБА_11 перед тим як останній наніс удар йому в обличчя.
Сукупність зазначених доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_11 у заподіянні працівнику правоохоронного органу умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків. При цьому, судом критично оцінюються показання обвинуваченого про його непричетність до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, оскільки вони спростовуються вищевказаними доказами по справі, а також суд не приймає його показання до уваги та вважає їх спробою уникнути кримінальної відповідальності з наступних міркувань.
Твердження ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_8 в день вчинення злочину не перебував в форменому одязі об`єктивно спростовується як поясненнями самого потерпілого ОСОБА_8 , який чітко підтвердив своє перебування у форменому одязі, оскільки того дня виконував свої службові обов`язки, а також протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.07.2015 року, в якому потерпілий ОСОБА_8 також вказав про своє перебування у форменому одязі.
Твердження ОСОБА_11 про те, що побачивши ОСОБА_8 на власному подвір`ї, він лише прогнав його із вживанням нецензурної лексики, спростовується даними відеозапису з камери мобільного телефону потерпілого ОСОБА_8 , протоколу огляду речових доказів від 29.07.2015 року та роздруківкою зображення, з яких вбачається, що особа чоловічої статі, за зовнішніми ознаки схожа на обвинуваченого ОСОБА_11 , піднімає щось із землі та кидає в потерпілого, при цьому наближаючись до нього, що повністю відповідає поясненням потерпілого ОСОБА_8 , який чітко ствердив, що ОСОБА_11 перед тим як вдарити його в обличчя, неодноразово кидав камінням в його сторону.
Твердження ОСОБА_11 про те, що він не спричиняв будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 спростовується поясненнями самого потерпілого ОСОБА_8 , який чітко ствердив та покроково розповів, що будучи при виконанні своїх службових обов`язків та перебуваючи на подвір`ї за місцем проживання ОСОБА_11 , останній неодноразово кидав камінням в його сторону, а наблизившись до потерпілого, намагався вибити мобільний телефон з рук, після чого вдарив в обличчя. З огляду на послідовність та узгодженість показань потерпілого ОСОБА_8 , відповідність його показань встановленим в ході судового розгляду обставинам справи, будь-яких підстав сумніватися у достовірності та правдивості його свідчень у суду немає, оскільки вони знайшли своє підтвердження в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.07.2015 року, довідці Кам`янець-Подільського травматологічного пункту № 4824 від 21.07.2015 року, рапорті про отриману інформацію, яка надійшла по телефону № 7694 від 21.07.2015 року та висновку судово-медичної експертизи № 497 від 22.07.2015 року, яким підтверджено локалізацію та механізм спричинення тілесних ушкоджень.
Досудовим розслідуванням ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що 01.12.2014 року близько 14 год. 00 хв. на території домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , під час суперечки із своєю матір`ю ОСОБА_9 , яка виникла на ґрунті довготривалих неприязних відносин, підійшов до останньої та знаючи про свою фізичну перевагу над нею, схопив правою рукою за ліве передпліччя потерпілої та із значним прикладанням сили проявив злочинну недбалість, при цьому не передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій у виді отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок падіння на асфальтовану поверхню, хоча повинен був та міг їх передбачити. В результаті чого потерпіла ОСОБА_9 втратила рівновагу, впала на землю та отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 дня, у вигляді синця на задній поверхні верхньої третини лівого передпліччя з розповсюдженням на задню поверхню лівого ліктьового суглобу та вивиху лівого плечового суглобу.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 , вину по даному епізоду не визнав, пояснивши, що події злочину взагалі не було і він не завдавав матері будь-яких тілесних ушкоджень з необережності. Припустив, що синець та вивих плечового суглобу в неї могли утворитись від падіння з драбини, по якій вона вилазила за виноградом, напередодні. Вважає, що матір його оговорює з огляду на довготривалий конфлікт між ними, який триває з 2008 року. Додав, що матір неодноразово зверталась до поліції з приводу вчинення ним надуманих злочинних дій щодо неї. Просив застосувати до нього п. «г» ст. 1 Закону «Про амністію у 2016 році».
Потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що взимку 2014 року в обідню пору доби попросила знайомого ОСОБА_16 , який проходив повз, ввімкнути світло на щитку живлення, яке син ОСОБА_11 спеціально неодноразово вимикав в її будинку. ОСОБА_16 зайшов на подвір`я та намагався полагодити щиток, в цей час на подвір`я забіг син та почав кричати на ОСОБА_16 через що останній пішов з подвір`я. Після чого ОСОБА_11 схопив за комір і сильно штовхнув, від чого вона впала на холодну землю, з якої не змогла підвестися. В подальшому було викликано поліцію та швидку допомогу, яка доставила її в лікарню, де оглянули та надали медичну допомогу.
Свідок лікар-травматолог Кам`янець-Подільської міської лікарні № 1 ОСОБА_17 суду пояснив, що обставин огляду потерпілої ОСОБА_9 не пам`ятає, ніяких письмових пояснень слідчому ОСОБА_18 взагалі не надавав, а протоколу допиту не підписував.
Дослідивши всі представлені суду докази стосовно обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження щодо потерпілої ОСОБА_9 , суд приходить до переконання, що дане обвинувачення не знайшло свого підтвердження достатніми та допустимими доказами, а відтак обвинувачений підлягає виправданню за цим звинуваченням на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
При цьому суд виходить з наступного.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, характеризується: 1) діями або бездіяльністю; 2) наслідками у виді тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між зазначеними діянням і наслідками.
Заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної недбалості (як було кваліфіковано стороною обвинувачення) має місце тоді, коли винний не передбачає можливості настання зазначеної шкоди для здоров`я іншої особи, але повинен був і міг передбачити це, діючи з більшою обачністю.
Так, дослідивши пояснення, надані потерпілою ОСОБА_9 в судовому засіданні, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01.12.2014 року (т. 2 а.с. 7) та протокол проведення слідчого експерименту з фото-таблицею від 06.03.2015 року (т. 2 а.с. 34-37), згідно яких потерпіла пояснила та відтворила на місці події обставини вчинення злочину, що полягали у тому, що 01.12.2014 року близько 14 год. на подвір`ї за місцем її проживання обвинувачений ОСОБА_11 , висловлюючись нецензурною лайкою в її адресу, схопив її правою рукою за ліве передпліччя та здійснив поштовх, від якого остання впала та отримала тілесні ушкодження, вказані у висновку судово-медичної експертизи № 876 від 03.12.2014 року (т. 2 а.с. 11). Однак у формулюванні обвинувачення органом досудового розслідування зазначено, що ОСОБА_11 підійшов до потерпілої ОСОБА_9 , схопив правою рукою за її ліве передпліччя та із значним прикладанням сили проявив злочинну недбалість, при цьому не передбачав можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій у виді можливості отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок падіння на асфальтну поверхню, хоча повинен був і міг їх передбачити. В результаті чого ОСОБА_9 втратила рівновагу, впала на землю та отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Таке формулювання обвинувачення повністю не відповідає поясненням потерпілої ОСОБА_9 , оскільки органом досудового розслідування не вказано того, що ОСОБА_11 після того як схопив потерпілу за плече штовхнув її, від чого остання впала, отримавши тілесні ушкодження.
Отже, причинно-наслідковий зв`язок міститься саме у поштовху потерпілої від якого і сталось її падіння на землю, внаслідок якого вона отримала тілесні ушкодження.
Крім того, суд критично оцінює пояснення потерпілої ОСОБА_9 , протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01.12.2014 року (т. 2 а.с. 7) та протокол проведення слідчого експерименту з фото-таблицею від 06.03.2015 року (т. 2 а.с. 34-37), зважаючи на довготривалі неприязні відносини між потерпілою та обвинуваченим, які проявлялись у багаторазових звернення до поліції, що підтверджено витягом із зареєстрованих звернень до Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області за період з 14.03.2013 року по 31.10.2014 року, з якого встановлено, що лише за вказаний період часу від обвинуваченого ОСОБА_11 надійшло 10 звернень про вчинення його матір`ю щодо нього злочинних дій, а від потерпілої ОСОБА_9 щодо обвинуваченого ОСОБА_11 59 звернень. Вказані обставини свідчать про те, що потерпіла ОСОБА_9 може бути прямо зацікавлена у засудженні ОСОБА_11 , з яким протягом багатьох років відбувається з`ясування стосунків та розподіл майна і житла.
Суд дійшов висновку, що обвинувачення не може ґрунтуватись лише на поясненнях потерпілої особи, яка нерідко може бути зацікавлена у результатах негативного вирішення справи для обвинуваченої особи. Ні один зі свідків, опитаних як в судовому засіданні, так і в ході досудового розслідування не підтвердив факту конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, що мав місце 01.12.2014 року, в ході якого потерпіла отримала тілесні ушкодження.
Разом з тим, суд ставить під сумнів протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 22.09.2015 року (т. 2 а.с. 157-158), з огляду на пояснення самого ОСОБА_17 , який чітко ствердив, що будь-яких пояснень слідчому не надавав, протокол допиту не підписував і обставин огляду потерпілої ОСОБА_9 , взагалі не пам`ятає, а тому на підставі ст.ст. 86, 87 КПК України суд визнає вказаний доказ недопустимим та не може використовувати його при прийнятті рішення.
Відповідно до ст. 95 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, при цьому жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 62 Конституції України, ст.ст. 7, 17 та ч. 3 ст. 373 КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях та ухвалюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина обвинуваченого у скоєні конкретного злочину повністю доведена належними, допустимими доказами, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні із застосуванням принципу змагальності сторін у поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» визнано неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З ч.ч. 1, 2 ст. 91 КПК України вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Так, у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року в п. 146 Європейський суд з прав людини зазначив, що «принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що за змістом п. 2 ст. 6 Конвенції, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
З урахуванням вищезазначеного, вина ОСОБА_11 по епізоду вчинення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я більше 21 дня, щодо потерпілої ОСОБА_9 стороною обвинувачення не доведена, а тому його слід визнати невинуватими та виправдати, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КК України.
Таким чином в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 , що виразилось у заподіянні працівнику правоохоронного органу умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків, містить склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України. Обвинувачений ОСОБА_11 винний у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення.
ОСОБА_11 , раніше не судимий, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, по місцю проживання ЖКП «Південь» компрометуючими даними щодо нього не володіє, є інвалідом І групи, пенсіонером, суд вважає за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України, оскільки саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом із тим, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, особу обвинуваченого, який є інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду (т. 1 а.с. 125 - висновок лікарської комісії № 04/141 від 13.02.2017 року), а також те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_11 можливе без відбування покарання реально в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1,2 частини першої та пунктом 2 частини другої статті 76 КК України.
Суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_11 п. г ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році, так як він є інвалідом І «Б» групи загального захворювання, що підтверджено пенсійним посвідчення № НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 від 20.07.2016 року, з терміном дії до 28.02.2018 року, і виявив згоду на застосування щодо нього ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373-375 КПК України,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_11 визнати винним за ч. 2 ст. 345 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі п. г ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році.
ОСОБА_11 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та виправдати його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
DVD-R диск, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.с. 100, 101), - там залишити.
Процесуальні витрати відсутні.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Хмельницької області через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.
Суддя