Справа № 524/3009/17
Провадження № 1-кп/524/58/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області
у складі: головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кременчука Полтавської області кримінальне провадження , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001233 від 03.04.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працюючого ПРАТ "Полтавський ГОК " слюсарем , військовозобов,язаного , одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого відповідно до вимог ст. 88 КК України,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 389 ч.2 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 16.12.2016 року був засуджений Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.. 185 ч.1 КК України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт та перебуває на обліку в Автозаводському РС Кременчуцького міськрайонного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, як особа що відбуває покарання у вигляді громадських робіт. 20.02.2017 року ОСОБА_4 був ознайомлений з порядком та умовами відбуття покарання у виді громадських робіт, попереджений про кримінальну відповідальність за порушення порядку та умов відбуття покарання, а також за ухилення від відбуття покарання у виді громадських робіт. Того ж дня ОСОБА_4 отримав направлення до Управління житлово-комунального господарства м.Кременчука для подальшого розподілення на підприємство, де повинен був відбувати покарання у виді громадських робіт з 23.02.2017 року. В подальшому ОСОБА_4 , з`явився на реєстрацію до УЖКГ м. Кременчука для відбування. До відбування покарання на КП «СКРП», фактично приступив із 23.02.2017 року.
Однак ОСОБА_4 маючи умисел направлений на ухилення від відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а саме покарання у вигляді громадських робіт, у період часу з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року допустив грубе порушення порядку та умов відбування покарання, а саме не з`явився на відпрацювання без поважних причин 01.03.2017 року, 14.03.2017 року, 15.03.2017 року, 16.03.2017 року, 21.03.2017 року, 22.03.2017 року, 27.03.2017 року, 28.03.2017 року та 31.03.2017 року. Разом з тим, у період часу з 23.02.2017 року по теперішній час ОСОБА_4 із призначених судом 240 годин, фактично відбув 64 години та допустив невихід на роботу два або більше разів протягом місяця, без поважних причин.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення , від дачі показань по справі відмовився , підтвердив обставини вчинення злочину , які викладені в обвинувальному акті і на питання суду пояснив, що він був засуджений Комсомольським міським судом Полтавської області 16.12.2016 року за ст. 185 ч.1 КК України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт і його було направлено відпрацьовувати громадські роботи до УЖКГ м. Кременчука . Він допустив неявку на роботи більше 2-х разів без поважних причин . Він відпрацював усього із 240 годин , 159 годин, які відпрацьовував як до направлення до суду обвинувального акту відносно нього , так і після направлення обвинувального акту . Поважних причин невиходу на роботу у нього не було. У скоєному щиро кається, просить його суворо не карати.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ст.349 ч.3 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд, вважає, доказаним у судовому засіданні скоєння обвинуваченим злочину невеликої тяжкості і кваліфікує його дії за ст.. 389 ч.2 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особистість обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання , стан здоров`я обвинуваченого , який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Суд також при призначенні обвинуваченому покарання враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Наведені приписи закону стосуються призначення, як основного так і додаткового покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст.67 КК України судом не встановлені.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, по якій кваліфіковані дії обвинуваченого у вигляді обмеження волі , але не на максимальний строк. Суд приходить до висновку про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.75 КК України від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік, оскільки він вчинив злочин невеликої тяжкості , має на утриманні неповнолітню дитину , у скоєному щиро кається. Підстав для застосування суду при призначенні покарання вимог ст. 71 ч.1 КК України немає, оскільки ОСОБА_4 був засуджений 20.11.2017 року Глобинським районним судом Полатської області за ст. 186 ч.1 КК України до 3-х років позбавлення волі , на підставі ст. 70 ч.4 КК України , за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарання за даним вироком та невідбутої частини покарання за попереднім вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.12.2016 року( 91 години громадських робіт) , визначено остаточне покарання у виді 3-х років 11 днів позбавлення волі. На підставі ст. 1 п. "в" Закону України "Про амністію у 2016 році " ОСОБА_4 звільнено від відбування призначенного покарання,тобто він відповідно до вимог ст. 88 КК України визнається таким , що не має судимості. Також суд вважає відповідно до вимог ст.. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Суд вважає , що призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Судові витрати по справі відсутні .
Речові докази по справі відсутні .
Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України , суд,-

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 389 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1-го( одного ) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від призначеного судом покарання звільнити з випробувальним строком на 1 рік .

Відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Полтавської області, через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1