Справа № 346/4372/17
Провадження № 1-кп/346/394/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Коломия кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000207 від 20.09.2017 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не судимого, розлученого, громадянина України, українця, проходив військову службу за контрактом на посаді старшого кухаря господарчого відділення взводу забезпечення гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні солдат, 15.02.2017 р. звільненого з військової служби у запас, учасник АТО, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

15.03.2016року обвинувачений ОСОБА_4 уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 контракт про проходження військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 10.05.2016 № 98-РС обвинувачений ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 10.05.2017 № 98-РС обвинувачений ОСОБА_5 призначений на посаду старшого кухаря господарчого відділення взводу забезпечення гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині обвинувачений ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби обвинуваченому достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

24.01.2017 о 09 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_5 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем постійного проживання у с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області, де проводив час на власний розсуд.

14.02.2017 о 09 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_5 повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 15.02.2017 №39 обвинуваченого ОСОБА_5 звільнено з військової служби у запас.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 24.01.2017 о 09 год. 00 хв., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно, без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини до 09 год. 00 хв. 14.02.2017, тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання у с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті, а також пояснив свою відсутність на службі із-за хвороби родичів. У вчиненому щиро розкаявся, просить застосувати до нього ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" прощо подав відповідну заяву.

У судовому засіданні встановлено, що покази ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. передбаченого ч. 4 ст.407 КК України при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України доведена повністю, а його дій правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України - не з явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст.12 КК України до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого: має постійне місце проживання та реєстрації, звільнений з військової служби у запас, на обліку у лікаря психіатра та наркологічному кабінеті не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, участь в АТО, що отримав статус учасника бойових дій. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Беручи до уваги обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, з урахуванням особи винного суд вважає, що є підстави застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 ст.69 КК України і при призначенні йому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин- у виді штрафу.

На думку суду, таке призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_5 подав суду заяву про застосування щодо нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році ».

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Згідно вимог ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» (22 грудня 2016 року № 1810-VIII) встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).

Обвинувачений ОСОБА_5 є учасником бойових дій, що стверджується виданим 23.03.2016р. Чернівецьким облвійськкоматом посвідченням серія НОМЕР_3 .

Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, а також зважаючи на відсутність обмежень, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, тому є всі підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, Закону України «Про застосування амністії в Україні», Закону України «Про амністію у 2016 році»,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п ять тисяч сто) гривень в прибуток держави.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Коломийський міськрайонний суд.

СУДДЯ: