Дата документу 30.11.2017 Справа № 532/308/15-к
30 листопада 2017 року колегія суддів Октябрського районного суду м. Полтави у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ОСОБА_16
в с т а н о в и л а :
30 листопада 2017 року під час судового засідання колегією суддів подано заяву про самовідвід.
Обгрунтовуючи прийняте рішення, колегія суддів зазначила, що ухвалою суду від 27 вересня 2017 року обвинувальний акт по обвинуваченню названих осіб у вчиненні інкримінованих їм злочинів з усіма додатками до нього, повернуто прокурору із-за невиконання ним вимог статей 109, 291 та 384 КПК України щодо розяснення прокурором обвинуваченим у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливості та особливості розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2017 року ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави про повернення обвинувального акта прокурору скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.
Скасовуючи ухвалу суду про повернення обвинувального акта прокурору, Апеляційний суд констатував, що допущене прокурором порушення вимог ст. 384 КПК України про нероз`яснення обвинуваченим їх права на розгляд кримінального провадження судом присяжних було прокурором усунуто та поновлено шляхом його роз`яснення в ході судового розгляду.
Виходячи з мотивів прийнятого Апеляційним судом рішення, кожен із членів колегії прийшов до висновку, що викладена позиція суперечить вимогам ст. 384 КПК України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) та не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Верховного Суду України № 5-111кс15 від 25 червня 2015 року.
Із змісту вимог ст. 384 КПК України та правової позиції ВСУ, на думку суду, безперечно слідує, що невиконання прокурором вимог про роз`яснення обвинуваченим права на розгляд їх справи судом присяжних, є окремим, самостійним, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та ст. 6 Конвенції і воно не пов`язане з невиконанням цих вимог судом, якщо таке й буде допущено, і яке також є самостійним істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.
Колегія суддів не погоджується з твердженням, що роз`яснення прокурором обвинуваченим права на розгляд їх справи судом присяжних на стадії судового розгляду є усуненням порушень вимог статті 384 КПК України, яке повинно бути виконане на стадії досудового розслідування до складення обвинувального акта, але цього зроблено не було.
Процесуальний закон не наділяє прокурора повноваженнями усувати порушення вимог закону, які були допущені на стадії, яка передує судовому розгляду. Тому вчинення цих дій, на думку суду, знаходиться поза межами правового поля.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд в цілому, і кожен член колегії суддів, виходили саме з цих положень закону і переконані в правильності прийнятого рішення.
Скасування ухвали суду про це і повернення справи для продовження розгляду суперечить як внутрішньому переконанню кожного судді члена колегії, так і ставить їх в положення, при якому судді позбавлені можливості поступати іншим, всупереч на їх переконання, яке грунтується на законі, чином. Це, в свою чергу, дає підстави, що можуть викликати сумніви у неупередженості та об`єктивності суду, в зв`язку з чим судді не можуть брати участь у розгляді кримінального провадження.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 76 КПК України, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, при перегляді судових рішень Верховним Судом України або за нововиявленими обставинами, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про те, що судді ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть брати участь у розгляді вищезазначеного кримінального провадження з мотивів наведених вище.
Керуючись статтями 75, 76, 80-81 КПК України, колегія суддів,
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3