Провадження № 1-кп/638/936/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

прокурора ОСОБА_2

секретаря ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004413 , внесеному до ЄРДР 07.09.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Балаклійського району Харківської області, українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, раніше неодноразово судимого:
- 15.08.1986 р. Балаклійським районним судом Харківської обл. за ч. 3 ст. 140 КК України до 2 років позбавлення волі;
- 15.04.1998 р. Балаклійським районним судом Харківської обл. за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 140, 42 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 09.07.2002 р. Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 24.02.2009 р. Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 345, ст. 70 КК України до 6 місяців арешту;
- 21.01.2011 р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- 05.07.2013 р. Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- 01.04.2015 р. Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 17.12.2015 р. Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту;
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, -
встановив:
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України .
Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого , мотивуючи тим, що ризики, які було встановлено під час досудового слідства, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати на даний час.

Обвинувачений просив вирішити клопотання на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов наступного.

Положеннями ст. 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї норми передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу строку суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Вислухавши учасників судового засідання, суд доходить висновку про відсутність даних, які б свідчили, що ті ризики, які були враховані судом 28 вересня 2017 року під час обрання запобіжного заходу, відсутні або зменшилися.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не одружений, не має утриманців, не працевлаштований, тобто не має міцних соціальних зв"язків за місцем проживання, враховуючи ту обставину, що він не є особою з обмеженими можливостями, той факт, що ще не допитані учасники кримінального провадження, які були визначені органом досудового слідства , на яких може мати вплив обвинувачений у разі його знаходження на волі, у суду є сумніви в тому, що обвинувачений буде виконувати покладені на нього судом зобов`язання з`являтися за викликом суду, не буде переховуватися від суду, а також не скоїть нових правопорушень.

Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тяжкість покарання у кримінальному правопорушенні, в якому обвинувачується особа, відсутність відомостей про наявність таких захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють перебування останнього у слідчому ізоляторі, суд дійшов висновку про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого до 60 діб.
Належних доказів на підтвердження того факту, що раніше встановлені ризики втратили актуальність або перестали існувати, не наведено. Вказані обставини вказують на те, що неможливе запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Такими чином, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.. 177,197, 199, 331, 372 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 09-00 год 26 листопада 2017 року, тобто до 09-00 год 24 січня 2018 року .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1