Справа № 357/8328/17
1-кп/357/1071/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.01.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 , яка одночасно є представником цивільного позивача

потерпілого ОСОБА_5 , який одночасно є цивільним позивачем,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , який одночасно є представником цивільного відповідача

обвинуваченого ОСОБА_7 , який одночасно є цивільним відповідачем

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу з обвинувальним актом за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рокитне Київської області, громадянина України, з вищою юридичною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:
23.06.2017 близько 12 год. ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «VOLVO 740», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись проїзною частиною вул. Гагаріна в с. Сухоліси Білоцерківського району Київської області, в напрямку від смт. Рокитне до м. Біла Церква Київської області, неподалік розташування будинку № 197 по вул. Гагаріна в с. Сухоліси Білоцерківського району Київської області зі швидкістю близько 109…124 км/год., в порушення вимог п. 1.2 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів», п. 1.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими», п. 1.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «Водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п. 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», п. 12.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.», проявив неуважність та безпечність, перевищив дозволену в населеному пункті швидкість руху, в момент виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, втратив можливість контролювати рух керованого ним автомобіля та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вказаної вулиці, рухаючись зліва направо по ходу руху зазначеного автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_8 отримав наступні тілесні ушкодження: сукупну травму голови, спинного мозку, нижніх кінцівок та лівої верхньої кінцівки; закриту черепно-мозкову травму; розрив атланто-окципітального зчленування; перелом шийного відділу хребта, грудного відділу хребта та на межі грудного і попереково-крижового відділу хребта з ушкодженням оболонок і тканини спинного мозку; крововиливи в м`які покриви голови, під оболонки, в тканину і шлуночкову систему головного мозку; закриту травму грудей; крововиливи на поверхні та в корені обох легенів; на поверхні та внутрішній оболонці серця; наявність крові в обох плевральних порожнинах; крововиливи в праву ніжку діафрагми; закриту травму тулуба; наявність крові в черевній порожнин (120мл); поширені дифузні крововиливи в заочеревинній клітковині в проекції обох нирок; лівого наднирника; крововиливи в корені брижі кишківника, на поверхні підшлункової залози; розрив лівої нирки, селезінки; крововиливи у воротах печінки, селезінки; поперечні надриви інтими черевного відділу аорти; відкритий перелом верхньої третини лівої плечової кістки; закриті переломи середньої третини обох стегнових кісток; крововиливи в м`яких тканинах навколо всіх переломів кісток; поширені садна тіла, синці, поверхневі рани тіла.

Смерть ОСОБА_8 настала від сукупної травми голови, хребта, тулуба та кінцівок з переломом шийного, грудного і поперекового відділів хребта із розривом атланто-окципітального зчленування.

Вказані ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. п. 1,2, 1.3, 1.5, 2.3б, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення смерті малолітньому ОСОБА_8 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав частково. При цьому не оспорюючи обставини наїзду на потерпілого, оспорює викладені у вироку обставини в частині швидкості руху автомобіля в момент скоєння ДТП зазначаючи, що рухався зі швидкістю до 100 км/год. та стверджує про відсутність технічної можливості уникнення ДТП навіть за умов якби він рухався в межах допустимої Правилами дорожнього руху України швидкості.

Щодо обставин вчинення злочину дав показання, що на момент ДТП мав водійський стаж 2 роки 8 місяців. 23.06.2017 близько 12 год. керуючи технічно-справним автомобілем марки «VOLVO 740», рухався проїзною частиною в с. Сухоліси Білоцерківського району Київської області, в напрямку від смт. Рокитне до м. Біла Церква Київської області. При цьому так як він закінчив навчання та мав отримувати диплом то поспішав. На зустрічній смузі руху на відстані приблизно 200 м він побачив маршрутне таксі яке від`їжджало після зупинки, а ще далі побачив жінку з хлопчиком, яка справа держала його за руку. На протилежній стороні дороги стояв дід. Під`їжджаючи ближче боковим зором побачив, як хлопчик став перебігати дорогу. Він став гальмувати однак зіткнення уникнути не вдалося. Вважає, що у даній ситуації має місце випадок та навіть якби він рухався в межах допустимої швидкості, то все одно б не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілого. Вважає, що вжив усіх можливих заходів для уникнення наїзду. Цивільний позов не визнає, оскільки ході досудового розслідування його батьками було відшкодовано 20 000 грн. матеріальної шкоди, а вимоги в частині моральної шкоди не визнає так як не має фінансової можливості. Просить не позбавляти його волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, його захисник, прокурор, потерпілий та його представник не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведена повністю наданими прокурором доказами у їх сукупності: документами - протоколами слідчих дій та процесуальними рішеннями; висновками судових експертиз, зокрема:
Протоколом огляду місця події від 23.06.2017 року, відповідно до якого на місці ДТП, що сталося в с. Сухоліси Білоцерківського району на проїжджій частині вулиці Гагаріна, навпроти будинку №187 виявлено труп ОСОБА_8 , з численними ушкодженнями у виді синців та подряпин на нижніх кінцівках та тулубі, переважно з правої сторони, синці та подряпини на верхніх кінцівках (а.с. 112-114)
Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.06.2017 року, та фототаблицею до нього, відповідно до якого ДТП сталося на відрізку дороги, в с. Сухоліси Білоцерківського району на вул. Гагаріна, відрізок автодороги горизонтальний прямий, без поперечних та повздовжніх ухилів, в одному напрямку руху проїжджа частина має одну смугу руху шириною 3,9 м. На проїжджій частині нанесена переривчаста лінія дорожньої розмітки. Автомобіль марки «Volvo 740» реєстраційний номер НОМЕР_1 розташований перпендикулярно проїжджій частині в смузі руху в напрямку м. Біла Церква, передньою частиною в сторону узбіччя смуги руху в бік смт. Рокитне. Сліди зафіксовані на схемі ДТП, яка додана до протоколу огляду. З фототаблиці та схеми ДТП видно, що слід лівого гальмівного шляху до місця концентрації осипу лакофарбового покриття становить 27,4 м. Сліди гальмування зафіксовані на смузі руху автомобіля «Volvo 740» в напрямку м. Біла Церква мають характер прямої лінії. Слід розташування трупа зафіксовано на зустрічній смузі руху (а.с. 115-146)

Протоколом огляду транспортного засобу від 23.06.2017 року, та фототаблицею до нього відповідно до якого на автомобілі «Volvo 740» д.н.з. НОМЕР_2 пошкодження локалізовані в передній лівій частині капоту та передньої частини автомобіля, ліва блок-фара бампер з лівої сторони (а.с. 147-149).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 11.07.2017 року, з якого видно, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були очевидцями дорожньо - транспортної пригоди відтворили траєкторію руху потерпілого ОСОБА_8 безпосередньо перед наїздом на нього автомобіля марки «Volvo 740» під керуванням обвинуваченого. При цьому як видно з показань свідків малолітній ОСОБА_8 перетинав проїжджу частину під кутом (а.с. 150-156)

Протоколом проведення слідчого експерименту від 11.07.2017 року, з якого видно, що підозрюваний ОСОБА_7 на місці ДТП відтворив обстановку та механізм розвитку ДТП в ході якого ОСОБА_7 не вказав з якою швидкістю він рухався на автомобілі. Водночас було встановлено що місце наїзду знаходилося на відстані 12,4 м від почату сліду правого гальмування. Експериментальним шляхом було встановлено, що з робочого місця водія легкового автомобіля видно дорослого статиста з дитиною в місці на зустрічному узбіччі звідки малолітній потерпілий ОСОБА_8 розпочав рух на відстані 122,2 м (а.с. 157-162).

Схемою організації дорожнього руху на ділянці автодороги О 100210 Іванівка-Блощенці- Сухоліси-Житні Гори км 22+600 км 22+750в с. Сухоліси станом на 23.06.2017 року з якої видно, що допустима швидкість руху на вказаній ділянці дороги на вулиці Гагаріна в с. Сухоліси становить 60 км/год. Знаки 5.45, 5.46 початок/кінець населеного пункту «Сухоліси» були встановлені. (а.с. 163-164)

Висновком судово-медичної експертизи №276 від 24.06.2017 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_8 , 2012 року народження, настала від сукупної травми голови, хребта, тулуба та кінцівок з переломом шийного, грудного і поперекового відділів хребта із розривом атланто-окципітального зчленування. Знайдені при судово-медичному дослідженні трупа ушкодження заподіяні тупими предметами могли виникнути у строк та при обставинах, вказаних у постанові, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Локалізація та характер тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_8 та локалізація пошкоджень на транспортному засобі дають змогу вважати, що потерпілий знаходився у вертикальному або близькому до цього положенні правою половиною тіла до транспортного засобу в момент первинного контакту (а.с. 166-168) .

Висновком інженерно технічної експертизи № 12-1/1324 від 12.07.2017 року, відповідно до якого наїзд автомобілем марки «Volvo 740» д.н.з. НОМЕР_2 на пішохода ОСОБА_11 відбувся на смузі для руху в бік м. Біла Церква, перед початком зазначеної на схемі концентрації осипу лакофарбового покриття автомобіля. Встановити більш точне розташування місця наїзду автомобіля на пішохода не надається можливим по причині відсутності необхідного для цього комплексу слідової інформації (а.с. 169-171).

Висновком інженерно-технічної експертизи №12-1/1325 від 10.07.2017 року відповідно до якого в заданій дорожній ситуації сліди гальмування та сліди бокового юзу залишені автомобілем «Volvo 740» д.н.з. НОМЕР_2 відповідають швидкості руху перед початком гальмування близько 109…124 км/год. (а.с. 172-173)

Висновком інженерно-технічної експертизи №12-1/1451 від 14.07.2017 року відповідно до якої за даних обставин водій автомобіля «Volvo 740» д.н.з. НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.4 та п. 12.3 ПДР України. Згідно із заданих показань ОСОБА_7 водій автомобіля «Volvo 740» д.н.з. НОМЕР_2 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом застування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху, рухаючись з допустимою швидкістю руху в населених пунктах 60 км/год.

Згідно із заданих показань свідка ОСОБА_9 водій автомобіля «Volvo 740» д.н.з. НОМЕР_2 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом застування термінового гальмування в момент коли сприйняв обстановку як небезпечну та застосував гальмування, рухаючись з допустимою швидкістю руху в населених пунктах 60 км/год. (а.с.174-178).
Висновком судової інженерно-технічної експертизи № 12-1/1330 від 12.06.2017 року відповідно до якої робоча гальмова система, рульове керування елементи підвіски автомобіля «Volvo 740» д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП знаходились в працездатному стані. Несправностей в рульовому керуванні, робочій гальмовій системі, та елементах підвіски даного автомобіля, які могли виникнути до ДТП, не виявлено. (а.с. 179-182).

Даючи оцінку доказам з точки зору їх належності та допустимості суд звертає увагу, що у висновку інженерно технічної експертизи № 12-1/1324 від 12.07.2017 року, зазначено, що наїзд автомобілем марки «Volvo 740» д.н.з. НОМЕР_2 здійснено на пішохода ОСОБА_11 (а.с. 169-171)
Вищеописану обставину у судовій експертизі в частині ініціалів потерпілого суд розцінює як очевидну механічну описку, яка не тягне за собою визнання доказу неналежним чи недопустимим.

Суд також не вбачає законних підстав для визнання недопустимим доказом за заявою сторони захисту копію схеми організації дорожнього руху на ділянці автодороги О 100210 Іванівка-Блощенці- Сухоліси-Житні Гори км 22+600 км 22+750в с. Сухоліси станом на 23.06.2017 року (а.с. 164). Вказана копія схеми отримана слідчим разом із супровідним листом від 12.07.2017 року №66 начальника філії Білоцерківське райДУ за запитом слідчого (а.с. 163), що відповідає вимогам ч. 3 ст. 93 КПК України тобто у спосіб та у порядку передбаченому КПК України .

Стороною обвинувачення доведено, що в момент ДТП до початку екстреного гальмування обвинувачений рухався зі швидкістю від 109 до 124 км /год., що підтверджується висновком експерта, який жодних сумнівів у суду не викликає та не оспорюється стороною захисту.

В ході судового розгляду стороною обвинувачення спростовано твердження обвинуваченого, що він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода навіть за умови дотримання режиму швидкості руху в населеному пункті. Вказане твердження спростовується висновком інженерно-технічної експертизи №12-1/1451 від 14.07.2017 року відповідно до якої із заданих показань ОСОБА_7 він мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом застування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху, рухаючись з допустимою швидкістю руху в населених пунктах 60 км/год. Аналогічного висновку дійшов експерт виходячи із показань свідка ОСОБА_9 . У сукупності зі іншими вищенаведеними доказами суд враховує даний висновок експерта як доказ вини обвинуваченого.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину доведена повністю та його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину при призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги, що ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості, що характеризується необережною формою вини. Судом також враховуються наслідки, які настали від вчинення злочину у вигляді позбавлення життя потерпілого ОСОБА_8 .

Враховуючи особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_7 раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, на час вчинення злочину закінчив навчання в Білоцерківському національному аграрному університеті за напрямом підготовки «правознавство» за місцем навчання та проживання характеризується виключно позитивно, що підтверджено характеристиками. (а.с. 197-199) На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Має добрий стан здоров`я. Не одружений, на утриманні дітей не має. Після вчинення злочину притягнутий до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинене до даного злочину, що підтверджується постановою судді Рокитнянського районного суду Київської області. При цьому суд звертає увагу, що і адміністративне правопорушення на транспорті і злочин проти безпеки руху вчинені у сфері одних і тих же суспільних відносин при незначному водійському стажу, що передбачає додаткові обмеження для водіїв.

З огляду на вищевказані обставини поведінку засудженого після вчинення кримінального правопорушення, який частково відшкодував потерпілому завдану злочином шкоду, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, часткове відшкодування завданої злочином шкоди.

Суд критично оцінює позицію обвинуваченого, що зазначені у вироку обставини злочину є випадком.

При цьому суд виходить з того, що випадок це психічний стан особи, за якого вона не передбачає настання суспільно небезпечних наслідків, не повинна була чи (і) не могла їх передбачити. Випадок виключає вину в поведінці особи. Водночас суд звертає увагу, що дорожньо транспортна пригода сталася саме внаслідок умисного грубого порушення ОСОБА_7 вимог правил дорожнього руху щодо обмеження швидкості руху в населеному пункті, який перевищив допустиму швидкість як мінімум на 49 км/год. Керуючи автомобілем, що є джерелом підвищеної небезпеки, зі значним перевищенням швидкості в межах населеного пункту, завчасно виявивши пішохода, що був малолітньою особою, а отже потребував підвищеної уваги з боку водія в силу непередбачуваності його поведінки в певній дорожній обстановці, обвинувачений міг і зобов`язаний був передбачити настання суспільно небезпечних наслідків від допущених ним порушень правил безпеки дорожнього руху та повинен був як мінімум заздалегідь вжити заходів до припинення порушення правил безпеки руху, що зроблено ним не було. Саме такі умисні дії обвинуваченого в момент виникнення небезпеки для руху призвели до того, що він втратив можливість контролювати рух керованого ним автомобіля та безпечно керувати ним.

З огляду на позицію обвинуваченого в судовому засіданні та його ставлення до вчиненого як до випадку, що стався не з його волі, після того як він вжив усіх можливих заходів для уникнення наїзду суд розцінює як відсутність щирого каяття обвинуваченого, та не в повній мірі усвідомлення ним глибини своєї вини.

Суд також не знаходить підстав для визнання як пом`якшуючої покарання обставини активне сприяння розкриттю злочину. Зокрема суд звертає увагу, що під час слідчого експерименту обвинувачений ухилився від відповіді щодо швидкості руху його автомобіля. Вказана швидкість була встановлена експертним шляхом. У судовому засіданні обвинувачений також проявив нещирість та спочатку зазначив, що автомобіль рухався зі швидкістю до 100 км/год. і лише після дослідження доказів його винуватості в цій частині визнав, що рухався зі швидкістю в межах від 109 до 124 км/год. Враховуючи, що обставина швидкості руху автомобіля є визначальною у встановленні вини обвинуваченого таку позицію суд розцінює як намір обвинуваченого зменшити ступінь своєї вини з метою пом`якшення покарання.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Водночас дослідивши обставини дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку, що крім грубого порушення обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху України вказана дорожньо-транспортна пригода опосередковано обумовлена тим, що малолітній пішохід ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи дитиною дошкільного віку, самостійно без нагляду дорослого опинився на проїжджій частині дороги та став перетинати її в напрямку протилежної сторони, що заборонено та є порушенням вимог п. 4.14 в ПДР України. Вказана обставина в деякій мірі зменшує ступінь вини обвинуваченого.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_7 попередження вчинення ним нових злочинів йому необхідно і достатньо призначити покарання в межах передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у виді позбавлення волі.

Однак враховуючи вищевказані обставини, а також вищевказану неправомірну поведінку інших учасників дорожнього руху, яка в свою чергу також обумовила настання дорожньо-транспортної пригоди суд приходить до висновку, що розмір покарання не повинен бути максимальним. При цьому з урахуванням характеру вчинення злочину суд вважає, за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

При вирішенні питання щодо заявленого цивільного позову до ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_5 про відшкодування 60000 грн. матеріальної шкоди та моральної шкоди в розмірі 10 000 000 гривень то він підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В силу вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року за № 4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Цивільний відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на ту обставину, що під час досудового розслідування цивільному позивачу було відшкодовано в рахунок матеріальної шкоди 20 000 грн., а вимоги про стягнення моральної шкоди не визнав з тих підстав,що не має фінансової можливості відшкодувати завдану шкоду.

Цивільним позивачем в судовому засіданні визнано ту обставину, що цивільним відповідачем було сплачено 20 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. При цьому зазначено, що сума 60 000 грн. не включає в себе раніше відшкодовані суму 20 000 грн. Водночас цивільним позивачем суду не надано жодного доказу на підтвердження завданої йому матеріальної шкоди. За таких обставин законних підстав для задоволення позову в цій частині у суду немає.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд погоджується з доводами цивільного позивача ОСОБА_5 та приходить до переконання, що позбавлення життя його сина, який був його єдиною дитиною, неможливість відновлення втрати, заподіяло йому сильні душевні страждання. З урахуванням особи обвинуваченого, який є молодою працездатною здоровою людиною, його матеріального стану, який на час вчинення злочину закінчив навчання та не працевлаштований, виходячи з вимог розумності, з урахуванням ступеню вини цивільного відповідача суд приходить до висновку що злочином потерпілому було завдано моральної шкоди, яку суд оцінює в розмірі 2 000 000 грн., яка підлягає стягненню з цивільного відповідача ОСОБА_7 .

Крім того з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 3 807 грн. 62 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 127, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченогоч. 2 ст.286 КК України,і призначити покарання:
-за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі відраховувати з моменту фактичного затримання - з 23.06.2017 року.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили та утримувати в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 2 000 000 (два мільйони) грн. моральної шкоди.

В частині позову про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Сягнути з ОСОБА_7 судові витрати на проведення судових експертиз на користь держави в сумі 3 807 (три тисячі вісімсот сім) грн. 62 коп.
Речові докази по справі: автомобіль марки «Volvo 740» д.н.з. НОМЕР_2 залишити власнику, скасувавши арешт.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя ОСОБА_1