Справа № 562/3095/16-к
У Х В А Л А
"01" березня 2018 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника-адвоката ОСОБА_5 ,
перекладача ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 обвинувачуються у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у приміщення, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб, за ч.3 ст.185 КК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на два місяці, мотивуючи тим, що наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що у випадку скасування або зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник щодо продовження строку тримання під вартою заперечують, просять змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.
Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є обов`язковою до застосування на території України, кожен має право на свободу та особисту недоторканість, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
З правових висновків Європейського суду з прав людини у справах "Іззетов проти України" (рішення ЄСПЛ від 15 вересня 2011 року), "Тодоров проти України" (рішення ЄСПЛ від 12 січня 2012 року), "Нечипорук і Йонкало проти України" (рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року), "Цигоній проти України" (рішення ЄСПЛ від 24 листопада 2011 року), "Харченко проти України" (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), "Корнейкова проти України" (рішення ЄСПЛ від 19 січня 2012 року), вбачається, що згідно з ч.2 п.3 ст.5 Конвенції особу, обвинувачену у правопорушенні, має бути звільнено до судового розгляду, якщо держава не доведе існування "відповідних і достатніх" підстав для подальшого тримання її під вартою.
Установлено, що ухвалою слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2016 року до підозрюваного ОСОБА_4 у даній справі застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого неодноразово продовжувалась ухвалами суду, останній раз 04 січня 2018 року до 02 березня 2018 року, строк перебування під вартою якого становить понад рік, що перевищує встановлені ч.3 ст.197 КПК України строки.
Обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.
Проте, прокурором при вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою не доведена наявність обставин про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч.1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.
Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п.60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України", після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.
Ураховуючи викладене, зміна обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з носінням електронного засобу контролю буде цілком достатнім, щоб усунути ризики передбачені ст.177 КПК України у частині того, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Керуючись ст.ст.176-178, 183-196, 331 КПК України суд
у х в а л и в:
Змінити ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000773 про його обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, звільнивши його в залі суду.
Заборонити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за місцем проживання по АДРЕСА_1 , цілодобово, крім виклику до суду.
Застосувати до ОСОБА_4 електронний засіб контролю на строк дії запобіжного заходу.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду, носити електронний засіб контролю, утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками.
Зобов`язати Здолбунівське відділення поліції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області негайно поставити на облік ОСОБА_4 та повідомити Здолубнівський районний суд Рівненської області.
Строк дії ухвали суду про застосування домашнього арешту не може перевищувати шістдесяти днів з дня оголошення ухвали, тобто до 30 квітня 2018 року.
Копію ухвали направити для виконання начальнику Здолбунівського відділення поліції Острозького ВП ГУНП в Рівненській області.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: