Дата документу Справа № 323/2598/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1653/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/2598/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року задоволено частково подання начальника Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» відносно ОСОБА_7 про застосування заходу стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу.

Застосовано до засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу установи строком на 1 місяць.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшло подання начальника Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» - начальника арештного дому про застосування заходу стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу до засудженого ОСОБА_7 строком на 3 місяці. Подання обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_7 допустив 25 порушень встановленого порядку відбування покарання, стягнення не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, з них 12 разів поміщався в ДІЗО установи та 1 раз в ПКТ установи. Заохочень не має. Так, 20.09.2017 року, близько 11 годин 00 хвилин, під час проведення в установі загального обшуку, а саме приміщень дисциплінарного ізолятора, виконуючим обов`язки начальника оперативного відділу старшим лейтенантом в/с ОСОБА_9 та молодшими інспекторами ВНіБ старшим сержантом в/с ОСОБА_9 та молодшими інспекторами відділу нагляду та безпеки старшим сержантом в/с ОСОБА_10 та прапорщиком в/с ОСОБА_11 під час виходу засуджених до прогулянкового дворика було проведено неповний особистий обшук засудженого ОСОБА_7 , який відбуває дисциплінарне покарання за порушення режиму утримання в камері № 2ДІЗО, в результаті котрого у нього в кишені кофти було виявлено та вилучено мобільний телефон «НОКІА» чорного кольору, без сім картки, ІМЕІ стерто, який йому належить. Своїми умисними діями засуджений ОСОБА_7 неодноразово та систематично допускає грубі порушення режиму тримання, є злісним порушником режиму утримання, своїми умисними діями негативно впливає на процес виправлення інших засуджених, протидіє адміністрації установи в закріпленні режиму відбування покарання, на профілактичні бесіди та заходи дисциплінарного впливу не реагує, належних висновків для себе не робить, поведінка в установі не змінюється. Перебуває на профілактичному обліку установи як засуджений, який потребує постійного оперативного контролю, як схильний до злісної непокори вимогам адміністрації та дій, що дезорганізують роботи установи, схильний до вживання та розповсюдження наркотичних речовин, своїми діями порушив вимоги ч. 4 ст. 107 КВК України, п. 3 розділу 3 ПВР УВП, затверджених наказом № 2186/5 Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року.

Задовольняючи частково подання виправної колонії, суд вважав обґрунтованим твердження адміністрації Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» щодо порушення засудженим ОСОБА_7 правил внутрішнього розпорядку та застосував до ОСОБА_7 дисциплінарне стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу установи строком на 1 місяць.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в ході судового розгляду подання не було доведено наявності в діях ОСОБА_7 усіх ознак дисциплінарного проступку. Так, ОСОБА_7 зазначав, що в нього не вилучалось мобільного телефону, а адміністрація колонії відноситься до нього упереджено, що, крім того, підтверджується тим фактом, що подання про переведення до ПКТ щодо ОСОБА_7 вже вдруге за два тижні. Відповідно до пояснень працівника адміністрації виправної колонії, було встановлено, що контроль за дотриманням засудженими внутрішнього розпорядку умов відбування покарання, покладається на працівників адміністрації виправної колонії, заборону зберігання речей, які не входять в перелік дозволених в дисциплінарному ізоляторі та інші. Також він зазначив, що засуджений, який начебто передав ОСОБА_7 телефон при роздачі їжі, обшукувався перед тим, як зайти в приміщення ДІЗО. Окрім того, роздача їжі здійснюється під наглядом працівника колонії. Зазначене ставить під обґрунтований сумнів можливість передачі телефону ОСОБА_7 при роздачі їжі. Також зазначає, що переведення до приміщення камерного типу є найсуворішим заходом стягнення та накладається в разі безуспішного застосування інших заходів впливу. Між тим, в даному випадку адміністрацією колонії не було вжито всіх необхідних заходів впливу на засудженого, належного контролю за дотриманням ним правил внутрішнього розпорядку та умов відбування покарання в ДІЗО для застосування у відношенні засудженого найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу. Крім того, суд, обґрунтовуючи задоволення подання частково, зазначив про наявність недбалого виконання своїх посадових обов`язків працівниками адміністрації колонії.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 свою вину у вчиненні грубого порушення режиму відбування покарання не визнав повністю. Зі змісту його пояснень випливало, що під час обшуку в нього не вилучався мобільний телефон.
Натомість, вина ОСОБА_7 у вчиненні грубого порушення режиму відбування покарання підтверджується відомостями, зазначеними в поданні і доданими до матеріалів провадження: випискою з протоколу № 69 засідання дисциплінарної комісії від 23.09.2017 року (а.п. 3), висновком по факту вилучення заборонених предметів у засудженого ОСОБА_7 від 22.09.2017 (а.п. 4), протоколом вилучення №112 від 20.09.2017 року (а.п. 10), рапортами співробітників виправної колонії (а.п. 5-8) та письмовим поясненням засудженого ОСОБА_12 (а.п. 9).

Вказані докази належним чином досліджені і перевірені судом першої інстанції та їм дана відповідна оцінка.

Доводи захисника на предмет неналежного виконання працівниками колонії, які не виявили у засудженого ОСОБА_12 мобільного телефону, що, на його думку, ставить під сумнів передачу телефону ОСОБА_7 та, відповідно, факт вилучення телефону у останнього, правильність висновків суду не спростовують.

З пояснень представника виправної колонії випливає, що хоча адміністрацією установи постійно проводяться обшуки, направлені на виявлення заборонених речей у засуджених, однак останні для їх (заборонених речей) приховування використовують різноманітні засоби (схованки) і способи (хитрощі), тому іноді трапляються випадки, коли на певному періоді часу засудженим вдається приховати від адміністрації чи передати один одному заборонені речі. Відтак, проведення обшуку у засудженого ОСОБА_12 , перед тим як він розносив сніданок у ДІЗО, не виключає можливість пронесення телефону на територію ДІЗО і передачу його ОСОБА_7 , а також не спростовує факту подальшого вилучення вказаного телефону у ОСОБА_7 під час обшуку.

Інші доводи апелянта на предмет того, що адміністрацією колонії не було вжито всіх необхідних заходів впливу на засудженого і застосовано найсуворіше дисциплінарне стягнення є також необґрунтованими.

Так, судом було досліджено додану до подання характеристику на засудженого ОСОБА_7 , відповідно до якої засуджений характеризується незадовільно, за період відбування покарання в Державній установі «Оріхівська виправна колонія (№88)» допустив 25 порушень встановленого порядку відбування покарання, стягнення не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, з них 12 разів поміщався в ДІЗО установи та 1 раз в ПКТ установи. Заохочень не має.
Вказане свідчить про те, що більш м`які дисциплінарні стягнення не досягають своєї мети, засуджений належних висновків для себе не робить і продовжує порушувати режим відбування покарання.
До того ж, суд, частково задовольнивши подання, застосував стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу установи не в максимальних межах.
Відтак, доводи зазначені в апеляційній скарзі захисника правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, також не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 вересня 2017 року, якою задоволено частково подання начальника Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування заходу стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу та до останнього застосовано стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу установи строком на 1 місяць залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4