ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 486/222/18

Провадження № 1-кп/486/80/2018

20 квітня 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, з професійно-технічною освітою, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191 та ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:
В період часу з 16 грудня 2017 року по 30 січня 2018 року ОСОБА_3 , перебував на посаді дизайнеру з меблів у фізичної особи підприємця ОСОБА_5 , без офіційного працевлаштування та був наділений повноваженнями здійснювати заміри за його вказівкою у замовників меблів, виконувати ескізи, обраховувати кількість матеріалів для виготовлення меблів, а після узгодження із замовником вартості, отримувати від нього авансові платежі, які не пізніше наступного дня передавати ОСОБА_5 для здійснення початку робіт з виготовлення меблів.
19 січня 2018 року ОСОБА_3 , згідно наданих йому ОСОБА_5 повноважень та будучи наділеним правомочністю отримувати та доставляти авансові платежі від замовників, з метою незаконного збагачення, отримав від ОСОБА_7 аванс в сумі 6000 гривень за виготовлення меблевої шафи, які незаконно привласнив та в подальшому витратив на свої потреби.
24 січня 2018 року ОСОБА_3 , згідно наданих йому ОСОБА_5 повноважень та будучи наділеним правомочністю отримувати та доставляти авансові платежі від замовників, з метою незаконного збагачення, отримав від ОСОБА_8 аванс в сумі 2600 гривень за виготовлення меблевої шафи, які незаконно привласнив та в подальшому витратив на свої потреби.
29 січня 2018 року ОСОБА_3 , згідно наданих йому ОСОБА_5 повноважень та будучи наділеним правомочністю отримувати та доставляти авансові платежі від замовників, з метою незаконного збагачення, отримав від ОСОБА_9 аванс в сумі 7000 гривень за виготовлення меблевої кухні, які незаконно привласнив та в подальшому витратив на свої потреби.
30 січня 2018 року ОСОБА_3 , згідно наданих йому ОСОБА_5 повноважень та будучи наділеним правомочністю отримувати та доставляти авансові платежі від замовників, з метою незаконного збагачення, отримав від ОСОБА_10 аванс в сумі 15000 гривень за виготовлення меблевої кухні, які незаконно привласнив та в подальшому витратив на свої потреби.
Своїми діями ОСОБА_3 завдав ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 30600 гривень.
Також, 03 лютого 2018 року ОСОБА_3 прибув до місця проживання ОСОБА_6 , щоб виконати заміри на замовлені нею меблі та без узгодження з ОСОБА_5 . Він повідомив ОСОБА_6 про вартість меблів в сумі 1400 гривень і отримав від останньої аванс 700 гривень без надання квитанції. Дізнавшись з телефонної розмови, що ОСОБА_5 відмовляється від виконання вказаного замовлення, ОСОБА_3 з метою незаконного збагачення, використовуючи встановлені з ОСОБА_6 довірчі стосунки, умисно приховав від неї факт відмови приватного підприємця від виконання замовлення та незаконно привласнив 700 гривень. В подальшому витратив гроші на свої потреби, спричинивши ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 700 гривень.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 191 КК України, як привласнення та розтрата чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало її віданні та ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Пояснив, що дійсно певний час працював на посаді дизайнеру з меблів у приватного підприємця ОСОБА_5 . В його обов`язки входило: заміри у замовників меблів для їх виготовлення, виготовлення проектів та отримання авансових платежів для передачі ОСОБА_5 19 січня 2018 року він отримав від ОСОБА_7 аванс в сумі 6000 гривень за виготовлення меблевої шафи, які залишив собі та в подальшому витратив на погашення кредиту. 24 січня 2018 року він отримав від ОСОБА_8 аванс в сумі 2600 гривень за виготовлення меблевої шафи, які залишив собі та в подальшому витратив. 29 січня 2018 року він отримав від ОСОБА_9 аванс в сумі 7000 гривень за виготовлення меблевої кухні, які залишив собі та витратив на свої потреби. 30 січня 2018 року він отримав від ОСОБА_10 аванс в сумі 15000 гривень за виготовлення меблевої кухні, які залишив собі та в подальшому витратив на свої потреби. 03 лютого 2018 року він отримав від ОСОБА_6 аванс в сумі 700 гривень за виготовлення меблів. Під час розмови з ОСОБА_5 дізнався, що останній виготовляти кухню не буде, що приховав від ОСОБА_6 , а гроші витратив на власні потреби.
У скоєному щиро кається. Завдану шкоду потерпілим не відшкодував, цивільні позови визнав.

Потерпілий ОСОБА_5 судовому засіданні заявлені ним цивільні позови на загальну суму майнової шкоди 30600 грн. та 7000 грн. моральної шкоди підтримав. пояснив, що обвинувачений дійсно працював з ним приблизно біля двох місяців. В його обов`язки входили заміри, дизайн меблів та отримання авансових платежів. Від ОСОБА_7 ОСОБА_3 отримав аванс в сумі 6000 грн., від ОСОБА_8 - 2600 грн., від ОСОБА_9 - 7000 грн., від ОСОБА_10 - 15000 грн. Він зробив меблі останнім із урахуванням авансу, привласненого ОСОБА_3 . Про привласнення коштів дізнався від замовників меблів. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що було принижено його ділову репутацію як підприємця в маленькому місті, моральними стражданнями, порушення нормальних стосунків з оточуючими та замовниками.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 заявлений цивільний позов на 700 грн. майнової шкоди підтримала. Пояснила, що зателефонувала ОСОБА_5 з проханням прислати майстра для замовлення меблів, наступного дня вона зустрілась з ОСОБА_3 , який представився майстром, своєю поведінкою ОСОБА_3 не викликав в неї підозру, назвав ціну на меблі 1500 грн. і запросив 700 грн. авансу. Квитанцію на отриманні гроші не видав. В подальшому зв`язувалась телефоном з ОСОБА_3 , але конкретної інформації щодо меблів не отримала. Тоді зателефонувала ОСОБА_5 , від якого дізналась, що ОСОБА_3 не дали згоду на виконання її замовлення.
В зв`язку з повним визнанням обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, за згодою учасників судового провадження, дослідження інших доказів визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

За результатами судового розгляду суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу останнього, який характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, раніше не судимий, має неповнолітніх дітей, а також враховує висновок органу пробації.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що обвинуваченого необхідно звільнити від покарання з випробуванням.
При вирішенні цивільних позовів, заявлених потерпілими, суд виходить з того, що суми заподіяння майнової шкоди сторонами не оспорюються та узгоджуються із обвинуваченням. Тому цивільні позови в частині відшкодування майнової шкоди підлягають повному задоволенню.
Вирішуючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує характер кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, погіршення ділової репутації потерпілого, а також визнання позову обвинуваченим і вважає, що цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає повному задоволенню в розмірі 7000 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувався.

Речовий доказ - ескіз, необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження №0000166.

Керуючись статтями 370, 371, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191 та ч. 2 ст.190 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 191 КК України 2 роки 6 місяців обмеження волі,

- за ч. 2 ст. 190 КК України 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_3 шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання 2 (два) роки 6 (шість) місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.
На підставі п. 1, п. 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 30600 (тридцять тисяч шістсот) гривень майнової шкоди та 7000 (сім тисяч) гривень моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 700 (сімсот) гривень майнової шкоди.
Речовий доказ - ескіз, виконаний ОСОБА_3 на аркуші формату А4 за допомогою принтеру та рукописно, залишити в матеріалах кримінального провадження №0000166, що знаходяться в Южноукраїнському відділі Первомайської місцевої прокуратури.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_1