Ухвала
іменем України
13 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги засудженої ОСОБА_4 та неповнолітнього засудженого ОСОБА_4 на вирок Рогатинського районного суду

Івано Франківської області від 1 березня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Івано Франківської області від 27 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000243,
в с т а н о в и л а:
Вироком Рогатинського районного суду Івано Франківської області

від 1 березня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку і жительку АДРЕСА_1 , такої що судимостей не має,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого що судимостей не має

засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України.
Зазначеним вироком призначено покарання:
ОСОБА_4 у виді 120 годин громадських робіт;
ОСОБА_4 у виді 100 годин громадських робіт.
Крім того, вказаним вироком частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди та з ОСОБА_4 та законного представника ОСОБА_4 ОСОБА_6 стягнуто солідарно на користь потерпілої 3000 грн моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Івано Франківської області від 27 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без зміни.
Як вбачається з копій оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 засуджено за злочин, вчинений за таких обставин. 4 вересня 2016 року в с. Черче Рогатинського району на сільському пасовищі в урочищі Гоєва, на ґрунті особистих неприязних відносин ОСОБА_4 нанесла удар палицею ОСОБА_5 в область правої руки. Після чого ОСОБА_4 наніс потерпілій удар палицею в область лівої руки. Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 почергово нанесли ще по чотири удари палицею потерпілій в область обох рук та обох ніг. Внаслідок дій засуджених ОСОБА_5 було спричинено тілесні ушкодження садно в ділянці правої руки, синець в ділянці лівої руки, синці в ділянці лівої ноги, синці та садна в ділянці правої ноги, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
У касаційних скаргах, що аналогічні за своїм змістом, засуджені вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду вважають незаконними та такими, що підлягають скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неповного дослідження обставин справи та неналежної оцінки наданих доказів, що призвело до засудження невинних осіб. У своїх касаційних скаргах засуджені не погоджуються з оцінкою доказів наявних в матеріалах провадження. Звертають увагу, що судами не встановлено часу вчинення кримінального правопорушення. Зазначають, що їхні заяви та клопотання щодо повторного дослідження обставин справи, залишилися поза увагою суду. Також, призначені їм покарання у виді громадських робіт вважають занадто суворими, а та вказують, що цивільний позов потерпілої вирішено не правильно.
У касаційних скаргах засуджені зазначають про неповнотою судового розгляду, не погоджується із оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій та відповідно до вимог ст. 433 КПК України, вони перегляду в касаційному порядку не підлягають
Як вбачається з вироку, свої висновки про винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за викладених у вироку обставин, доведено об`єктивними доказами, які перевірені у передбаченому законом порядку та є допустимими.
Зі змісту вироку суду вбачається, що судом досліджено показання:
неповнолітнього засудженого ОСОБА_4 , який вказав, що жодних ударів потерпілій він не наносив;
засудженої ОСОБА_4 , яка пояснила обставини конфлікту з потерпілою, заперечила факт нанесення їй ударів;
законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_6 , яка не була очевидцем події, але вказала, що у неї з сусідкою ОСОБА_5 протягом тривалого часу склалися неприязні стосунки;
потерпілої ОСОБА_5 , яка розповіла про конфлікт з ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .
Також судом враховано пояснення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які узгоджуються між собою, з іншими доказами та сумнівів не викликають.
Що стосується показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , то судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що вони стосуються характеристика особи потерпілої та не спростовують вину ОСОБА_4 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Також судом досліджено покази свідка ОСОБА_13 , яким суд першої інстанції надав критичну оцінку та вказав мотиви їх неврахування
Крім того, судом проаналізовано письмові докази у справі, зокрема:
протокол огляду місця події від 28 вересня 2016 року та світлини до нього;
протокол проведення слідчого експерименту від 28 вересня 2016 року, відповідно до якого потерпіла, за участю понятих та статиста, пояснила яким чином, у які ділянки тіла та у якій черговості засуджені наносили їй удари;
висновок експерта № 98 від 22 вересня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження - садно в ділянці правої руки, синець в ділянці лівої руки, синці в ділянці лівої ноги, синці та садна в ділянці правої ноги, які утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися внаслідок нанесення ударів такими (можливо дерев`яними палицями) у вказані вище ділянки, можуть відповідати терміну, вказаному у постанові і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи кількість, характер та розташування тілесних ушкоджень слід вважати, що ОСОБА_5 було нанесено не менше

8 ударів тупими твердими предметами. В ділянку правої руки було нанесено один удар тупим твердим предметом, в ділянку лівої руки було нанесено один удар тупим твердим предметом, в ділянку лівої ноги було нанесено не менше

2 ударів тупим твердим предметом, в ділянку правої ноги було нанесено

не менше 4 ударів тупим твердим предметом. Згідно даних експертизи садна, синці були продовгуватої та овальної форми.
Доводи засуджених про те, що судами не встановлено часу вчинення кримінального правопорушення є надуманими.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що засуджений ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , свідок ОСОБА_7 вказували час коли сталася подія.
Твердження засуджених, що судами не було розглянуто можливість заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень іншою особою є безпідставними.
Зі змісту вироку вбачається, що аналізуючи показання засуджених щодо їх непричетності до нанесення потерпілій 4 вересня 2016 року тілесних ушкоджень, суд прийшов до висновку, що пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_4 не підтверджені належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні, суперечать іншим доказам по справі, дослідженим у судовому засіданні - висновку експерта, показанням потерпілої, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Крім того, судом зазначено, що доказів на спростування обставин події 4 вересня 2016 року за участю потерпілої та засуджених, що заперечують останні, суду не надано. Обставин, які б свідчили про наявність у потерпілої, чи свідків будь-якого мотиву, щоб обмовити ОСОБА_4 та ОСОБА_4 судом не встановлено.
Доказів, які б підтверджували імовірність заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень іншою особою також не зазначено засудженими і в касаційній скарзі.
Доводи засуджених про порушення апеляційним судом норм кримінального процесуального закону, оскільки суд апеляційної інстанції повторно не дослідив обставини встановлені під час кримінального провадження є необґрунтованими.
У касаційній скарзі засуджені звертають увагу суду на зміст ч. 3 ст. 404 КПК України, відповідно до якої за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.
Однак, зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що вирок районного суду ґрунтується на належно досліджених і правильно оцінених доказах.
Твердженнязасуджених про суворість призначеного їм покарання у виді громадських робіт є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Щодо покарань, які призначено ОСОБА_4 та ОСОБА_4 то воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_4 суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості. Судом враховано дані про особу засудженої ОСОБА_4 , яка за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, поведінку її до і після вчинення злочину, ставлення до вчиненого. Також судом враховано дані про особу засудженого ОСОБА_4 , який позитивно характеризується за місцем проживання та місцем навчання, не числиться на обліку в нарколога та психіатра, виховувався у неповній сім`ї, є особою неповнолітнього віку.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки потерпіла ОСОБА_5 досягла пенсійного віку.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, що пом`якшує покарання засудженій ОСОБА_4 судом не встановлено.

Висновок суду про доцільність призначення ОСОБА_4 та ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт є правильним, оскільки таке покарання буде необхідним для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особами винних.
Крім того, у своїй касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 зазначає, що вона перебуває у відпустці по догляду за 2 малолітніми дітьми і не має ніяких доходів. Засуджений ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі також звертає увагу, що зарплата його законного представника є досить скромною.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що майновий стан засуджених виключає можливість призначити їм покарання у виді штрафу.
Що стосується доводів касаційної скарги про необґрунтованість солідарного стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 3000 грн моральної шкоди на користь потерпілої , то вони не заслуговують на увагу.
Так, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Також, відповідно до ст. 1167 ЦК і положень Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При вирішенні питання щодо обґрунтованості пред`явленого позову потерпілої та розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції врахував, характер правопорушення, глибину душевних страждань потерпілої, обставини справи, ступінь вини відповідачів, їхній вік, стан здоров`я, майновий стан, вимоги розумності та справедливості та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн.
Відповідно до ст.1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками.
На підставі наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що за відсутності у неповнолітнього ОСОБА_4 майна, моральну шкоду слід стягнути з його законного представника матері

ОСОБА_6 .
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі доводи апеляції належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано змістовні відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Відмовити засудженій ОСОБА_4 та засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за їхніми касаційними скаргами на вирок Рогатинського районного суду

Івано Франківської області від 1 березня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Івано Франківської області від 27 квітня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2