Справа № 367/3851/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/111/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 45 31.01.2018

У Х В А Л А
іменем України
31 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря : ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000210 за апеляційною скаргою прокурора другого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 квітня 2016 року за № 0000210, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору для усунення вказаних в ухвалі недоліків,
В С Т А Н О В И Л А:
09 червня 2017 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000210 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2017 року обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні повернуто прокурору для усунення недоліків.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що, в порушення вимог ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складено і підписано слідчим, який не мав на це права. Окрім того зазначає, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення та містить суперечності. Зокрема, в ньому не міститься форми вини та мотивів вчинення ОСОБА_7 кожного кримінального правопорушення, в ньому наявні категорична вказівка на те, що ОСОБА_7 вчинила злочин, що порушує її право на презумпцію невинуватості до ухвалення відповідного рішення судом. Також в оскаржуваній ухвалі вказано, що в формулюванні обвинувачення не містяться вказівки, за які саме дії вона обвинувачується по кожному з інкримінованих злочинів, не вказано іншу особу, для якої вона виготовила підроблену печатку; при викладенні обвинувачення ОСОБА_7 двічі обвинувачується у вчиненні одних і тих же дій, та не зазначено, чи було виготовлено печатку на її звернення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2017 року та призначити новий судовий розгляд із стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції. Вимоги обґрунтовує тим, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000210 від 09 квітня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочинів, передбачених ч. ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України відсутні будь-які порушення норм КПК України, і він складений у повній відповідності до вимог ст. 291 КПК України. Прокурор зазначає, що суд першої інстанції як на підставу повернення обвинувального акту послався на те, що його складено та підписано слідчим, який не мав на це права. Однак апелянт зазначає, що в матеріалах кримінального провадження №0000210 містяться постанови керівника органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування у кримінальному провадженні, постанови про внесення змін до групи слідчих, які, відповідно до ч. 6 ст. 110 КПК України, виготовлені на офіційному бланку та підписані службовою особою, яка прийняла відповідні процесуальні рішення, з чого слідує, що постанови мають юридичну силу, у зв`язку з чим, на думку прокурора, старший слідчий ОСОБА_10 мав повне право на складання та підписання вказаного обвинувального акту. Прокурор вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що обвинувальний акт не містить зрозумілого формулювання обвинувачення і містить суперечності, та в ньому не міститься форми вини і мотивів вчинення ОСОБА_7 кожного кримінального правопорушення, а формулювання обвинувачення не містить вказівки, за які саме дії вона звинувачується по кожному з інкримінованих їй злочинів, й при викладенні обвинувачення ОСОБА_7 двічі обвинувачується в одних і тих самих діях, не відповідають дійсності. Зокрема, апелянт зазначає, що при складанні обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000210 були дотримані вимоги КПК України. Так, в обвинувальному акті міститься формулювання обвинувачення з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, і які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні у відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, а саме: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченої, форма вини, мотив і мета вчинення таких правопорушень. На думку прокурора, питання про доведеність вини обвинуваченої, правильність кваліфікації дій, встановлення обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, визначення порядку та обсягу дослідження доказів є прерогативою суду під час судового розгляду, а тому не могли вирішуватись під час підготовчого провадження. Апелянт зазначає, що посилання суду на те, що в обвинувальному акті не зазначено для використання якою іншою особою ОСОБА_7 виготовила підроблену печатку є також безпідставним, оскільки зазначені обставини не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не перешкоджають призначенню справи до судового розгляду і можуть бути перевірені в судовому засіданні під час дослідження доказів та шляхом зміни прокурором обвинувачення. Також в своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що суперечності, які містяться в обвинувальному акті, позбавляють обвинувачену ОСОБА_7 знати, у чому вона обвинувачується, а суд позбавляє можливості роз`яснити суть обвинувачення та об`єктивно вирішити справу. Однак в обвинувальному акті зазначені обставини вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень, які з`ясовані та перевірені в ході досудового розслідування і потребують подальшої перевірки в суді, у зв`язку з чим її право на захист не порушено.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 просять ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Вказану позицію обґрунтовують тим, що апеляційна скарга не відповідає вимогам закону та обставинам справи. Зокрема зазначають, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 взагалі не містить посилання на мотиви вчинення кримінальних правопорушень, в яких вона обвинувачується, а також відсутня вказівка на форму її вини; в ньому не відображено події кримінальних правопорушень, зокрема, не встановлено час, місце та спосіб їх вчинення. На думку захисників, в обвинувальному акті, в порушення вимог п. 5 ч. ст. 291 КПК України, не зазначено формулювання обвинувачення, що, відповідно означає, що ОСОБА_7 статусу обвинуваченої не набула, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000210 складено неналежною особою та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам КПК України.
Заслухавши доповідача, прокурора, який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинувачену та її захисників, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Вимоги до обвинувального акта передбачені ст. 291 КПК України, відповідно до якої обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження. Таким чином, законодавчо встановлено вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені в обвинувальному акті.
Перевіривши матеріали кримінального провадження № 0000210 та обвинувальний акт у ньому, колегія суддів приходить до висновку, що при його складанні вимог, передбачених ст. 291 КПК України, дотримано не було, а висновки суду першої інстанції є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. ст. 291 КПК України, обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Постановою про внесення змін до групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000210, від 13 жовтня 2016 року визначено слідчу групу, до якої включено старшого слідчого ОСОБА_10 та старшого слідчого ОСОБА_12 /а.п. 79-79а/

20 березня 2017 року постановою про визначення слідчої групи для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000210 було визначено слідчу групу, до складу якої включено слідчого в особливо важливих справах ОСОБА_13 та старшого слідчого ОСОБА_14 /а.п.71/.

Після цього змін до складу слідчої групи не вносилося.

Обвинувальний акт кримінальному провадженні № 0000210 було складено 31 травня 2017 року, однак, на той момент старший слідчий ОСОБА_10 не входив до слідчої групи в кримінальному провадженні №0000210, що підтверджується витягом з кримінального провадження від 28 березня 2017 року /а.п. 72-73/.

При цьому, зазначений в апеляційній скарзі прокурором аргумент про те, що старший слідчий ОСОБА_10 після 20 березня 2017 року продовжував перебувати в групі слідчих, тому що постановою про визначення слідчої групи від 20 березня 2017 року таку слідчу групу було лише доповнено іншими слідчими, не може бути взятий до уваги, оскільки порядок визначення слідчого, передбачений КПК України, дотримано не було.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки обвинувальний акт є основоположним процесуальним документом за наслідками досудового розслідування та містить його підсумок і результат, то вказані обставини обов`язково мають бути зазначені в обвинувальному акті. Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Однак, обвинувальний акт не містить зрозумілого формулювання обвинувачення і містить суперечності, зокрема, щодо фактичних обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, зокрема, щодо особи, на користь якої нею було виготовлено підроблену печатку, оскільки це є необхідною складовою об`єктивної сторони складу злочину, не містить чітко сформульованого обвинувачення, визначеної форми вини і мотиву вчинення ОСОБА_7 кожного кримінального правопорушення.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що посилання прокурора на відсутність правових підстав для повернення судом першої інстанції обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , є необґрунтованими, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 квітня 2016 року за № 0000210, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору для усунення вказаних в ухвалі недоліків залишити без змін.

С У Д Д І :

____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4