У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про обрання запобіжного заходу
тримання під вартою
11 листопада 2017 року
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,з участю прокурора ОСОБА_3 ,захисника ОСОБА_4 ,розглянувши клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Лякі Агдашського району Азербайджан,громадянина України,офіційно не працюючого,зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,до затримання мешкав за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого
якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.3 ст.185 КК України по матеріалам досудового розслідування за № 0004295 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 09.11.2017 року,-

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 ,за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 ,звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 ,якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,що передбачене ч.3 ст. 185 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В клопотанні зазначив,що ОСОБА_6 підозрюється у тому,що 09.11.2017 р.приблизно о 14.50 год.за попередньою змовою з іншою особою,за допомогою підготовлених заздалегідь предметів(відмичок),шляхом зламу замка,проник до кв. АДРЕСА_3 ,звідки таємно викрав майно на загальну суму 1350 гр.,чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду.
Слідчий просить про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою з посиланням на те,що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочину,передбаченого ч.3 ст.185 КК України,не працює,не має міцних родинних і соціальних зв*язків.У відсутність запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою підозрюваний може продовжити злочинну діяльність,а також ухилятися від органу досудового розслідування та суду,перешкодити ефективному розслідуванню.
В суді слідчий підтримав доводи клопотання, просить про його задоволення. Пояснив,що у слідства є підстави вважати наявними ризики втечі підозрюваного ,продовження злочинної діяльності.Така позиція слідства ґрунтується на відомостях про особу підозрюваного,який не працює та не має джерела для існування,до затримання проживав один,міцними соціальними та сімейними зв*язками не обтяжений,вчинив тяжкий злочин.
Прокурор заявив ,що клопотання підлягає задоволенню з тих самих мотивів,на які посилається слідчий.
Підозрюваний вважає,що до нього можливо обрати запобіжний захід,не пов*язаний з ізоляцією від суспільства,оскільки переховуватись від слідства він намірів не має,у вчиненні злочину,в якому підозрюється,не винуватий,має сім*ю,отримує доходи від роботи на ринку вантажником,докази його причетності до вчинення злочину штучно сфабриковані.
Захисник заперечує проти задоволення клопотання з посиланням на те,що його підзахисний не причетний до злочину,у якому необґрунтовано підозрюється,затриманий безпідставно,припущення слідства про наявність ризиків переховування,продовження злочинної діяльності нічим не підтверджена,тому вказані слідчим ризики не є достатніми для тримання підозрюваного під вартою,до нього можливо обрати запобіжний захід менш суворого виду,в тому числі у виді поруки.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження з приводу клопотання та перевіривши його обгрунтованість, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.
Відповідно до ст.29 Конституції України,ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку,встановлених законом.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р.(із змінами)»Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування»,тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати,що інші запобіжні заходи ,передбачені законом,не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов*язків,передбачених КПК України.
Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
Відповідно до положень ст. ст. 132, 183 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
З наданих суду разом з клопотанням матеріалів суд встановив наступне.
09.11.2017 р.до ЄРДР було внесено відомості про розпочате досудове розслідування за № 0004295 за ст.185 ч.3 КК України за фактом вчинення невідомими особами таємного викрадення майна ОСОБА_8 вартістю 1350 гр.з проникнення у квартиру АДРЕСА_3 .
В результаті проведених слідчих дій отримані дані про те,що до вчинення вказаного злочину причетний ОСОБА_6 ,якому 10.11.2017 р.повідомлено про підозру у вчиненні злочину,передбаченого ч.3 ст.185 КК України,про що свідчить зміст наданих до клопотання протоколів,зокрема,допиту потерпілого,свідків,протоколів проведення впізнання підозрюваного свідком за фотознімком,протоколом затримання підозрюваного та вилучення речей,що визнані речовими доказами по кримінальному провадженню.
Обгрунтованість підозри відносно ОСОБА_6 узгоджується з узагальнюючим визначенням цього поняття,сформульованим у правових позиціях Європейського Суду,зокрема,у рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011р.,за змістом якого термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або обставин,які здатні переконати об*єктивного спостерігача в тому,що особа могла вчинити це правопорушення.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного,слідчий суддя враховує обґрунтованість підозри, а також відомості про його особу: ОСОБА_6 раніше судимий,офіційно не працює.
Водночас,підозрюваний має постійне місце проживання в м.Запоріжжі у сім*ї тітки,проживає з дружиною та виховує її дитину,має доходи від неофіційної роботи вантажником на ринку,ці обставини на час розгляду клопотання слідством не спростовані.
Крім того,не перевірені дані про стан здоров*я підозрюваного,який,з його слів,має хронічну хворобу туберкульоз,слідством на час розгляду клопотання не з*ясовано,чи може підозрюваний за станом здоров*я утримуватися в умовах слідчого ізолятора.
Слідчий суддя при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини,а також практику Європейського суду з прав людини,згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Водночас,Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те,що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Виносячи рішення не на користь клопотання про застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, суддя враховує, що слідчий і прокурор не довели наявність ризиків, спробам вчинення яких в силу закону призвані перешкоджати запобіжні заходи, а саме: можливість продовження протиправної діяльності,втечі,незаконного впливу на потерпілого,свідків,що є припущеннями.
Висновок слідства про наявність таких ризиків зроблені без врахування тих обставин,що підозрюваний має постійне місце проживання,де мешкає у сім*ї,після звільнення з місць позбавлення волі у 2013 р.до відповідальності не притягувався.
У який саме спосіб підозрюваний може перешкодити слідству та у проведенні яких слідчих дій чи прийнятті процесуальних рішень,при розгляді клопотання не з*ясовано.
Фактично слідчий визначив,що ризик втечі підозрюваного випливає із підозри його у вчиненні тяжкого злочину,однак така позиція з точки зору процесуального закону є неприйнятною.
У справі «Мамедова проти Росії» від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання, Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Вказавши у клопотанні про можливість впливу з боку підозрюваного на свідків,слідчий,водночас,пояснив,що ці особи вже допитані,турботи про себе та прохань до слідчого про ймовірний тиск з боку ОСОБА_6 не заявляли,тому вказаний ризик,які і всі інші,викладені у клопотанні,заявлені виключно декларативно без жодного об*єктивного підтвердження.
З викладеного вище суддя дійшов до висновку,що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики,на які посилається слідчий при обґрунтуванні втручання у право підозрюваного на свободу,а на даний час таких ризиків з детальним обґрунтуванням неналежної процесуальної та соціальної поведінки підозрюваного не встановлено.
Наявність у підозрюваного судимості сама по собі не є підставою для його ув*язнення у даному провадженні.
Зважаючи на суспільний інтерес,який,з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, слідчий суддя з урахуванням викладеного вище не встановив підстав для обрання до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою,тому обирає відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на 60 днів,поклавши на підозрюваного відповідно до ст. 194 КПК України обов`язки прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом.
Керуючись ст. ст. 177, 179, 180, 181, 184,193,196 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 -відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту,заборонивши підозрюваному в період дії запобіжного заходу залишати місце свого постійного проживання, а саме будинок АДРЕСА_2 цілодобово.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом.
Роз`яснити підозрюваному обов`язки та наслідки їх невиконання.
Звільнити підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти у залі суду негайно.
Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту діє 60 днів з 09 листопада 2017 року до 07 січня 2018 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1