Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
04 квітня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за клопотанням заступника начальника слідчого відділу Рівненського відділу поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області - ОСОБА_4 (далі-слідчий) від 19 лютого 2018 року про арешт тимчасово вилученого у ході проведення обшуку майна підозрюваного ОСОБА_5 у рамках об`єднаного кримінального провадження №0004803 (відомості до ЄРДР внесені 17 липня 2017 року) відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.27, ч.4 ст.190 КК України;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_10 ,

прокурора ОСОБА_11 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_12 ;

за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_12 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року про арешт майна його підзахисного ОСОБА_5 та зобов`язати слідче управління ГУНП в Рівненській області повернути тимчасово вилучене у ході обшуку житла ОСОБА_5 по місцю його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , майно, що перелічене у протоколі обшуку від 14 лютого 2018 року.

Згідно оскаржуваної ухвали слідчого судді, задоволено клопотання слідчого та накладено арешт із забороною розпоряджатись та використовувати майно, що було тимчасово вилучене у підозрюваного ОСОБА_5 по місцю його проживання за адресою: АДРЕСА_1 у ході проведення обшуку квартири 14 лютого 2018 року та гаражного приміщення № НОМЕР_1 у автотранспортному кооперативі «А/к36» по вул.Квітнева у м.Чернігів, а саме на:

1) довіреність, квитанцію, заяву від ОСОБА_13 , заяву від ОСОБА_14 , заяву від ОСОБА_15 , довідку «Приватбанку», документ від «Нової пошти», виписку з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, документ з логінами та паролями, договір про організацію кур`єрської діяльності, інструкцію кур`єра, розписку, протокол № 1073, довіреність, запит із записами;

2) ноутбук марки «Toshiba»;

3) мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Алькатель» ІМЕІ НОМЕР_4 та сім-картку «Лайфселл», мобільний телефон марки «Нокіа»;

4) три банківські картки «Приватбанку» та 3 пластикові картки операторів мобільного звязку «Київстар», «лайфселл», «ТриМоб»;

5) жорсткий диск, комп`ютерну плата, дискету;

6) 34 металеві предмети схожі на патрони;

7) системний блок чорного кольору із серійним номером 001;

8) човен (катер) з мотором та маркуванням «КИВ-6762-К»;

до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

З урахуванням того, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна із забороною розпоряджатися цим майном, може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити даному кримінальному провадженню, то з метою досягнення дієвості вказаного кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні слідчого майно, до прийняття процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні, тим самим повністю задовольнивши клопотання слідчого. Крім того, слідчий суддя зазначив, що накладення арешту на вищевказане майно, яке може бути використане - як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, надасть можливість проведенню ряду експертиз, відшкодування завданих збитків та забезпечення задоволення цивільних позовів у даному кримінальному провадженні.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_12 вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною, зокрема такою, що неналежним чином умотивована, що стосується прийнятого рішення про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на усе тимчасовео вилучене майно його підзахисного за місцем проживання у м.Чернігів. На підтвердження заявлених вимог щодо скасування ухвали зазначає, що слідчий суддя ухвалою від 27 лютого 2018 року незаконно поновив слідчому, пропущений ним строк на звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, а слідчий суддя у ході розгляду клопотання по суті, невірно застосовував чинний кримінальний процесуальний закон, що стосується порядку застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Крім того, вказує, що човен (катер) з мотором та маркуванням «КИВ-6762-К», на який слідчий суддя наклав арешт, на праві власності узагалі належить іншій особі, а не його підзахисному та одночасно, він не входив у перелік майна, яке відшукується органом досудового розслідування та не був зазначений у клопотання про дозвіл на проведення обшуку квартири ОСОБА_5 у м.Чернігів, а тому накладення на нього арешту є недоцільним у даному випадку.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення захисника-адвоката ОСОБА_12 та підозрюваного ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала про задоволення апеляційної скарги та висловила прохання про залишення ухвали слідчого судді без змін, дослідивши та перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого про арешт майна та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Ухвала слідчого судді, суду про поновлення чи відмову в поновленні процесуального строку може бути оскаржена в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Захисник-адвоката ОСОБА_12 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 вказує, що слідчим було пропущено 48-ми годинний строк для подачі клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, що є підставою для його повернення ОСОБА_5 , а слідчий суддя, в свою чергу, з порушенням вимог кримінального процесуального закону, на підставі загальної норми КПК, а саме ст.117 КПК України, поновив слідчому цей строк та, як наслідок - необгрунтовано наклав арешт на майно підозрюваного, одночасно розглянувши клопотання слідчого про арешт майна з недотриманням, встановленого ч.6 ст.173 КПК України строку, що передбачений для його розгляду.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 14 та 15 лютого 2018 року було проведено обшуки у квартирі ОСОБА_5 по місцю його проживання за адресою: АДРЕСА_1 і в гаражному приміщенні № НОМЕР_1 у автотранспортному кооперативі «А/к36» по вул.Квітнева у м.Чернігів та тимчасово вилучено майно, тобто останнім днем подачі клопотання у органу досудового розслідування була п`ятниця та субота - відповідно 16 та 17 лютого 2018 року.

З урахуванням того, що обшук у квартирі ОСОБА_5 , що знаходиться у м.Чернігів, проводився органом досудового розслідування, який знаходиться у м.Рівне, колегія суддів уважає, що слідчий суддя на законних підставах поновив строк слідчому на подачу клопотання від 19 лютого 2018 року про арешт тимчасово вилученого майна, з урахуванням обставин кримінального провадження та кількості (об`єму) вилученого у ОСОБА_5 майна.

Разом з тим, як убачається з матеріалів за клопотанням слідчого, слідчий суддя приймав рішення про поновлення вказаного строку, постановляючи окрему ухвалу від 27 лютого 2018 року, яка захисником ОСОБА_16 в апеляційному порядку не оскаржується, а тому доводи апеляційної скарги адвоката з приводу незаконності прийнятого рішення слідчого судді щодо поновлення процесуальних строків слідчому на подачу клопотання про арешт майна є безпідставними.

Згідно матеріалів провадження, оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена без виклику підозрюваного ОСОБА_5 , а в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого приймав участь захисник ОСОБА_12 ..

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження та, згідно ч.1 ст.170 КПК України, він полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, тощо.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою слідчого від 19 лютого 2018 року, вилучені у ході обшуків матеріальні об`єкти (крім човна), які належать підозрюваному ОСОБА_5 приєднані до матеріалів кримінального провадження у якості речових доказів в порядку ст.ст. 98, 110 КПК України.

15 лютого 2018 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.4 ст.190 КК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 застосовано до 19-й год. 10 хв. 16 квітня 2018 року.

Як закріплено у ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально- правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкція ч.4 ст.190 КК України передбачає можливість застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість клопотання слідчого щодо необхідності арешту майна підозрюваного ОСОБА_5 з метою збереження майна для забезпечення можливої конфіскації майна.

Тому, доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_12 щодо відсутності підстав для арешту майна та про повернення усього майна ОСОБА_5 , який знаходиться під вартою, колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими.

Враховуючи наведене, зазначені вище положення КПК України, які всупереч доводам захисника порушений не був, у даному випадку застосування арешту майна, належного на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 - є доцільним та обґрунтованим.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала слідчого судді від 27 лютого 2018 року про арешт майна є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_12 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого від 19 лютого 2018 року у рамках об`єднаного кримінального провадження №0004803 за ч.4 ст.190 КК України та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , що було вилучено у ході проведення обшуку 14 лютого 2018 року за місцем проживання підозрюваного за адресою: АДРЕСА_1 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_12 - без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3