Справа № 474/595/17
Провадження № 1-кп/474/73/17
ВИРОК
Іменем України
05.10.17 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000254 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дільниче Новоодеського району Миколаївської області, громадянина України, освіта неповна середня, непрацюючого, неодруженого, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце тимчасового проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 20.04.2005р. Новоодеським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 КК України до покарання у виді позбавлення волі, із звільненням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

- 23.08.2005р. Новоодеським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України, до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 05.05.2009р. Новоодеським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 15 КК України до покарання у виді до 7 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 10.06.2016р. звільнений по відбуттю строку покарання;

- 18.04.2017р. Врадіївським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, судимість не знята та не погашена, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

встановив:
07.07.2017р., близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 рухались по вул. Торгова смт. Врадіївка Миколаївської області. Під час руху ОСОБА_6 помітив біля території домоволодіння АДРЕСА_3 , велосипед марки Україна зеленого кольору, який знаходився біля воріт на узбіччі проїжджої частини та у нього виник умисел направлений на викрадення вказаного велосипеду.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , почав рухатись повільніше, таким чином, що ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 пішли вперед, а він сповільнився та направився до велосипеду.

ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, підійшов до вказаного велосипеду, умисно з корисливих мотивів, повторно, вважаючи, що дії є таємними для оточуючих, сів на велосипед та почав рух по вулиці Торгова смт. Врадіївка Миколаївської області у бік перехрестя вулиць Торгової та Грушевського, таким чином викрав його.

Проте, викрадення, розпочате таємно переросло у відкрите, в процесі вчинення злочину, оскільки ОСОБА_6 був помічений власником велосипеду ОСОБА_5 , який вийшовши із території домоволодіння розташованого під АДРЕСА_3 , одразу помітив ОСОБА_6 та почав кричати йому вслід, щоб той повернув належний йому велосипед, при чому ОСОБА_5 почав наздоганяти ОСОБА_6 та намагався забрати своє майно.

ОСОБА_6 почув, що ОСОБА_5 звертається до нього з вимогою повернення велосипеду та усвідомлюючи, що його злочинні дії викрито, незаконно, діючи у подальшому відкрито, умисно та з корисливих мотивів, ігноруючи волю потерпілого продовжив рух на велосипеді марки Україна зеленого кольору належного ОСОБА_5 , при цьому мав реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд завдавши ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 1 150 грн.
Встановлене у судовому засіданні обвинувачення кваліфіковано органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
08.07.2017р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суд вважає, що вказана кваліфікація дій обвинуваченого є правильною, так як повністю знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні 21.09.2017р., в порядку п. 6 ч. 1 ст. 56 КПК України, відмовився від дачі свідчень, водночас пояснив, що обвинуваченим відшкодована майнова та моральна шкода завдана кримінальним правопорушенням, жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 він не має. Так зокрема потерпілий зазначив, що братом обвинуваченого йому було відремонтовано велосипед та останній як і обвинувачений попросили у нього пробачення і для нього вказані дії є достатніми для відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.

В судове засідання 05.10.2017р. потерпілий ОСОБА_5 не з`явився, проте звернувся до суду із заявою, шляхом направлення телефонограми, про розгляд справи за його відсутності, рішення просить винести на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину у вчиненні крадіжки та в чому розкаївся попросивши пробачення у потерпілого в судовому засіданні. Вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме за ч. 2 ст. 186 КК України, - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, не визнав.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 дав суду показання, що 07.07.2017р. близько 15 год. він разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 йшли від будинку останньої до будинку де він разом проживав з ОСОБА_10 . ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відійшли в перед, а він йшов позаду них. В цей час він побачив велосипед марки України з жіночою рамою, який стояв на вулиці біля воріт будинку та оскільки він вважав, що це велосипед його знайомого ОСОБА_11 , вирішив пожартувати над останнім та взяти велосипед для того, щоб поїхати до свого знайомого. Зі слів обвинуваченого велосипед ОСОБА_11 з жіночою рамою, має задній багажник саморобного виготовлення, повністю пофарбований повністю в зелений колір без будь-яких написів, фарбування не заводське, зроблене самостійно власником. При чому описуючи велосипед ОСОБА_12 обвинувачений зазначив, що він користувався ним постійно протягом півтора року. Однак, як зазначив обвинувачений, він не з`ясовував чи велосипед дійсно належить ОСОБА_13 . Взявши велосипед, який був у справному стані, він відкотив його два метри та в подальшому сів на нього та проїхав приблизно 200 м. до того моменту коли почув крик потерпілого ОСОБА_5 , щоб він зупинився. Причому він проїхав повз ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на відстані 15 м. Після того як він почув крик потерпілого, проїхавши декілька метрів, маючи можливість втекти, зупинився та підкотивши велосипед 2 м в руках віддав останній потерпілому. Обвинувачений не пам`ятає скільки метрів було до потерпілого в момент коли той крикнув, однак зазначив, що це можливо було 100-150 м, при чому зазначив, що побачив потерпілого після того як він крикнув, велосипед віддав останньому відразу, який можливо був від нього не більше ніж за 2 м. Віддаючи велосипед обвинувачений попросив пробачення у потерпілого. Після цього він сам пішов до будинку де проживав разом з ОСОБА_10 , оскільки остання та ОСОБА_9 пішли раніше. ОСОБА_6 також зазначив, що з 17 років проживав у неповній сім`ї лише з батьком, який не в повній мірі виконував свої батьківські обов`язки, а з 18 років проживав окремо від батька з тіткою та дядьком, однак обвинувачений, на запитання суду, не зміг поясними, яким чином вказані обставини вплинули на вчинення ним кримінального правопорушення. Обвинувачений просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

З показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що влітку 2017 року по обіді до неї, за місцем її проживання, розташованому по АДРЕСА_3 , на велосипеді приїхав потерпілий ОСОБА_5 , який поставив велосипед біля воріт зі сторони вулиці. Під час розмови з потерпілим, який стояв спиною до воріт, свідок помітила, що велосипед покотився, після чого вона запитала чи приїхав потерпілий сам чи з кимось та повідомила йому що його велосипед поїхав. Після чого потерпілий вибіг на вулицю та побіг за велосипедом. Свідок також повідомила, що оскільки паркан та ворота високі, то не видно що відбувається на вулиці, вона помітила лише нижню частину велосипеда та не помітила людей біля велосипеду. Також повідомила, що в той момент біля її домоволодіння знаходився велосипед лише потерпілого. Після вказаних подій вона ні з потерпілим, ні з іншими особами не розмовляла щодо вказаних обставин.

Водночас показання обвинуваченого суперечать показанням свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та спростовуються останніми.

Так, з показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що 07.07.2017р. після обіду вона разом з обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_10 йшли по вулиці від її місця проживання, розташованому по АДРЕСА_2 , до місця проживання ОСОБА_10 . Свідок разом з ОСОБА_10 йшли попереду за метрів сто від обвинуваченого, який відстав від них. Коли свідок з ОСОБА_10 зайшли в провулок, вона почула крик потерпілого ОСОБА_5 , та обернувшись побачила за 50 м від себе як по вулиці, яка перетинається з вулицею на якій вона знаходилася, на велосипеді рухався обвинувачений, а за ним за 3-4 м біг потерпілий, який кричав до обвинуваченого щоб той зупинився та віддав велосипед. Обвинувачений на крики потерпілого не відреагував та не зупинився. Вказана ситуація тривала приблизно 5 секунд. Через 2-3 хв., від вказаних подій, вона побачила потерпілого, який котив велосипед, а позаду нього йшов обвинувачений, в цей обвинувачений та потерпілий між собою не розмовляли. Після вказаних подій вона разом з обвинуваченим та ОСОБА_10 пішли до місця проживання останніх. Обвинувачений нічого не розповідав про вказані події.

З показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що вона раніше співмешкала з обвинуваченим ОСОБА_6 , однак на даний час їхні відносини закінчилися. Свідок повідомила, що 07.07.2017р. після обіду під вечір вона разом з обвинуваченим та ОСОБА_9 йшли по вулиці Торговій до її місця проживання. Свідок з ОСОБА_9 йшли попереду, а обвинувачений йшов позаду. Коли вони повернули в провулок, свідок вирішила повернутися назад та подивитися де знаходиться обвинувачений, однак пройшовши декілька кроків, приблизно за 10 м від себе, побачила обвинуваченого, який їхав на велосипеді, по вулиці, яка перетинається з вулицею на якій вона знаходилася, а за останнім за 2 метри біг потерпілий ОСОБА_5 та кричав, що посадить обвинуваченого, та що той буде відпрацьовувати. Обвинувачений на крики потерпілого не відреагував та не зупинився. Вказана ситуація тривала секунди. Через 1 хв., від вказаних подій, вона побачила обвинуваченого, який йшов без велосипеду, потерпілого вона не бачила.

Крім того, винна обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- витягом з кримінального провадження № 0000254, згідно якого 07.07.2017р. за заявою ОСОБА_5 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 186 КК України з фабулою: 07.07.2017р. до Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області звернувся ОСОБА_5 з заявою про те, що 07.07.2017р. Близько 15 год 30 хв. ОСОБА_6 , будучи засудженим за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повторно, відкрито заволодів велосипедом жіночого типу марки України, б/в, зеленого кольору належного ОСОБА_5 , який останній припаркував біля подвір`я по АДРЕСА_3 , чим завдав йому матеріальної шкоди;

- протоколом прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення від 07.07.2017р., згідно якого останній просив прийняти міри до невідомої особи, яка 07.07.2017р. по вул. Торговій, близько 15 год. 30 хв. відкрито заволоділа велосипедом марки Україна зеленого кольору з жіночою рамою, який він наздогнав та повернув, але все одно претензії має так як проти нього було вчинено кримінальне правопорушення;

- заявою ОСОБА_5 від 07.07.2017р., згідно якої він добровільно видав працівникам поліції належний йому велосипед марки Україна зеленого кольору з жіночою рамою для подальшого проведення слідчих дій у якості речового доказу;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.07.2017р., згідно якого 07.07.2017р. о 21 год. 50 хв. ОСОБА_6 було затримано, в порядку ст 208 КПК України, та з якого вбачається, що ОСОБА_6 відмовився від підписання протоколу та виявив бажання на захисника;

- протоколом огляду речей від 08.07.2017р., фактичні дані зафіксовані в якому щодо опису велосипеда, що був предметом кримінального правопорушення, суттєво різняться з описом наданим обвинуваченим стосовно велосипеда, який належить ОСОБА_15 та яким він постійно користувався протягом тривалого часу, та з яким він переплутав велосипедом потерпілого. Так, згідного протоколу було оглянуто велосипед марки Україна зеленого кольору з білими щитками, жіночого типу. В ході огляду встановлено нижній частині рами наявний напис Україна. Також на передній частині та середній частині рами наявний напис ХВЗ Люкс. В ході огляду виявлено на сидінні велосипеда, а саме на верхній частині спереду наявна смушка чорного кольору. В ході огляду велосипеда на передній та задній шинах наявні написи. В той час обвинувачений дав показання, що велосипед ОСОБА_11 повністю зеленого кольору без будь-яких написів та з багажником;

- постановою від 08.07.2017р., згідно якої велосипед марки України зеленого кольору визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000254;

- висновком експерта про вартість майна від 14.07.2017р., згідно якого вартість велосипеда марки Україна станом на липень 2017 року без врахування ПДВ складає 1 150 грн. 00 коп. Експертиза проведена на підставі постанов слідчого СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_16 від 13.07.2017р. про призначення товарознавчої експертизи та про залучення експерта ОСОБА_17 .

Суд не бере до уваги твердження захисника про незабезпечення на момент затримання обвинуваченого правом на захист, зокрема відсутність захисника при затримані, оскільки затримання відбулося 07.07.2017р. о 21 год. 50 хв. на підставі ст. 208 КПК України, після чого на вимогу обвинуваченого йому о 22 год. 51 хв. на підставі доручення № 014-0000769 від 07.07.2017р. забезпечено захисника.

Стосовно тверджень захисника про недопустимість як доказу заяви ОСОБА_5 від 07.07.2017р. про видачу велосипеду марки Україна працівникам поліції у зв`язку з використанням в останній потерпілим формулюванням ....для проведення слідчих дій у якості речового доказу, оскільки вказаний велосипед на той час не був визнаний речовим доказом, слід зазначити, що з огляду на приписи ст.ст. 56, 84, 86 та 87 КПК України, які визначають права і обов`язки потерпілого та допустимість доказів, зазначення потерпілим, у власноручно написаній заяві, формулювання щодо визначення речових доказів жодним чином не свідчить про недопустимість такої заяв як доказу, а відтак суд не приймає до уваги вищезазначені твердження захисника.

Стосовно тверджень захисника про недопустимість як доказу протоколу огляду речей від 08.07.2017р., згідного якого було оглянуто велосипед марки Україна, у зв`язку з відсутністю у останньому зазначення конкретного місця огляду, слід зазначити, що в загальному вказаний протокол відповідає приписам ст.ст. 104, 234 та 237 КПК України щодо форми та змісту, зокрема в останньому зазначено місце проведення процесуальної дії - смт. Врадіївка, та з огляду на приписи ст.ст. 56, 84, 86 та 87 КПК України відсутність зазначення у протоколі огляду речей конкретного місця проведення слідчої дії жодним чином не свідчить про недопустимість такого протоколу як доказу, а відтак суд не приймає до уваги вищезазначені твердження захисника.

Щодо клопотання захисника про визнання не допустимим доказом, в порядку визначеному ст. 62 Конституції України, ст.ст. 84, 86, 87 КПК України, висновку експерта від 14.07.2017р. на підставі ст.ст. 7, 9 Закону України Про судову експертизу, у зв`язку з порушенням ст.ст. 7, 20, 42, 242 КПК України та відсутністю підписів експерта на постановах слідчого від 13.07.2017р. про призначення товарознавчої експертизи та про залучення експерта ОСОБА_17 , не включення експерта до реєстру експертів, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 69 КПК України визначено, що експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України Про судову експертизу на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.
Статтями 242, 243 КПК України визначено підстави та порядок призначення експертизи, причому вказані статті КПК України як і ст. 69 не містять вказівки на обов`язковість включення експерта в реєстр експертів для проведення дослідження.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України Про судову експертизу, судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ.
В свою чергу, ч. 4 ст. 7 Закону України Про судову експертизу, яка кореспондується з ч. 2 ст. 9 вказаного Закону, визначає, що для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань.
Відповідно до ст. 14 Закону України Про судову експертизу, судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Як вбачається з матеріалів експертизи ОСОБА_17 має кваліфікаційні свідоцтва оцінювача серії МФ № 1614 від 01.04.2000р. та серії МФ № 1256 від 03.07.2004р., сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 978/18 від 06.12.2016р. та згідно свідоцтва № 10602 від 06.09.2013р. включений до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності.
Таким чином, клопотання захисника про недопустимість висновку експерта як доказу з підстав не включення експерта ОСОБА_17 до реєстру експертів та порушення присів ст.ст. 7, 9 Закону України Про судову експертизу ст. 242 КПК України є безпідставним.
Твердження захисника про відсутності підписів експерта ОСОБА_17 на постановах слідчого від 13.07.2017р. про призначення товарознавчої експертизи та про залучення експерта як на підставу для визнання висновку експерта недопустимим доказом суд не бере до уваги, з огляду на те, що ст.ст. 69, 242, 243 КПК України не передбачено порядок залучення експерта та жодним чином не обумовлено яким чином експерт повідомляється про це. Водночас, з матеріалів висновку експерта вбачається, що експерт проводив експертизу на підставі постанови про призначення товарознавчої експертизи від 13.04.2017р. та повідомлений про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, за відомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків.
Щодо порушення прав обвинуваченого під час вирішення питання про призначення експертизи в частині неповідомлення останнього про вказану процесуальну дію та незабезпечення його участі при її проведенні слід зазначити наступне.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться забезпечення права на захист, яке конкретизоване ст. 20 КПК України, причому ст. 42 КПК України визначено права та обов`язки підозрюваного обвинуваченого, в тому числі право брати участь у процесуальних діях.

Як вбачається з матеріалів справи обвинуваченому з 07.07.2017р., з моменту затримання, забезпечено участь захисника у кримінальному провадженні, тобто обвинуваченому під час всього часу досудового розслідування надано можливість як самостійно так і через захисника реалізувати свої права, зокрема щодо отримання інформації про хід досудового розслідування та як наслідок брати участь у процесуальних діях, однак як вбачається з матеріалів справи жодних клопотань, заяв чи скарг щодо реалізації своїх прав ні обвинуваченим, ні його захисником не заявлялося. Також не надходили клопотання про призначення експертиз як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду справи.

Судом також досліджено докази, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:

- характеристику голови Врадіївської селищної ради на обвинуваченого, з гідно якої останній за місце проживання характеризується негативно;

- довідку про звільнення серії МК № 012110 від 10.06.2016р. згідно якої обвинувачений 10.06.2017р. звільнився з місць позбавлення волі;

- довідку Врадіївської селищної ради № 2941 від 10.07.2017р., згідно якої обвинувачений проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2

- довідку Врадіївської центральної районної лікарні № 571 від 11.07.2017р., згідно якої обвинувачений на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває;

- довідку Врадіївського районного сектору з питань пробації № 600 від 10.07.2017р., згідно якої обвинувачений перебуває на обліку Врадіївського районного сектору з питань пробації;

- акт медичного огляду від 10.07.2017р., згідно якого обвинувачений є здоровою особою;

- вимогу про судимість та вироки згідно яких обвинувачений є особою раніше судимою: 20.04.2005р. Новоодеським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 КК України до покарання у виді позбавлення волі, із звільненням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки; 23.08.2005р. Новоодеським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України, до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі; 05.05.2009р. Новоодеським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 15 КК України до покарання у виді до 7 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 10.06.2016р. звільнений по відбуттю строку покарання; 18.04.2017р. Врадіївським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, судимість не знята та не погашена.

Згідно досудової доповіді від 23.08.2017р. зробленої Врадіївським районним сектором з питань пробації стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 ризик повторного вчинення останнім кримінального правопорушення - дуже високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб - високий. Виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Суд не бере до уваги твердження обвинуваченого та захисника щодо недопустимості досудової доповіді як доказу, з огляду на те, що остання відповідає приписам ст. 314-1 КПК України та Порядку складення досудової доповіді, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 200/5 від 27.01.2017р.

Обставина, яка відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - добровільне усунення заподіяної шкоди.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - відсутні.

Перевіривши та оцінивши докази в їх сукупності з метою встановлення обставин, що мають значення для даного кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ наданий сторонами з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд вважає вказані докази достатніми та такими, що повністю доводять вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує скоєння обвинуваченим, який є особою раніше судимою, злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, негативну характеристику по місцю проживання, стан здоров`я обвинуваченого та його соціальні зв`язки і вважає, можливим призначити покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. З огляду на встановлені судом обставини підстав для застосування ст.ст. 69 та 75 КК України, суд не вбачає.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України часткового приєднати до покарання призначеного цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 18.04.2017 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі ст. 100 КПК України речовий доказ по справі - велосипед марки України зеленого кольору, який згідно розписки від 24.07.2017р. знаходиться на відповідальному зберіганні потерпілого ОСОБА_5 , підлягає залишенню останньому як законному власнику.

Керуючись ст. 71 КК України, ст.ст. 100, 368-371, 374 КПК України, суд, -

засудив:
ОСОБА_6 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 18.04.2017р. у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

До набрання вироком суду законної сили, міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту фактичного його затримання, тобто з 07.07.2017р. зарахувавши, в порядку передбаченому ст. 72 КК України, у строк покарання час попереднього ув`язненнядень за день.

Речовий доказ по справі - велосипед марки України зеленого кольору залишити потерпілому ОСОБА_5 як законному власнику.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку.

Суддя ОСОБА_1