Номер провадження: 11-сс/785/1381/17
Номер справи місцевого суду: 501/1929/16
Головуючий у першій інстанції
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.09.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 04 серпня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною ухвалою слідчого судді адвокату ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні клопотання про самовідвід та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.121, ч.3 ст.28 ч.4 ст.296, ч.5 ст.185 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та призначити новий судовий розгляд його заяви про самовідвід та клопотання слідчого в суді першої інстанції. Вказує, що до початку судового розгляду він подав до канцелярії суду вмотивовану заяву про самовідвід, однак слідчий суддя, не розглянувши її відповідно до вимог ст.81 КПК України по суті, постановив рішення по суті клопотання, чим фактично порушив право підозрюваного ОСОБА_7 на захист.

Під час розгляду апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , апеляційним судом було прийнято його самовідвід та через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеський області було залучено, в порядку ст.49 КПК України, адвоката ОСОБА_9 для здійснення захисту за призначенням підозрюваного ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

В силу положень Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів статті 20 КПК України, суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права обвинуваченого на захист.

Зокрема, стаття 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» наголошує, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право на отримання правової допомоги за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється, в тому числі, й у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, який відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Частиною 1 ст.52 КПК України передбачено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадку, якщо відповідно до вимог ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.

Зі змісту матеріалів провадження вбачається, що 04 серпня 2017 року захисник ОСОБА_8 подав до канцелярії Іллічівського міського суду Одеської області заяву про самовідвід.

Підставою для заявлення самовідводу стало те, що раніше адвокат ОСОБА_8 у цьому ж кримінальному провадженні захищав права іншого підозрюваного ОСОБА_10 , у змові з яким, на думку органу досудового розслідування, підозрюваний ОСОБА_7 вчинив інкримінований злочин і їхні інтереси можуть суперечити один одному.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.78 КПК України особа не має права брати участь у цьому ж кримінальному провадженні як захисник або представник також у випадках якщо вона у цьому провадженні надає або раніше надавала правову допомогу особі, інтереси якої суперечать інтересам особи, яка звернулася з проханням про надання правової допомоги.

Слід зазначити, що статтею 81 КПК України регламентується порядок вирішення питання про відвід. Проте чинним Кримінальним процесуальним законом не передбачено розгляд заяви захисника про самовідвід.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку про те, що заява захисника про самовідвід не потребує задоволення або незадоволення слідчим суддею або судом, оскільки така заява унеможливлює його подальшу участь у кримінальному провадженні, а органи державної влади позбавленні права на примус адвоката здійснювати захист прав та законних інтересів особи. Крім того, небажання або неможливість участі захисника у кримінальному провадженні ставить під сумнів ефективність захисту, який здійснюється таким захисником, що є неприпустимим.

Враховуючи викладене, слідчий суддя або суд в своїй ухвалі можуть лише констатувати самовідвід захисника від захисту підозрюваного, обвинуваченого та при наявності на те підстав, передбачених ст.49 КПК України, залучити захисника для здійснення захисту за призначенням.

Разом з тим, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою безпідставно відмовився від розгляду заяви адвоката ОСОБА_8 про самовідвід, а лише за результатами розгляду клопотання слідчого відмовив по суті адвокату ОСОБА_8 в задоволенні його заяви про самовідвід, чим грубо порушив право підозрюваного ОСОБА_7 на захист.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно із п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які могли перешкоди ухвалити суду законне і обґрунтоване судове рішення.

З таких підстав, враховуючи те, що слідчий суддя допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, які полягають у грубому порушенні право підозрюваного ОСОБА_7 на захист, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді підлягає безумовному скасуванню.

Згідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

Розглядаючи по суті клопотання слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.121, ч.3 ст.28 ч.4 ст.296, ч.5 ст.185 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказами, оцінка допустимості та належності яких буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а підстав для визнання доказів недопустимими внаслідок істотного порушення прав і свобод людини апеляційним судом не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Характер та обставини особливо тяжких злочинів, які органом досудового розслідування інкримінуються ОСОБА_7 дають підстави вважати, що на дійний час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний перебуваючи на свободі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він раніше вже був оголошений у розшук та затриманий правоохоронними органами на підставі відповідної ухвали слідчого судді, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, а також продовжувати вчиняти нові злочини, оскільки раніше він вже притягався до кримінальної відповідальності, не має сім`ї та утриманців, що свідчить про відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків.

Існування вказаних ризиків дають апеляційному суду підставу зробити висновок, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та не дасть змогу органу досудового розслідування контролювати місце його перебування.

При цьому, обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом не встановлені.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Оскільки ОСОБА_7 підозрюється у тому числі у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, який був вчинений із застосуванням насильства до потерпілого ОСОБА_12 апеляційний суд вважає недоцільним визначати розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_7 .
Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 409, 412, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 04 серпня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про самовідвід та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.121, ч.3 ст.28 ч.4 ст.296, ч.5 ст.185 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 .

Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01 жовтня 2017 року, без визначення розміру застави.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3