АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2188/17 Номер провадження 11-кп/786/917/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 7 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новини, Збаразького р-ну, Тернопільської обл., раніше не судимого, засудженого:

24.12.2013 Менським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст.286 КК України на 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки,

про умовно-дострокове звільнення від відбування основного та додаткового покарання відмовлено.

Приймаючи таке рішення суд зазначив, що 30.08.2017 засуджений ОСОБА_8 звільнений умовно-достроково на 4 роки 5 місяців 15 днів від відбування основного покарання, призначеного 24.12.2013 Менським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст.286 КК України на 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення суд вказав, що відсутні правові підстави для звільнення від умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
В апеляційній скарзі захисник, просить змінити ухвалу суду в частині умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання та звільнити ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання, призначеного 24.12.2013 Менським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суд не врахував: те, що під позбавлення права зайняття певною діяльністю є позбавлення права керування транспортними засобами. Також апелянт вказав, що під час відбування покарання у ДУ «Крюківська виправна колонія № 29» з 6.08.2014 засуджений отримав 8 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, стягнень не мав, характеризувався позитивно, був працевлаштований, до роботи відносився добросовісно і старанно, брав участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова освіта», довів своє виправлення, а тому був звільнений умовно-достроково від відбування основного покарання. До вчинення злочину працював водієм, чим заробляв собі і своїй сім`ї на життя, при цьому вказав, що ОСОБА_8 під час вчинення ДТП перебував у тверезому стані. Вказує, що після умовно-дострокового звільнення ТОВ «Скіфія» готове прийняти засудженого на роботу водієм вантажного автомобіля.

Заслухавши доповідача, захисника в підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора про законність судового рішення, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 передбачено, що згідно з ч. 1 ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
При цьому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що керування транспортним засобом і є іншою діяльністю, щодо якої суд може вирішити питання про позбавлення права, як додаткового покарання є правильним.
Проте відповідно до ч. 3 ст. 55 КК України при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і крім цього, на строк встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Згідно роз`яснень п.10. вказаної вище Постанови коли питання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання виникло після повного відбуття засудженим основного покарання, суд може повністю або частково звільнити його від додаткового покарання після фактичного відбуття встановленої законом частини останнього та за наявності інших зазначених у законі умов.
Колегією суддів встановлено, що засуджений ОСОБА_8 30.08.2017 Полтавським районним судом Полтавської області звільнений умовно-достроково на 4 роки 5 місяців 15 днів від відбування основного покарання, призначеного 24.12.2013 Менським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст.286 КК України у виді 9 років позбавлення волі (а.о.с.43-44).
Разом з цим в поданні начальник ДУ «Крюківська виправна колонія (№29)» ОСОБА_10 , погодженого головою спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації ОСОБА_11 , просив звільнити засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування основного покарання із залишенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами (а.о.с. 73). Тому суд, звільняючи ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування основного покарання, вказав про те, що оскільки письмових клопотань про звільнення від додаткового покарання до суду не подавалося, а у виправній колонії засуджений відбуває лише покарання у виді позбавлення волі, тому суд позбавлений можливості розглянути питання про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання(а.о.с. 43).
У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку, що вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання може бути вирішене після фактичного відбуття встановленої законом частини останнього та за наявності інших зазначених у законі умов.
Пунктом 1 частини 3 статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Як вбачається з матеріалів провадження засуджений ОСОБА_8 7.09.2017 звільнений з ДУ «Крюківська виправна колонія № 29» згідно ст. 81 КК України від основного покарання на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 30.08.2017 (а.о.с.43-44).

При умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо особу не звільнено від відбування додаткового покарання, строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю обчислюється з часу звільнення від основного покарання.

За таких підстав, враховуючи вимоги ст. 55 та 81 КК України та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин, а також за наявності інших зазначених у законі умов.
З огляду на вказане, оскільки ОСОБА_8 не відбув встановлену законом частину додаткового покарання, згідно вимог чинного законодавства, тому засуджений не набув права на умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити.
З огляду на вказане, колегія суддів не вбачає підстав для зміни ухвали суду та задоволення апеляційної скарги захисника засудженого.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 7 вересня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4