АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1628/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- 31 липня 2007 року Жовтневим райсудом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 17 жовтня 2010 року по відбуттю строку;
- 17 листопада 2016 року Деснянським райсудом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі.
В силу ст. 71 КК України, до призначеного покарання, частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року та остаточно, за сукупністю вироків, визначено ОСОБА_8 до відбування покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.
Початок строку покарання ОСОБА_8 , обчислювати з моменту затримання.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, - скасувати та закрити кримінальне провадження в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції допитано свідків, які надали показання, які суттєво відрізняються від фактичних обставин справи.
Також апелянт зазначає, що судом неналежно було досліджено показання обвинуваченого щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а також не здійснено жодних заходів щодо встановлення особи на ім`я ОСОБА_11 , за дорученням якого, ОСОБА_8 взяв ноутбук.
Окрім того, судом першої інстанції не встановлено факту того, чи знайомі свідки з особою ОСОБА_11 , та чи телефонували свідки зазначеній особі як про це зазначив у своїх показаннях ОСОБА_8 .
Також сторона захисту критично ставиться до висновків суду, що ОСОБА_8 маючи можливість покликати працівників гаражного боксу не вчинив таких дій, оскільки як повідомив ОСОБА_8 він кликав когось, проте ніхто не відгукнувся. В свою чергу відеозапис події не містить звукозапису, що в свою чергу не може підтвердити або спростувати такі дії обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доводів апеляційних скарг та матеріалів кримінального провадження, вирок суду першої інстанції зазначеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає.
Так, 18.11.2016 р. приблизно о 17.30 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні ПП «Кушніров Денис Юхимович» «ГБО Сервіс» по вул. Радунській, 3 в м. Києві, а саме, у боксі № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Радосинь», вхід до якого здійснюється шляхом вільного доступу, побачив ноутбук «Lenovo», серійний номер FA06465C-2F19-ЗA45-B299-7B088C63BB9B, після чого у нього виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме, зазначеного ноутбуку, що належить потерпілому ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою повторного таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав ноутбук «Lenovo», серійний номер FA06465C-2F19-ЗA45-B299-7B088C63BB9B, вартістю 3900 гривень, який, утримуючи в руках, виніс з приміщення ПП « ОСОБА_12 » «ГБО Сервіс», а саме з боксу № НОМЕР_1 , гаражного кооперативу «Радосинь» по вул. Радунській, 3 в м. Києві, та з місця вчинення злочину зник.
Таким чином, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, у таємному викраденні чужого майна, повторно.

З такими висновками колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Як вбачається з вироку, свої висновки щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених ст. 94 КПК України.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України не визнав.
На підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Так, потерпілий ОСОБА_12 , в суді першої інстанції пояснив, що 18.11.2016 р. біля 18 год. йому зателефонував співпрацівник ОСОБА_15 і повідомив, що у них з гаражного боксу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Радосинь» по вул. Радунській, 3 в м. Києві викрали належний йому ( ОСОБА_12 ) ноутбук, на що він сказав викликати поліцію. Через 40 хвилин він прибув до гаражного боксу, де вже знаходилися працівники поліції і обвинувачений, у останнього було вилучено ноутбук, який в подальшому йому було повернуто, у звязку з чим матеріальних претензій до обвинуваченого він не має. Після затримання обвинувачений плакав, він повністю визнавав вину в крадіжці, але чому це зробив, не пояснював. Він не повідомляв, що хтось його просив забрати ноутбук. Зі слів його працівників, обвинувачений за 2 години до крадіжки ходив по гаражному кооперативу та повідомив їм, що шукає електрика.
Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснив, що 18.11.2016 р. приблизно о 18 год. вони з ОСОБА_14 знаходились на робочому місці - на другому поверсі гаражного боксу № НОМЕР_1 гаражного кооперативу по вул. Радунська, 3 в м. Києвіта на моніторі камер відеоспостереження побачили як обвинувачений зайшов до гаражного боксу, взяв зі столу на першому поверсі ноутбук «Леново», заховав його під свою куртку і намагався зникнути, але вони його затримали на відстані приблизно 20 м від боксу та викликали поліцію. Обвинувачений визнавав, що він викрав ноутбук, просив не викликати поліцію, обіцяв дати їм гроші, казав, що у нього сімя. Також він казав, що йому дали «наводку», але з ним нікого не було. За півтори-дві години до цього обвинувачений підходив до їхнього боксу, на його запитання відповів, що шукає електрика і кудись пішов. З місця, де знаходиться охорона гаражного кооперативу, не видно бокс, з якого було вчинено крадіжку, і обвинуваченому не могли на нього вказати від входу до кооперативу. Їх гаражний бокс знаходиться від охорони на відстані приблизно 500 метрів.
Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції дав аналогічні показання показанням свідка ОСОБА_13 .
Також судом першої інстанції в судовому засіданні було оглянуто відеозапис з камер відеоспостереження з місця події, на якому зафіксовано як ОСОБА_8 , зайшов до гаражного боксу, пройшов у середину, подивився і через декілька хвилин вийшов. Потім ОСОБА_8 знов зайшов до гаражного боксу, де майже біля входу зі столу взяв ноутбук, з яким з боксу вийшов, наведене підтверджує показання потерпілого ОСОБА_12 і свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Крім того в основу вироку покладено не тільки показання потерпілого та свідків, а й інші дані, які містять матеріали кримінального провадження і які були досліджені судом під час судового розгляду, з наданням їм правової оцінки.
Зокрема:
- дані протоколу огляду від 18.11.2016 р., відповідно до якого в приміщенні гаражного кооперативу «Радосинь» по вул. Радунській, 3 в м. Києві, зі столу слідчим було вилучено ноутбук «Lenovo», серійний номер FA06465C-2F19-ЗA45-B299-7B088C63BB9B, який ОСОБА_8 добровільно поклав на стіл.
- дані висновку товарознавчої експертизи, відповідно до якої ринкова вартість ноутбуку «Lenovo», серійний номер FA06465C-2F19-ЗA45-B299-7B088C63BB9B на 18.11.2016 р. могла становити 3900 грн.
Також судом першої інстанції доводи ОСОБА_8 про те, що він взяв ноутбук зі столу в гаражному боксі на прохання чоловіка на імя ОСОБА_11 , який вказав йому на гаражний бокс і попросив забрати в ньому нібито належний йому ноутбук, визнав необґрунтованими, оскільки аналіз наведених доказів - показань потерпілого, свідків, відеозапису, свідчить саме про умисне таємне викрадення чужого майна ОСОБА_8 , який ще за півтори-дві години до крадіжки ходив по гаражному кооперативу, приглядався, бачив, що знаходиться в гаражних боксах, в тому числі і в тому, де він вчинив крадіжку, працюють люди і йому нічого не заважало покликати працівників боксу і запитати, чи можна забрати ноутбук. Крім того, свідками спростовано твердження обвинуваченого про те, що бокс, з якого було вчинено крадіжку, оглядається від входу до кооперативу і від охорони. Показання ОСОБА_8 являються не логічними, не послідовними, він одночасно і не заперечує, що знаходився на території гаражного кооперативу і заходив в бокс і пояснює, що на час інкримінованого йому діяння перебував у іншому місці - у банку, що свідчить про його нещирість.
Крім того, всудовому засіданні не встановлено підстав, з яких потерпілий і свідки могли б обмовити ОСОБА_8 , оскільки вони з обвинуваченим раніше знайомі не були, ніяких стосунків не підтримували.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції допитано свідків, які надали показання, які суттєво відрізняються від фактичних обставин справи, то вони є голослівними, так як пояснення свідків узгоджуються як з матеріалами справи в їх сукупності, а також поясненнями потерпілого та відеозаписом з місця події.
Стовно доводів апелянта, що судом неналежно було досліджено показання обвинуваченого щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а також не здійснено жодних заходів щодо встановлення особи на ім`я ОСОБА_11 , за дорученням якого, ОСОБА_8 взяв ноутбук, то вони є безпідставними, та на думку колегії суддів, такими показаннями обвинувачений ОСОБА_8 , намагався та намагається, як суд першої інстанції так суд апеляційної інстанції ввести в оману, щоб уникнути відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Твердження апелянта, що судом першої інстанції не встановлено факту того, чи знайомі свідки з особою ОСОБА_11 , та чи телефонували свідки зазначеній особі як про це зазначив у своїх показаннях ОСОБА_8 , то вони також є безпідставними, так як зазначили свідки у своїх показах, біля ОСОБА_8 , під час крадіжки, та за 2-1,5 год до неї нікого не було.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що сторона захисту критично ставиться до висновків суду, що ОСОБА_8 маючи можливість покликати працівників гаражного боксу не вчинив таких дій, оскільки як повідомив ОСОБА_8 він кликав когось, проте ніхто не відгукнувся. В свою чергу відеозапис події не містить звукозапису, що в свою чергу не може підтвердити або спростувати такі дії обвинуваченого, дане твердження є голослівним, та не спростовує вину ОСОБА_8 у вчиненому діянні, після якого його затримали на місці вчинення крадіжки, з предметом злочину, а саме ноутбуком який він забрав на столі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 ОСОБА_7 , не спростовують наведених у вироку висновків суду першої інстанції, а тому не заслуговують на увагу колегії суддів.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, в повній мірі дослідивши докази, надані стороною обвинувачення та надавши їм вірну оцінку, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати саме, як таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року, стосовно ОСОБА_8 , - без змін
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4