Справа № 426/9509/16-к
Провадження № 11-кп/782/254/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
головуючого-судді : ОСОБА_1
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

обвинуваченого : ОСОБА_6

захисника : ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області в місті Сєвєродонецьку Луганської області в режимі відеоконференції зі Сватівським районним судом Луганської області змінені та доповненні апеляційні скарги, поданих: прокурором у кримінальному провадженні прокурором Сватівського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_8 , обвинуваченим ОСОБА_6 на вирок Сватівського районного суду Луганської області від 16.06.2017 року, яким,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кремінна Луганської області, громадянина України, не одруженого, на вихованні неповнолітніх дітей не маючого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 17.08.2016 року Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 190 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на один рік; - 20.12.2016 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на два роки;

засуджено:

- за ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 грудня 2016 року у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Заявлений цивільний позов потерпілим ОСОБА_9 задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 14 400 гривень. Також з ОСОБА_6 стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою. Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислюється з моменту його затримання 20 березня 2017 року, зараховано відповідно до положень ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до набрання вироком законної сили.

ВСТАНОВИЛА:
У вироку суду першої інстанції вказано, що ОСОБА_6 скоїв заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Злочин скоїв за наступних обставин:

В кінці травня 2016 року, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , не будучи фізичною особою-підприємцем, під приводом виготовлення меблів, уклав усний договір із ОСОБА_10 про виготовлення кухні, зобов`язавшись виконати замовлення у термін не пізніше 27.06.2016 року. Заздалегідь не маючи наміру виконувати вищевказаний договір, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_10 грошову передоплату у розмірі 14 400 гривень, про що особисто надав розписку, після чого розпорядився грошима на свій власний розсуд, таким чином завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 14 400 гривень.

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як шахрайство, вчинене повторно.

На вищевказаний вирок суду першої інстанції подані апеляційні скарги.

Прокурор Сватівського відділу Старобільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок Сватівського районного суду Луганської області від 16.06.2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 2 (двох) років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового приєднання покарання за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20.12.2016 року у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення волі, остаточно призначивши ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, врешті вирок залишити без змін. Посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового приєднання покарань вийшов за межі, встановлених санкцією ч.2 ст.190 КК України, яка передбачає більш суворе покарання, та призначив покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 місяців позбавлення волі.

У подальшому до початку розгляду апеляційної скарги по суті вищевказана апеляційна скарга була змінена та доповнена заступником прокурора Луганської області ОСОБА_11 , у якої він просить вирок Сватівського районного суду Луганської області від 16.06.2017 року змінити в частині призначеного покарання. Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на застосування ч.4 ст.70 КК України, а саме часткове приєднання покарання призначене за вироком Сєвєродонецького міського суду від 20.12.2016 року у виді 6 місяців позбавлення волі. Вироки Сватівського районного суду від 16.06.2017 року та Сєвєродонецького міського суду від 20.12.2016 року виконувати самостійно.

При цьому він послався на те, що суд неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, застосувавши принцип поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань стосовно особи, яка була звільнена від відбування покарання з випробуванням, та вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання,що належить відбувати реально.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Сватівського районного суду Луганської області від 16.06.2017 року скасувати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, надавши останню можливість виправити заподіяну шкоду своїм трудом. Просить суд звернути увагу, що під час судового провадження не було враховано, що він має неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не враховано його стан здоров`я, а саме перебуваючи під арештом в СІЗО у нього погіршився зір та є проблеми зі спиною, оскільки він раніше перебував на обліку у лікаря з діагнозом перелом сьомого тіла першого хребця, той факт, що він опікується хворою похилою матір`ю, яка має діагноз шизофренія.

Також в скарзі зазначає, що суд бездоказово дійшов висновку, що він діяв умисно та не мав намір виконувати замовлення. З самого початку в нього не було шахрайських намірів і він збирався виконувати замовлення, але не вкладався у обговорений строк.

Крім того, посилається на те, що він на початку судового слідства заявляв клопотання прокурору, слідчому судді про недовіру Сватівському суду та направлення кримінальної справи до Рубіжанського або Сєвєродонецького міського суду, оскільки потерпілий є службовою особою в Сватівській районній раді (секретар Сватівської міської ради), колишній начальник Сватівської районної поліції, який користуючись своїм службовим положенням може здійснювати тиск на слідчі органи, прокурора, а також суд при винесення вироку.

В своїх доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження № 426/9507/16-к об`єднати з кримінальним провадженням №414/1208/17, та змінити йому міру запобіжного заходу.

В своїх запереченнях потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 просять апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сватівського районного суду від 16.06.2017 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Зазначають, що матеріальна шкода їм не компенсована.

Заслухавши доповідь судді,пояснення прокурора на підтримання зміненої апеляційної скарги, якій вважає вирок суду законним та обґрунтованим, належно мотивованим, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги з доповненнями просив скасувати вирок суду та звільнити його з під- варти, так як даного злочину він не скоював, потім у судових дебатах зазначив, що кається, просить застосувати до нього закон про амністію, заперечував проти апеляційної скарги прокурора, захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого, просив застосувати до ОСОБА_6 закон про амністію, враховуючи, що у нього є мати похилого віку, свідка ОСОБА_13 ,яка частково підтвердила показання обвинуваченого та надала документи, які нібито підтверджують його пояснення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах й в поданих запереченнях доводи, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентнім судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вищевказані вимоги закону належним чином не виконав.

З змісту статей 370, 404 КПК України випливає, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, в тому числі за необхідності і шляхом дослідження доказів. Крім того, з огляду на закріплену в ст.7 Кодексу засади змагальності , апеляційний суд має перевірити всі аргументи наведені стороною обвинувачення під час апеляційного провадження, й у випадку незгоди з ними зазначити підстави їх необґрунтованості.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст.411 КПК України також передбачено, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 та змісту вироку суду першої інстанції від 16.06.2017 року обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він вчинив злочинні дії, які кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 було розглянуто у суді першої інстанції на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно нього , внесеному у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000516 від 09.06.2016 року, який надійшов до суду 01.09.2016 року.(а.кп.1-10 т.1)

З змісту апеляційної скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що він фактично оспорює правильність кваліфікації своїх дій за ч.2 ст.190 КК України, посилаючись на відсутність у нього умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману у потерпілих Звягольських, тобто суб`єктивної сторони вищевказаного злочину.

З змісту вироку суду першої інстанції слідує, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину визнав частково, підтвердив, що він дійсно отримав від ОСОБА_10 грошову передоплату у розмірі 14400 грн. за виготовлення кухні та зобов`язався виконати замовлення у вказані термін, але не мав на меті заволодіння чужим майном шляхом обману, оскільки він вже почав виготовляти замовлення, а саме закуповував матеріали та виконав деякі деталі кухні, фото яких він вислав на електронну адресу потерпілим. Вчасно він не зміг виконати замовлення, оскільки після отримання коштів у потерпілої він потрапив до лікарні. В мережі Інтернет знаходиться його сторінка з об`явою про виготовлення меблів з 2006 року, та на момент створення сторінки він був зареєстрований як приватний підприємець. Просив суворо його не карати та надати йому можливість виплатити шкоду потерпілим. Цивільний позов він визнає.

Суд першої інстанції поклав в обґрунтування вини ОСОБА_6 показання самого обвинуваченого, показання потерпілого ОСОБА_9 , протокол огляду предмета, а саме огляд сторінки в мережі Інтернет на сайті «OLX», де розміщена об`ява обвинуваченого ОСОБА_6 про виготовлення меблі, копію розписки від 26.05.2016 року ОСОБА_6 про отримання грошової передоплати у розмірі 14400 грн. за виготовлення кухні в строк один місяць до 27.06.2016 року.

При цьому суд першої інстанції дійшов до висновку,що у судовому засіданні були допитані всі особи, свідчення яких мали значення для правильного вирішення справи,досліджені всі зібрані під час досудового та судового слідства докази, всім дана оцінка.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином зібрані під час досудового слідства докази, усупереч положенням статей 23, 94 КПК України, не дав ним конкретну оцінку у справі з точки зору належності, допустимості, достовірності й достатності, обмежився словосполученням «всім дана оцінка», що є неприпустимим.

Як убачається зі справи, з змісту вироку, суд не дав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_6 у той частині, де він вказує, що « не мав на меті заволодіння чужим майном шляхом обману, оскільки вже почав виготовляти замовлення, а саме закуповував матеріали та виконав деякі деталі кухні, фото яких він висилав на електронну адресу потерпілим».

Дослідивши копію розписки від 26.05.2016 року обвинуваченого ОСОБА_6 про отримання грошової передоплати у розмірі 14400 грн. за виготовлення кухні в строк один місяць до 27.06.2016 року, суд першої інстанції також не дав цьому документу належну оцінку.

Крім того, допитавши у якості потерпілого ОСОБА_9 у судовому засіданні, суд першої інстанції не виконав вимоги ст.353 КПК України, у якої зазначено, що допит потерпілого проводиться з дотриманням правил, передбачених частинами другою, третьою, п`ятою чотирнадцятою статті 352 цього Кодексу.

Потерпілий надав суду пояснення не будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, не склав у встановленому законом порядку присягу.

Вищевказаним доказам суд першої інстанції зобов`язаний був надати належну юридичну оцінку, але він цього не зробив. Колегія суддів також позбавлена можливості дати оцінку показанням потерпілого ОСОБА_9 та послатися на них в ухвалі, оскільки вони були отримані судом з порушенням вимог закону.

Суд не проаналізував пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст.190 КК України, не зважив на особливості правозастосування цієї норми, а також не дослідив в аспекті доводів обвинуваченого обставини, які в силу ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають значення для встановлення наявності чи відсутності у ОСОБА_6 умислу на вчинення шахрайства.

Частиною 1 ст.190 КК передбачено кримінальна відповідальність за шахрайство, об`єктивна сторона якого полягає у заволодінні чужим майном або придбання права намарно шляхом обману чи зловживання довірою; суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом і корисливим мотивом. Відсутність хоча б одного зі складових елементів складу злочину шахрайства, у тому числі об`єктивної та суб`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не є злочином, та може свідчить про наявність між цією особою та потерпілим цивільно - правових відносин.

У зв`язку з чим, на думку колегії суддів, суд необґрунтовано та передчасно прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Колегія суддів не може погодитися з твердженнями прокурора про те, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вони є передчасними.

Під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції були встановлені істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У матеріалах судової справи відсутня ухвала судді про призначення судового розгляду даного кримінального провадження відповідно до вимог ст.316 КПК України.

Покладені у вироку суду в обґрунтування вини обвинуваченого пояснення потерпілого ОСОБА_9 також не відповідають вимогам ст.ст.352, 353 КПК України, незважаючи на те, що кримінальне провадження за ст.190 КК України згідно ч.3 ст.477 КПК України відноситься до кримінальних проваджень у форми приватного обвинувачення якщо вони вчиненні особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого.

Апеляційний суд не може усунути ці порушення кримінального процесуального закону, оскільки потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у своїх запереченнях просили розглядати апеляційні скарги без їх присутності.

За клопотанням обвинуваченого ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції допитав у якості свідка ОСОБА_13 , про яку заявляв обвинувачений у суді першої інстанції, але суд залишив його клопотання поза увагою, та яка частково підтвердила пояснення обвинуваченого у той частині, що останній намагався виконати умови договору по виготовленню кухні потерпілим, але перевірити достовірність показів цього свідка апеляційний суд не може, оскільки збирання доказів у розумінні ст.93 КПК України не відноситься до компетенції апеляційного суду.

Більш того згідно з вимогами ст.96 КПК України свідок зобов`язаний відповідати на запитання, спрямовані на з`ясування достовірності його показань всіх сторін кримінального провадження, у тому числі потерпілих.

Також колегія суддів не погоджується з твердженнями обвинуваченого, що він заявляв клопотання про направлення кримінального провадження до Рубіжанського або Сєвєродонецького міського суду на початку судового слідства прокурору, слідчому судді у зв`язку з недовірою Сватівському суду з цих підстав, що потерпілий є службовою особою та користуючись службовим положенням може здійснювати тиск на слідчі органи, прокурора, суд, оскільки таке клопотання у матеріалах даного судового провадження відсутнє.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судовий розгляд кримінального провадження всупереч вимогам ст.2 КПК відбувся формально. Вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України і його не можна визнати законним, обґрунтованим й вмотивованим. Зазначене рішення постановлено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Допущені порушення норм процесуального права перешкоджають суду апеляційної інстанції дійти безспірного висновку щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому на підставі ч.1 ст.412 КПК України оскаржуваний вирок необхідно скасувати и призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

А відтак, зважаючи на доводи та вимогу обвинуваченого в апеляційній скарзі, її слід задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати зазначене, ретельно перевірити доводи обвинуваченого, крім того перевірити інші доводи потерпілого, дати на все вичерпну відповідь і ухвалити справедливе рішення, яке відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Що стосується клопотання обвинуваченого про зміну йому запобіжного заходу, то воно підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів вважає за необхідним залишити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але зменшити йому розмір застави, та встановити його у розмірі, який складає 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (1600 грн.) станом на 01.01.2017 року, що становить 16000 (шістнадцять тисяч ) гривень, враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості. Такий розмір застави, на думку колегії суддів, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Що стосується клопотання обвинуваченого про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», то воно є необґрунтованим у зв`язку з недостатністю документів про те, що ОСОБА_6 є суб`єктом амністії.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412, 419,376 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Змінену заступником прокурора Луганської області ОСОБА_11 апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, прокурора Сватівського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Сватівського районного суду Луганської області від 16.06.2017 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст.190 КК України скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинуваченому ОСОБА_6 залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з моменту постановлення даної ухвали, тобто до 16 лютого 2018 року включно, з визначенням йому застави у розмірі, який складає 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (1600 грн.) станом на 01.01.2017 року, що становить 16000 (шістнадцять тисяч) гривень, яку необхідно внести у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому КМУ України, а саме на рахунок Апеляційного суду Луганської області : р/р 0837, МФО 820172 в ДКС України, Код .

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачені ч.5 ст.194 КПК України наступні обов`язки:

1) прибувати за викликом до Сватівського районного суду Луганської області;

2) не відлучатися із м. Рубіжне, в якому він проживає, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи.

4) здати на зберігання Сватівському районному суду свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і виїзду в Україну (при наявності).

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня її внесення.

Відповідно до ч.8 ст.182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений ОСОБА_6 будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить обов`язки, зазначені в цій ухвалі, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3