ВИРОК
Іменем України
01 грудня 2017 р. м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження № 50000225 від 07.06.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми Сумської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, призваного на службу за мобілізацією 01 серпня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , снайпера 2-ї механізованої роти 1-го механізованого батальйонх військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:
01 серпня 2014 року Сумським МВК Сумської області старший солдат ОСОБА_4 був призваний на службу за мобілізацією у Збройні Сили України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , де був призначений на посаду снайпера 2-ї механізованої роти 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію» Кабінету Міністрів України було доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність, установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження під час виконання мобілізаційних завдань та довести їх до визначених суб`єктів національної економіки, які переводяться на функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня повна готовність.

Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сип цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з момент оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно- рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Таким чином, визначення особливого періоду, наведеного в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не суперечить визначенню наведеному у Законі України «Про оборону України», а лише містить ширше визначення цього поняття.

Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.

Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.

Згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.

В силу положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Збройні Сили України та інші військові формування приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів.

У відповідності до абзацу 8 статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.

Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

За викладених обставин особливий період як часовий проміжок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, не завершився.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України», солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України.

Однак, старший солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних норм законодавства України, 24 липня 2015 року вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Реалізуючи свій злочинний умисел, старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, в умовах особливого періоду, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 24 липня 2015 року, в порушення вказаних вимог Закону, за відсутності поважних причин, без дозволу командирів та начальників, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та на сьогоднішній день до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

07 червня 2017 року старший солдат ОСОБА_4 прибув до військової прокуратури Харківського гарнізону та повідомив, що в подальшому проходити військову службу не бажає.

Незаконно перебуваючи поза місцем служби ОСОБА_4 весь час перебував вдома за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні обвинувачений провину у скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю про обставини його скоєння пояснив так, як викладено у вироку.

Згідно клопотання сторін кримінального провадження з`ясування обставин та перевірка їх доказами проводилися з урахуванням вимог ч.3 ст.349 КПК України без дослідження тих фактичних даних, які не оспорюються сторонами кримінального провадження.

Винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення суд вважає доведенною та підтвердженною зібраними по справі доказами.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України у судовому засіданні досліджені характеризуючі дані на обвинуваченого ОСОБА_4 який згідно, довідок лікарів нарколога та психітара на обліку не знаходиться, за місцем проживання характеризується добре.
Таким чином дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.408 КК України Дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує тяжкість даного злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої ,тяжкості, враховуючи особу винного, який раніше не судимий, не працює, добре характеризується за місцем проживання, у скоєнні злочину щиро розкаявся, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, пом`якшуючу та відсутність обтяжуючих покарання обставини, у зв`язку з чим приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, з застосуванням до нього ст.ст.75,76 КК України.

Цивільний позов не заявлений. Судових витрат та речових доказів немає.

Керуючись ст.ст. 368-371,373-374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України засудженного звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 народження не виїжджати за межі України на постійне місце мешкання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти вказані органи про зміну місця мешкання та праці, періодично з`являтись на реєстрацію до органів кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області, через Чугуївський міський суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку надати учасникам провадження: присутнім - вручити в суді, відсутнім - надіслати поштою.

Суддя: