Справа № 128/2297/17
ВИРОК
Іменем України
06 квітня 2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000693 від 22.06.2017 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оленівка, Вінницького району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні малолітню дитину, згідно положень ст. 89 КК України раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в :
20.06.2017 року приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи біля автобусної зупинки, разом із знайомим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яка розташована біля школи за адресою: АДРЕСА_2 , помітивши раніше знайомого ОСОБА_7 , привітався з останнім. В подальшому між ними виникла суперечка на ґрунті неприязних відносин. В цей момент у ОСОБА_4 винник злочинний умисел на завдання шкоди здоров`ю, розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи та усвідомлюючи суспільну небезпеку наслідків, та бажаючи їх настання наніс ОСОБА_7 один удар кулаком в область обличчя, та ще один удар кулаком в область потилиці, в подальшому штовхнув потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_7 впав на землю. В цей час ОСОБА_5 ( кримінальне провадження відносно якого закрито за відмови потерпілого від підтримки обвинувачення 28.02.2018 року), маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень два рази вдарив ОСОБА_7 в область таза.
В подальшому суперечка продовжилася за місцем проживання ОСОБА_7 , де ОСОБА_4 знаходячись у середині його будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , декілька разів ударив кулаком в область обличчя та тулуба ОСОБА_7 після чого з місця вчинення злочину зник в невідомому напрямку.
Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців в центрі тім`яної ділянки, в потиличній ділянці справа, по центрі, в потилично тім`яній ділянці зліва, синці на лівій вушній раковині на всьому протязі з переходом на завушну ділянку, на переніссі та спинці носа, в навколо очних ділянках справа та зліва, в ділянці правої ключиці біля грудини, в ділянці лівого надпліччя, на передній поверхні лівого плеча в середній третині, на задніх поверхнях грудної клітки по лопаточній лінії ближче до задньої пахвинної, обмеження крововиливи під кон`юктивною правого ока, ділянках переривчастих саден на задніх поверхнях правого та лівого колінних суглобів та на зовнішній поверхні лівого гомілково-ступеневого суглобу з переходом на стопу, які згідно із висновком судово-медичної експертизи №725 від 22.06.2017 року та № 861 від 24.07. 2017 року належать до категорії легких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому правопорушенні визнав, показавши, що 20.06.2017 року він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебував на автобусній зупинці біля школи с. Оленівка по вул. Соборна та помітив знайомого односельця ОСОБА_7 .. Між ними виникла суперечка і він наніс ОСОБА_7 один удар кулаком в область обличчя, ще один удар в область потилиці і штовхнув потерпілого, внаслідок чого той впав на землю і він ще двічі ногою вдарив його ногою в область таза. Потерпілий, піднявшись, пішов додому , а вони рушили за ним і вже в будинку потерпілого по АДРЕСА_3 ще декілька разів ударив його кулаком в обличчя та тулобу. В скоєному розкаявся, просить суворого його не карати та застосувати до нього акт амністії.

За згодою обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.349 ч.3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім даних, що характеризують особу обвинуваченого, і при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумніву у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку обвинувачений буде позбавлений можливості оспорювати дані фактичні обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог закону судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, сімейний та матеріальний стан обвинуваченого те, що він характеризується за місцем проживання позитивно, в силу ст. 89 КК України є раніше не судимим, на його утриманні перебуває малолітня дитина 2014 року народження, дружина обвинуваченого перебуває в стані вагітності.

Обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння в розкритті злочину.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження, суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, якого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у вигляді громадських робіт, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і захистом інтересів потерпілого.

Призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання та відповідає принципу верховенства права.
Міра запобіжного заходу не обиралася.

Також суд враховує, що 07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIIІ від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Відповідно до ст.1 Закону України Про амністію в 2016 році від 22.12.2016 року звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідност.10 Закону України «Про амністію в 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, та осіб, яких засуджено до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, крім покарання у виді штрафу, - за поданням органу виконання покарань, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, або за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, є батьком неповнолітньої дитини: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження, серія НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 14.11.2014 року і не позбавлений відносно нього батьківських прав, суд вважає, що по справі є достатні підстави для звільнення засудженого від покарання згідно п. «В» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Підстав, які б унеможливлювали застосування положень Закону України "Про амністію у 2016 році" у відношенні засудженого, визначених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом під час розгляду зазначеної справи не встановлено. За таких обставин суд вважає, що на засудженого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання за актом амністії.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -
У х в а л и в:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком 150 годин.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2018 року на підставі п. «В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1