АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/2181/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/712/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула 27 грудня 2017 року у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року по кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000857 від 28.08.2014 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Покров, Дніпропетровської області, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-07.04.2014 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7

обвинувачений - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисник - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

законний представник обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , просить змінити вирок в частині призначення покарання, виключити з вироку посилання суду про призначення покарання на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, звільнивши його від відбування покарання з випробувальним строком на 3 (три) роки.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, просить вирок змінити, виключивши з його мотивувальної частини вказівку на скоєння ОСОБА_6 крадіжки майна потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за попередньою змовою зі ОСОБА_12 , вказати, що зазначений злочин вчинено ОСОБА_6 за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої, виділено в окреме провадження.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 та ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання за ст.185 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік; за ст.185 ч.3 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; за ст.186 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано до покарання призначеного ОСОБА_6 за цим вироком, не відбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2014 року та остаточно призначено покарання за вчинення кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Цивільний позов не заявлено. Питання з речовими доказами вирішене.

Вироком суду ОСОБА_6 було визнано винним за наступних обставин.

27 серпня 2014 року приблизно о 22 год. неповнолітній ОСОБА_6 , знаходився на території гаражного кооперативу «Гараж» по вул. Чехова в м. Покров Дніпропетровської області разом із знайомим ОСОБА_12 (матеріали відносно якого виділенні в окреме провадження), де вони вступили між собою в злочинну змову, направлену на таємне викрадення майна ОСОБА_10 , шляхом проникнення до належного останньому гаражу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадання чужого майна, 28 серпня 2014 року о 00 год. 05 хв., неповнолітній ОСОБА_6 разом зі ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, таємно, із корисливих мотивів, шляхом пошкодження даху, протиправно проникли до належного ОСОБА_10 гаражу № НОМЕР_1 , який розташований у гаражному кооперативі «Гараж» по вул. Чехова в м. Покров, звідки викрали належне останньому майно, а саме: ваги електронні марки «НПВ 35 кг»; заточний електричний станок марки «ТЕМП» на два абразивних круга; ніж мисливський із нержавіючої сталі з пластиковою ручкою у шкіряному чохлі, марка «ф 8552» та електродриль марки «Bosch».

Після чого, неповнолітній ОСОБА_6 разом зі ОСОБА_12 з місця вчинення злочину зникли і викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток, який згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 3749-17 від 14.08.2017 року складає суму у розмірі 700 грн.

Крім цього, 28 серпня 2014 року приблизно о 03 год. 30 хв., неповнолітній ОСОБА_6 знаходився на території гаражного кооперативу «Гараж» по вул. Чехова в м. Покров Дніпропетровської області разом із знайомим ОСОБА_12 (матеріали відносно якого виділенні в окреме провадження), де вони вступили між собою в злочинну змову, направлену на таємне викрадення майна ОСОБА_11 , шляхом проникнення до належного останній гаражу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадання чужого майна, 28 серпня 2014 року о 03 год. 30 хв., неповнолітній ОСОБА_6 разом зі ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, таємно, із корисливих мотивів, шляхом пошкодження стіни протиправно проникли до належного ОСОБА_13 гаражу № НОМЕР_2 , який розташований у гаражному кооперативі «Гараж» по вул. Чехова в м. Покров, звідки викрали належне останній майно, а саме: зварювальний апарат кустарного виробництва; буржуйку кустарного виробництва; 5 метрів мідної труби діаметром 8 мм; 50 метрів кабелю марки ВПП 3x2,5; дві електролебідки (електроталь) вагопід`ємністю 0,5 тон кожна; дві туристичні палатки фірми «SNRANDMUSCHEL»; автомобільну сигналізацію марки «Mongoose»; сумку господарчу; трансформатор понижуючого току з 380 В на 220, 36, 24 В та ключ розвідний з маркуванням «46-м».

Після чого, неповнолітній ОСОБА_6 разом зі ОСОБА_12 з місця вчинення злочину зникли і викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_13 матеріальний збиток, який згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 3749-17 від 14.08.2017 року складає суму у розмірі 3800 грн.

Таким чином, своїми умисними діями неповнолітній ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке кваліфіковане за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням в інше приміщення.

Крім цього, 02 листопада 2015 року приблизно о 14 год. 00 хв. неповнолітній ОСОБА_6 знаходячись в магазині «55&75» розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив на вітрині спортивний костюм синього кольору з логотипом «Ferrari», після чого у нього з корисливих спонукань виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення вказаного майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, в цей же день та час, знаходячись там же, ОСОБА_6 діючи таємно, перебуваючи в кімнаті приміряння одягу, одягнув на себе та сховав під власним одягом спортивний костюм синього кольору з логотипом « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що належав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_14 . Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, із корисливих спонукань ОСОБА_6 з викраденим майном вийшов з магазину «55&75», після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник і викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_14 матеріальний збиток, який відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 88 від 11.12.2015 року, складає суму у розмірі 525 грн.

Таким чином, своїми умисними діями, неповнолітній ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке кваліфіковане за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Крім цього, 15 жовтня 2016 року приблизно о 23 год. ОСОБА_6 знаходився біля будинку № 69 по вулиці Центральна м. Покров Дніпропетровської області разом з ОСОБА_15 і ОСОБА_16 та побачив у останньої мобільний телефон марки "Nokia 220 Dual Sim".

16 жовтня 2016 року близько о 03 год. 30 хв. ОСОБА_6 знаходився біля будинку № 23 по вул. Соборна у м. Покров Дніпропетровської області, де побачив раніше знайому йому ОСОБА_16 , котра проходячи повз вищевказану місцевість, несла на правому плечі жіночу сумку. В цей же день та час, у ОСОБА_6 , якому було відомо про наявність в сумці у ОСОБА_16 мобільного телефону марки "Nokia 220 Dual Sim", з корисливих спонукань виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення жіночої сумки ОСОБА_16 , разом з вище вказаним телефоном та іншим майном, яке знаходиться в сумці.

Реалізуючи свій злочинний намір, в цей же день та час, знаходячись там же, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, з корисливих мотивів, наблизився до потерпілої ОСОБА_16 та застосував до неї насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме: схопив своєю рукою за ручку жіночої сумки і став силою тягнути за неї, в результаті чого потерпіла впала на землю своїми колінами та лівою рукою, та отримала тілесні ушкодження: синець 1-го пальця лівої кисті, множинні садна лівої кисті, садна правого колінного суглобу, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №790 від 24.11.2016 року, є легкими тілесними ушкодженнями. Подолавши, вказаними діями, супротив потерпілої ОСОБА_16 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_6 діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, відкрито заволодів майном належним ОСОБА_16 , а саме: жіночою сумкою «Kenguru» виготовленої із шкіри; жіночим гаманцем виготовленим із шкіри; навушниками «Alcatel»; мобільним телефоном марки «Nokia 220 Dual Sim»; сім картою мобільного оператору «Київстар», на рахунку якої був залишок коштів в сумі 20 гривень; грошима у сумі 350 гривень, які знаходились у гаманці; гребінцем жіночим для волосся, пудрою «Avon», пудрою «Chenel».

Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_16 матеріальний збиток, який згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 5513-16 від 21.11.2016 року складає суму у розмірі 1540, 58 грн.

Крім цього, 22 жовтня 2016 року приблизно о 03 год. ОСОБА_6 знаходився біля будинку № 18 по вулиці Л.Чайкіної м. Покров Дніпропетровської області, де спілкувався з раніше знайомими ОСОБА_15 і ОСОБА_17 та побачив у ОСОБА_17 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, грошові кошти в гаманці. В цей же день та час, у ОСОБА_6 з корисливих спонукань виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення грошей, які належать ОСОБА_17 шляхом застосування до останнього насильства.

Реалізуючи свій злочинний намір, в цей же день та час, знаходячись там же, ОСОБА_6 діючи умисно, відкрито, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, застосував до ОСОБА_17 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме: спочатку наніс два удари кулаком по голові ОСОБА_17 , від чого останній впав на землю, потім ОСОБА_6 наніс ОСОБА_17 , який лежав на землі, не менше двох ударів ногами по голові. Подолавши, вказаними діями, супротив потерпілого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_6 діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, відкрито заволодів грошима у сумі 700 гривень, які дістав з гаманця потерпілого ОСОБА_17 .

Після цього, ОСОБА_6 з викраденими грошима, з місця вчинення злочину зник, в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_17 матеріальний збиток у розмірі 700 грн.

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке кваліфіковане за ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що суд при ухваленні вироку не врахував всіх обставин справи, а саме те, що він вину визнав, щиросердечно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину на досудовому слідстві, відшкодував матеріальні збитки. На думку ОСОБА_6 , суд при призначенні покарання безпідставно призначив покарання за сукупністю вироків, так як покарання за вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07.04.2014 року він відбув повністю.

Окрім цього, просить врахувати, що злочини вчинив в неповнолітньому віці, на теперішній час проживає у шлюбі з ОСОБА_18 та має малолітню дитину ОСОБА_19 , 2016 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно та працевлаштувався, тому просить врахувати всі пом`якшуючі покарання обставини та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування доводів скарги прокурор посилаючись на істотні порушення судом кримінального процесуального закону при ухваленні вироку, звертає увагу на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 , матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, в судовому зсідання не розглядалось, тому суд першої інстанції не мав права зазначати у вироку прізвище цієї особи, вказавши при цьому, що ОСОБА_6 скоював злочин за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої, виділено в окреме провадження.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, проти апеляційної скарги обвинуваченого заперечувала.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_8 , законний представник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу та просили врахувати всі пом`якшуючі обставини при призначенні покарання, проти апеляційної скарги прокурора не заперечували.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що при розгляді даного кримінального провадження судом першої інстанції забезпечено в повному обсязі виконання положень щодо всебічності, повноти та об`єктивності дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та згідно технічного запису судового засідання, журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_6 при розгляді кримінального провадження повністю визнав свою провину, щиросердечно розкаявся у вчиненому, та вина обвинуваченого знайшла своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в судовому засіданні належним чином перевірено та оцінено, в тому числі з точки зору їх достовірності та в апеляційній скарзі зазначені обставини ніким з учасників процесу не оскаржуються.

Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження вбачається, щокримінальне правопорушення за ч.2 ст.186 КК України було вчинено обвинуваченим ОСОБА_6 вже у повнолітньому віці, тому суд врахував повне визнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини у даному кримінальному правопорушенні та за згодою потерпілих ОСОБА_16 і ОСОБА_17 провів судовий розгляд в порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його особу. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_6 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог норми ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, дослідив матеріали, які характеризують його особу, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
Отже, колегія суддів, відповідно до ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 ч. 1 КПК України докази не досліджувались.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що йому судом призначено занадто суворе покарання, не можна визнати обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню, а саме те, що вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення, згідно ст. 12 КК України, відносяться за ч.3 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України до тяжких злочинів, а за ч.2 ст.185 КК України до злочину середньої тяжкості; обставинами, які пом`якшують покарання, згідно до вимог ст. 66 КК України, судом визнано вчинення злочинів (ч. 2, ч. 3 ст.185 КК України) у неповнолітньому віці, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння ним у розкритті злочинів та відшкодування завданих матеріальних збитків; обставин, які обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено, також суд врахував матеріали, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме те, що він позитивно характеризується за місцем навчання та місцем проживання, раніше судимий, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 в частині неправильного застосування судом ст.71 КК України при призначенні покарання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст.71 КК України передбачено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Тому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07.04.2014 року був засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік та в період іспитового строку, призначеного вироком суду вчинив нові кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 185 КК України, отже судом було вірно при визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 частково приєднано покарання за вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07.04.2014 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення після постановлення вказаного вироку, в період іспитового строку (а.кп. 46-53).

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України, та у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Проаналізувавши ці обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, в частині застосування при призначенні остаточного покарання вимог ст. 71 КК України, оскільки він є правильним та ґрунтується на вищенаведених обставинах, що були судом досліджені та вірно оцінені, а призначене обвинуваченому покарання є справедливим за видом та розміром, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого. На думку колегії суддів, виправлення та перевиховання ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому призначене судом покарання, за якими обвинувачений визнається винним, у вигляді позбавлення волі буде достатнім для попередження нових злочинів і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому, судом враховано усі обставини, в тому числі ті, на які він посилається в апеляційній скарзі. Підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж те покарання, яке обрав суд першої інстанції, з застосуванням вимог ст. 75 КК України немає, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Разом з цим, доводи прокурора щодо істотного порушення судом кримінального процесуального закону під час ухвалення вироку, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є слушними.

Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За змістом ст.374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, формивини і мотивів кримінальногоправопорушення.
Частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Положеннями ст.62 Конституції України, які також знайшли своє відображення у ст.17 КПК України, закріплено презумпцію невинуватості особи, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Проаналізувавши вищенаведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що суд у своєму рішенні не може використовувати формулювання, які б вказували на винуватість осіб, що не є обвинуваченими у кримінальному провадженні.
Як видно з матеріалів цього кримінального провадження, 23 січня 2017 року ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області, матеріали щодо ОСОБА_12 за фактом вчинення ним крадіжки, передбаченого ч.2, ч.3 ст.185 КК України виділено в окреме кримінальне провадження (том 1 а.кп.104-105).

Разом з тим, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку, а саме, в обвинувачені, яке визнав доведеним, помилково вказав, що ОСОБА_6 разом з ОСОБА_12 вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ч.2, ч.3 ст.185 КК України, тим самим, наперед вирішивши питання про доведеність вини ОСОБА_12 , чим порушив принцип презумпції невинуватості.

На підставі викладеного та з урахуванням того, що матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_12 , виділено в окреме провадження і щодо нього відсутній обвинувальний вирок, який набрав законної сили, у зв`язку з необхідністю виправлення зазначеної помилки суду, яка не погіршує становище обвинуваченого та не тягне за собою необхідності призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, вказівка суду про вчинення ним злочину за попередньою змовою з ОСОБА_12 має бути виключена з формулювання обвинувачення, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок у цій частині зміні шляхом зазначення в мотивувальній частини у формулюванні обвинувачення вказівки про вчинення ОСОБА_6 злочину за попередньою змовою з іншою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року по кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000857 від 28.08.2014 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку при викладенні формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вказівку про те, що ОСОБА_6 , скоїв крадіжку майна потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за попередньою змовою зі ОСОБА_12 , зазначивши, що злочин вчинено ОСОБА_6 за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4