Провадження № 1-кп/638/465/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2017 року Дзержинський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
прокурора ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши в закритому судовому засіданні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень- злочинів , передбачених ч.3 ст 15 ч.1 ст. 115, ч.3 ст 15 ч.3 ст 152, ч.2 ст 187 КК України,
в с т а н о в и в:
Згідно даних обвинувального акту ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень- злочинів , передбачених ч.3 ст 15 ч.1 ст. 115, ч.3 ст 15 ч.3 ст 152, ч.2 ст 187 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою оскільки вважає, що ті ризики, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу в даний час продовжують існувати.
Захисник ОСОБА_6 иа обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання , та просили змінити раніше обраний запобіжний захід на домашній арешт .
Вислухавши думку учасників процесу, суд дійшов наступного.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку з наявністю обставин, передбачених ст. 177 КПК України ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова з встановленням терміну тримання під вартою.
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризиками, які дали суду підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у розумінні положень ст.177 КПК України вказано про те, що ОСОБА_7 може незаконно впливати свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування і суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тяжкість покарання у кримінальних правопорушеннях, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , відсутність відомостей про наявність таких захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють перебування останнього у слідчому ізоляторі, дані про особу останнього, який згідно даних обвинувального акту раніше неодноразово судимий, до моменту затримання офіційно не працював, після звільнення 24.02.2016 року з місця відбування покарання за попередньою судимістю на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини, що йому інкримінуються за даним кримінальним провадженням, суд не вбачає можливість забезпечення належної процесуальної поведінки даної особи у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить сторона захисту та обвинувачений.
Клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного на домашній арешт задоволенню не підлягає.
Суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим, таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного на домашній арешт залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 23 вересня 2017 року, тобто до 21 листопада 2017 року

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3