Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження №1-кп/641/149/2018 Справа №641/5008/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі прокурора ОСОБА_2 ,
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
секретаря ОСОБА_9 ,
В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 204, ч. 3 ст. 357, ч.ч. 1 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 204, ч. 1 ст. 199 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 204 КК України.
В судовому засіданні судом, в порядку вимог ст.331 КПК України, на розв`язання поставлене питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Прокурор, вказав, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні, в тому числі, тяжкого злочину, офіційно не працевлаштовані, здійснюють нелегальну діяльність з продажу та виготовлення алкогольних напоїв, що дає підстави вважати, що вони можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Таким чином, ризики, встановлені положеннями ст.177 КПК України, при застосуванні до обвинувачених запобіжного заходу на цей час не змінились.
Крім того, прокурор зазначив, що в разі визначення судом розміру застави, просив визначити її розмір з врахуванням матеріального становища обвинувачених та членів їх сімей, з врахуванням визначених законом меж щодо осіб, обвинувачених у вчиненні тяжкого злочину.
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їх захисники заперечували проти продовження їм строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважали, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не підтверджені. Вважали за можливе визначити їм розмір застави.
Обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання, підтримане його захисником адвокатом ОСОБА_5 , про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, при цьому посилався, на невідповідність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказаних прокурором під час досудового розслідування та в суді, вважав, що до нього можливо застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту, при вирішенні клопотання щодо зміни запобіжного заходу, просив врахувати його особу, при цьому також зазначив, що до арешту був працевлаштований, має бездоганну репутацію.
Прокурор заперечував проти клопотання обвинуваченого щодо зміни запобіжного заду з тримання під вартою н більш м`який, з підстав, зазначених в клопотанні.
Інші учасники процесу при вирішенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , покладались на розсуд суду.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.
Так, судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ухвалами Київського районного суду м. Харкова неодноразово продовжувався застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, в подальшому цей строк було продовжено ухвалами Комінтернівського районного суду м. Харкова, у зв`язку із існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Положеннями п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочинів, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі в справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Враховуючи, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема, що обвинувачені можуть і надалі продовжити свою злочинну діяльність, переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому, суд вважає, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження і приходить до висновку про необхідність продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 ОСОБА_8 , ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів.
Разом з тим, при вирішенні питання щодо визначення розміру застави, суд виходить з положень ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до якої, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Таким чином, враховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_10 ОСОБА_8 , ОСОБА_7 інкриміновано вчинення злочинних дій, в тому числі, що призвели до загибелі людей, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для визначення розміру застави обвинуваченим.
Крім того, при вирішенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд дійшов наступного.
Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 201 КПК України, Підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
При вирішенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо зміни запобіжного на більш м`який, суд враховує, що обвинуваченим в клопотанні зазначено щодо недоведеності прокурором ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України, проте, разом з тим, останній заявляє клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, який може бути застосований, в тому, числі, при наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Крім того, суд враховує, що фактичні обставини, на які посилається обвнувачений, що характеризують його особу, не спростовують обставини, які дають підстави вважати щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Таким чином, суд дійшов висновку, щодо відмови в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183,197, 199, 201,376, 392 КПК України, суд, -
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27).
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27).
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 60 днів в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27).
Строк дії ухвали до 21 квітня 2018 року.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя- ОСОБА_1