125/2258/17
1-кс/125/2/2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Барського районного суду Вінницької області зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, обґрунтовуючи тим, що у ході проведення обшуку 10 листопада 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 4 листопада 2016 року, з приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено 10 системних блоків, ноутбук та жорсткий диск. У вказаному приміщенні ОСОБА_4 винаймає одну кімнату, з якої і було вилучене наведене вище майно. ОСОБА_4 неодноразово звертався до Барського ВП з метою повернення йому майна, однак, звернення не дали результату. Заявник з посиланням на норми кримінального процесуального законодавства вважає, що вилучене майно має статус тимчасово вилученого, а тому, на його думку, оскільки судом арешт на вказане майно не було накладене, то воно підлягає поверненню власнику, тобто заявнику.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 підтримали скаргу з підстав, що у ній зазначені, просили її задовольнити та постановити ухвалу про повернення майна.
У судовому засіданні прокурор Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 заперечив проти задоволення скарги, при цьому звернув увагу суду на те, що ОСОБА_4 подав скаргу після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 306 КПК України, не порушував питання про поновлення цього строку, та обгрунтовуючи заперечення зазначив, що оскільки вказана у скарзі комп`ютерна техніка була безпосередньо зазначена в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, то воно не має статусу тимчасово вилученого майна, та не підлягає поверненню. Крім того, прокурор зазначив, що уся вилучена комп`ютерна техніка визнана речовими доказами у кримінальному провадженні. Просив у задоволенні скарги відмовити.
У скарзі та у ході судового засідання заявник та його представник посилалися на те, що відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
У свою чергу положеннями статті 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Таким чином, на підставі викладених положень, заявник та представник заявника вважають майно, що було вилучене на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 4 листопада 2016 року, тимчасово вилученим майном, та оскільки на нього не було накладено арешт, то просили задовольнити скаргу та повернути майно.
Однак, слідчий суддя не приймає твердження заявника та представника заявника з огляду на таке.
10 листопада 2016 року на виконання вказаної вище ухвали слідчого судді від 4 листопада 2016 року старшим слідчим Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області проведено обшук приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого серед іншого вилучено 10 системних блоків, ноутбук та жорсткий диск (а.м.д.р. 206-207).
10 листопада 2016 року вилучене майно було визнане речовими доказами у кримінальному провадженні (постанова а.м.д.р. 218-219).
Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
З огляду на положення ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, що входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, не вважаються тимчасово вилученим майном, відтак на таке майно не поширюються положення кримінального процесуального законодавства щодо режиму тимчасового вилучення та порядку повернення такого майна.
На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги та, керуючись статтями 98, 236, ч. 3 ст. 307 КПК України, -
У задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя