АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
його захисника адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження за 0002456 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженця м. Вишгород Київської області, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого 21.06.2013 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 307, ст.ст. 69, 75 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
__________________________
Справа: 11-кп/796/1258/2017
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та покладанням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2, ч.1, ст. 76 КК України.
Також стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судової авто-технічної експертизи в розмірі 703 грн. 68 коп.

Згідно вироку, ОСОБА_6 07.03.2016 року близько 10 год. 30 хв. керуючи автомобілем марки «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 10.1, 10.9 ПДР України, розпочав рух заднім ходом на проїзній частині вул. Прирічна, 17-Г в м. Києві, не переконавшись при цьому, що це буде безпечним і не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка в цей час перетинала проїзну частину з права на ліво відносно руху вище вказаного автомобіля.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 , згідно висновку експерта №1213/е від 23.06.2016 року, отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №457ат від 16.06.2016 року, в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Фольцваген», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам пунктів 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України і ці порушення вимог ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, тобто вчинив дії, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, у зв`язку з чим просить змінити оскаржуваний вирок суду від 27.03.2017 року в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 за вчинення даного кримінального правопорушення основне покарання у виді штрафу в розмірі 5100 гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На обгрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючі обставини та дані, що характеризують особу обвинуваченого, однак судом не була врахована думка потерпілого, який неодноразово наполягав в судових засіданнях на призначенні ОСОБА_6 покарання саме у виді штрафу, а тому вважає, що суд дійшов помилкового висновку про неможливість призначення обвинуваченому саме такого виду покарання, зважаючи на вимоги ч.2 ст.53 КК України, оскільки під час розгляду даної справи ОСОБА_6 жодного разу не заявляв про скрутне матеріальне становище або неможливість сплати штрафу і законом не передбачена норма, яка б закріплювала, що відсутність офіційного працевлаштування передбачає неможливість призначення покарання у вигляді штрафу, а тому, на думку захисника, суд необґрунтовано відмовив як стороні захисту так і потерпілому у пропозиціях щодо призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Також зазначає, що з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, поведінки обвинуваченого після його вчинення, відсутності будь-яких обтяжуючих обставин та претензій з боку потерпілого, призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання саме у виді обмеження волі, яке є найсуворішим видом покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 286 КК України є абсолютно необґрунтованим, оскільки таке покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження №0002456та викладені в апеляційній скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані у встановленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, дійшов висновку про винуватістьобвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який грунтується на: показаннях самого обвинуваченого, який повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення; показаннях потерпілого ОСОБА_10 , який підтвердив, що його мати ОСОБА_9 дійсно була травмована в результаті ДТП, що сталася 07.03.2016 року з вини водія ОСОБА_6 , який добровільно відшкодував йому витрати на лікування матері в розмірі 10000 грн.; висновку авто-технічної експертизи № 457 ат від 16.06.2016 року, згідно якої ОСОБА_6 під час руху допустив порушення вимог п.п. 10.1,10.9 Правил дорожнього руху України, яке знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України та в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особи винного, який 21.06.2013 року був засуджений Вишгородським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки і ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.07.2016 року був звільнений від відбування покарання у зв`язку із закінченням терміну випробування, яка на момент ухвалення даного вироку судом першої інстанції не скасована та набрала законної сили; позитивно характеризується, офіційно не працює; щиро покаявся у скоєному та частково відшкодував матеріальну шкоду, що суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік і належним чином мотивував у вироку прийняте рішення про можливість застосування вимог ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строком на 2 роки.

Наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 доводи щодо зміни вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання обставинам вчинення кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в сумі 5100 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при постановленні вироку, суд першої інстанції, враховуючи, що санкція ч. 1 ст. 286 КК України крім покарання у виді обмеження волі передбачає інші, більш м`які види покарання, належним чином мотивував своє рішення щодо відсутності підстав для призначення покарання як у виді штрафу, так і у виді виправних робіт.

Також необгрунтованими колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги про безпідставне призначення судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки призначення цього додаткового покарання обумовлено ступенем тяжкості та наслідками скоєного кримінального правопорушення в результаті порушення водієм транспортного засобу ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду законним та обгрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для його зміни в частині призначеного покарання, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3