Справа № 381/3422/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1042/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 04.10.2017

УХВАЛА
Іменем України
04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції під час трансляції з Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)»,

секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Томашівка, Фастівського району, Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна. За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за наступних обставин.

21 травня 2015 року, приблизно о 08 годині 15 хвилин, ОСОБА_6 , маючи не зняту та непогашену судимість за вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2002 року за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.289 КК України, маючи умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом обману власника мопеду, знаходячись по АДРЕСА_1 , повторно незаконно заволодів належним ОСОБА_8 мопедом марки «Honda Lead» вартістю 7000 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на зазначену суму. В подальшому, ОСОБА_6 викраденим транспортним засобом розпорядився на свій розсуд, продавши його невстановленій особі за 2500 гривень. Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2016 року, ухвалений відносно нього, змінити та пом`якшити йому покарання. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не в повній мірі врахував наявні обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання, а саме: щире каяття у вчиненому злочині, з`явлення із зізнанням, а також наявність на утриманні неповнолітніх дітей. На переконання обвинуваченого, суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ч.1 ст.69 КК України та не призначив йому покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст.289 КК України.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою обвинуваченого, прокурор подав на неї заперечення, в яких, наводячи відповідні обґрунтування, просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними у справі доказами в їх сукупності, які не оспорювались також і обвинуваченим та досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а тому, згідно із ч.2 ст. 394 КПК України, апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають і самим обвинуваченим не оскаржуються.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, врахувуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітніх дітей. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, судом першої інстанції визнано та враховано щире каяття обвинуваченого, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, місцевим судом визнано вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 були враховані всі обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі і ті, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений.
Всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, суд першої інстанції належним чином обґрунтував свій висновок щодо відсутності правових підстав для застосування положень ч.1 ст.69 КК України з урахуванням характеру вчиненого злочину та особи обвинуваченого, разом з тим призначив покарання ОСОБА_6 в мінімальному розмірі санкції частини статті закону України про кримінальну відповідальність. З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.289 КК України за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого.
Разом з тим, колегія суддів вважає правильним виключити з мотивувальної частини вироку, ухваленого відносно ОСОБА_6 , висновок суду про визнання обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, - вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, так як матеріали провадження та формулювання обвинувачення ОСОБА_6 , визнане судом доведеним, не містять даних про вчинення ним кримінального правопорушення в стані сп`яніння.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 , змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2016 року висновок суду про визнання обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
В решті вирок суду залишити без змін.
Судді:

________________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4