МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/1289/17
Провадження № 1-в/480/273/17
Ухвала
12 жовтня 2017 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, про застосування до засудженого положень ч. 5 ст. 72 КК України,
16 січня 2014 року ОСОБА_4 був затриманий у зв`язку з виконанням ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва.
16 січня 2014 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2014 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді семи років позбавлення волі без конфіскації майна.
ОСОБА_4 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та виправдано за недоведеністю чинення ним кримінального правопорушення.
Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2014 року вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2014 року відносно ОСОБА_4 в частині його виправдання за ч. 1 ст. 115 КК України скасовано.
ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
ОСОБА_4 вважається засудженим за ч. 3 ст. 289 КК України до 7 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, без конфіскації майна.
Стягнуто судові витрати.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.05.2015 вирок суду апеляційної інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду України від 21 січня 2016 року ухвалу Вищого спеціалазованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року і вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2014 року про засудження ОСОБА_4 за частиною 1 статті 115 КК України скасовано, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 3 ст. 289 КК України до позбавлення волі на строк сім років, за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років, а на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, до позбавлення волі на строк сім років.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02 червня 2017 року вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2014 року відносно ОСОБА_4 , яким його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та виправдано за недоведеністю вчиненні ним кримінального правопорушення, залишено без змін.
Покарання засуджений ОСОБА_4 відбуває в Державній установі Ольшанська виправна колонія (№ 53).
31.07.2017 до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_3 , в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про застосування відносно засудженого положень ч. 5 ст. 72 КК України.
Заявник захисник ОСОБА_3 у судове засіданні не з`явився; подав на адресу суду заяву про розгляд клопотання за її відсутністю.
У судове засідання засуджений ОСОБА_4 не прибув; подав на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутністю.
Прокурор у судове засідання не з`явився; про час та дату розгляду клопотання був повідомлений вчасно та належним чином.
Представник ОВК № 53 у судове засідання не з`явився; про час та дату розгляду клопотання був повідомлений вчасно та належним чином.
Розглянувши клопотання, а також дослідивши особову справу засудженого ОСОБА_4 , суд дійшов такого.
Згідно з положеннями ч. 1 Закону України Про попереднє ув`язнення попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.04.2017) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 Закону України Про попереднє ув`язнення підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.
З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_4 , під час досудового розслідування 16 січня 2014 року та до набрання вироком законної сили було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вирок Ленінського районного суду від 16.07.2014 переглядався судом апеляційної інстанції та вироком Апеляційного суду Миколаївської області був скасований та постановлено новий вирок, а отже вирок Ленінського районного суду від 16.07.2014 набрав законної сили 23 жовтня 2014 року.
Пізніше, постановою Верховного Суду України від 21 січня 2016 року скасовано, у тому числі і вирок Апеляційного суду Миколаївської області.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02 червня 2017 року вирок Ленінського районного суду від 16.07.2014 залишено без змін.
Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
постановив:
Клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про застосування відносно засудженого положень ч. 5 ст. 72 КК України, - задовольнити.
ОСОБА_4 , засудженому вироком Ленінського районного суду від 16 липня 2014 року за ч 3 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України, до семи років позбавлення волі, без конфіскації майна, зарахувати у строк відбуття призначеного судом покарання строк попереднього ув`язнення, з 16 січня 2014 року по 23 жовтня 2014 року, та з 21 січня 2016 року по 02 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Копію ухвали для виконання направити до Державної установи Ольшанська виправна колонія (№53).
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня оголошення ухвали.
Суддя ОСОБА_1