АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 жовтня 2017 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000564 від 19 жовтня 2016 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, тимчасово непрацюючого, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей 2010 та 2012 року народження, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 травня 2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 травня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345 та ч. 2 ст. 345 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 345 КК України у виді одного року позбавлення волі та за ч. 2 ст. 345 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі.

КП №11-кп/794/272/17 р. Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія ст. 345 КК України Доповідач: ОСОБА_10 .
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ст. 75 ст. 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено долю речових доказів.

Як вбачається з вироку районного суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення за таких обставин. Так, 19 жовтня 2016 року біля 16-00 год. оперуповноважений Вижницького відділення поліції Кіцманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_11 , який перебував в цивільному одязі та який згідно Закону України «Про національну поліцію» та п.4 функціональних обов`язків, затверджених начальником Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області 05 січня 2016 року, зобов`язаний при взаємодії з іншими службами відділення поліції організовувати проведення оперативно-розшукових заходів по попередженню, викриттю і розкриттю злочинів, розшуку злочинців і осіб безвісті відсутніх на території обслуговування; та п.5 - при суворому дотриманні законності вирішувати скарги і заяви громадян та юридичних осіб, нести персональну відповідальність за всесторонню та якісну перевірку, виконував свої службові обов`язки та спільно з інспектором Вижницького ВП Кіцманського ВП ОСОБА_12 , який перебував в форменому одязі здійснювали оперативно-пошукову роботу по розкриттю кримінального правопорушення, скоєного відносно ПАТ «Укрзалізниця», а саме щодо регіональної філії «Львівської залізниці», виробничого підрозділу «Львівської дистанції захисту лісонасаджень», про незаконну рубку лісозахисної смуги в с. Банилів Вижницького району Чернівецької області, що зареєстровано в журналі ЄО № 3182, Вижницького ВП. Для цього прибули на територію лісопилорами приватного підприємця ОСОБА_13 , яка розташована в АДРЕСА_2 , де зазначеними працівниками поліції було виявлено ОСОБА_7 , жителя с. Мілієве Вижницького району, який спільно із своїм односельчанином ОСОБА_14 , жителем с. Кибаки, Вижницького району, на власному гужовому транспорті перевозив лісодеревину на територію вище вказаної лісопилорами, яка по опису відповідала

викраденому майну.

Підійшовши до вказаних осіб, працівники поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пред`явили службові посвідчення, представилися працівниками поліції, повідомили ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , що лісодеревина, яку вони перевозять, по опису схожа на лісодеревину породи «Дуб», яку працівники поліції розшукують та яку було незаконно зрубано в с. Банилів, Вижницького району Чернівецької області, та висунули вимогу пред`явити документи на походження перевезеної деревини, на що ОСОБА_7 відповів, що таких документів у нього не має.

В подальшому, близько 17-30 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що ОСОБА_11 являється працівником правоохоронного органу, умисно, з метою ухилення від відповідальності, приховання джерела походження лісодеревини та перешкоджання працівнику правоохоронного органу виконувати свої службові обов`язки, вчинив активну протидію здійсненню працівником поліції покладених на нього службових обов`язків, а саме, взявши в руки сокиру почав нею розмахувати, висловлюючись в адресу оперуповноваженого ОСОБА_11 нецензурними словами та погрожуючи йому застосуванням фізичного насильства і заподіянні тяжких тілесних ушкоджень у вигляді ампутації пальців руки за допомогою сокири.

Таким чином, своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 345 КК України погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків .

Крім цього, 19 жовтня 2016 року близько 17-35 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території лісо- пилорами приватного підприємця ОСОБА_13 , яка розташована в АДРЕСА_2 , після здійснення погрози застосування фізичного насильства щодо працівника правоохоронного органу оперуповноваженого КП Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 , у зв`язку з виконанням останнім своїх службових обов`язків, не бажаючи припиняти свої протиправні дії та з метою ухилення від відповідальності, приховання джерела походження лісодеревини, а також перешкоджання працівнику правоохоронного органу виконувати свої службові обов`язки, вчинив активну протидію здійсненню цим працівником поліції покладених на нього службових обов`язків, продовживши розмахувати сокирою, у зв`язку з чим, поліцейський ОСОБА_11 для припинення протиправних дій ОСОБА_7 та недопущення використання ним сокири, наблизився до останнього і скориставшись виниклою нагодою вибив з рук ОСОБА_7 сокиру.

ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, почав шарпати поліцейського ОСОБА_11 за верхній одяг та умисно, лівою рукою обхопив останнього за шию, притиснувши його голову до своєї грудної клітки і в той час кулаком правої руки наніс ОСОБА_11 три удари в ділянку обличчя, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: синця у лівій вилицевій ділянці з переходом на ділянку скроні, які згідно висновку судово-медичної експертизи №157 від 20 жовтня 2016, та висновку додаткової судово-медичної експерта №171 від 14 листопада 2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України умисне заподіяння працівникові правоохоронних органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , кожний окремо, подали апеляційні скарги в яких просять вирок районного суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те що, вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 травня 2017 рокує незаконним з підстав: неповноти судового розгляду; невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи; істотних порушень вимог кримінально процесуального закону; неправильного застосування кримінального закону.

Посилається на те, що надані ним покази у судовому засіданні повністю підтвердилися іншими належними та допустимими доказами, а саме показаннями ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також письмовими доказами.

На його думку, Вижницький районний суд незважаючи на недоведеність стороною обвинувачення його вини, прийшов до неправильного висновку та помилково в основу вироку поклав пояснення потерпілого та покази свідків обвинувачення ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та нехтуючи вказівкою закону, ухвалив обвинувальний вирок, який ґрунтується на припущеннях.

Захисник ОСОБА_8 в уточненій апеляційній скарзі посилається на те, що вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 травня 2017 року ухвалений з порушенням норм процесуального та матеріального права, є незаконним з підстав неповноти судового розгляду, яка полягає у відхиленні ряду клопотань сторони захисту: про виклик в судове засідання та допит у якості свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , про допит судового експерта, про призначення повторної судово - медичної експертизи, про проведення огляду в судовому засіданні куртки обвинуваченого ОСОБА_7 зі слідами механічних ушкоджень, про призначення у справі судової криміналістичної експертизи куртки обвинуваченого.

Незаконність оскаржуваного вироку, на думку сторони захисту, полягає і у невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Висновок суду, що працівниками поліції було виявлено ОСОБА_7 , який спільно із своїм односельчанином ОСОБА_14 , на власному гужовому транспорті перевозив лісодеревину на територію лісопилорами, яка по опису відповідала викраденому майну є хибним, оскільки опису викраденого майна на момент вказаних дій не було у працівників поліції, дії їхні були не законні.

Також, на думку сторони захисту, помилковим є висновок суду про те, що працівники поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пред`явили службові посвідчення, представилися працівниками поліції, повідомили ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , що лісодеревина, яку вони перевозять, по опису схожа на лісодеревину породи «Дуб», так як повністю спростовуються показами обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_14 , і самого потерпілого ОСОБА_11 . Останній під час допиту в судовому засіданні вказав, що 19 жовтня 2016 року, пред`явив ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , службове посвідчення, яке є у нього на даний час, проте датою видачі посвідчення значиться грудень 2016 року, а вказана подія відбувалася у жовтня 2016 року.

Таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, на думку захисту є і висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_7 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що ОСОБА_11 являється працівником правоохоронного органу, умисно, з метою ухилення від відповідальності, приховання джерела походження лісодеревини та перешкоджання працівнику правоохоронного органу виконувати свої службові обов`язки, вчинив активну протидію здійсненню працівником поліції покладених на нього службових обов`язків. Обвинувачений ОСОБА_7 на досудовому та судовому розслідуванні стверджував, що на момент події 19 жовтня 2016 року він достеменно знав, що ОСОБА_11 був звільнений із правоохоронних органів. У зв`язку з цим, будь-якої мети ухилення від відповідальності та приховання джерела походження лісодеревини, перешкоджанню працівнику правоохоронних органів виконувати свої службові обов`язки не мав.

Також, не погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_7 здійснив погрозу застосування фізичного насильства і заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у вигляді ампутації пальців рук за допомогою сокири відносно ОСОБА_11 , у зв`язку з виконанням останнім своїх службових обов`язків. Посилається на те, що вказаний висновок суду спростовується показами свідків, обвинуваченого, і тим, що за наявності такої сокири, при вказаних обставинах, вона мала б бути оглянута на досудовому розслідуванні та визнана речовим доказом.

Вважає хибним висновок районного суду, що протокол добровільної видачі є допустимим доказом так як складений 19 жовтня 2016 року за згодою ОСОБА_7 в присутності понятих фактично під час огляду місця події по факту незаконної порубки дерев, оскільки слідчі дії можна проводити після внесення відомостей до ЄРДР. Посилається на те, що в судовому засіданні встановлено, що відомостей до реєстру про вчинення кримінального правопорушення по факту самовільної рубки деревини не внесено, досудове розслідування не розпочато.

Не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в основу вироку необхідно покласти пояснення потерпілого та покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , оскільки надані покази є неузгодженими, суперечать наявним матеріалам справи. Звертає увагу суду, що покази свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які зазначені у вироку районного суду, є спотвореними та такими, що не відповідають фактичним показам, які були надані в суді першої інстанції.

Вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні і взагалі не доведена, так як вчинення цього злочину ОСОБА_7 пов`язується із погрозою ОСОБА_11 застосуванням фізичного насильства і заподіяння тілесних ушкоджень у вигляді ампутації пальців рук сокирою, а вказана погроза у такому формулюванні не охоплюється поняттям тяжкі тілесні ушкодження.

Сторона захисту не погоджується і з кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України, так як вважає, що відсутня суб`єктивна сторона, що характеризується виною у формі прямого умислу.

Звертає увагу суду, що дії обвинуваченого неможливо кваліфікувати і як злочин проти життя та здоров`я особи, оскільки висновки судово-медичних експертиз є неправильними, а умисел ОСОБА_7 на заподіяння легких тілесних ушкоджень - не доведений.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.

Судова колегія вважає, що районний суд, повно, об`єктивно і всебічно дослідив надані сторонами докази, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345 КК України, дав вірну юридичну оцінку діям обвинуваченого.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав, його вина у вчиненні інкримінованих правопорушень повністю доведена показами потерпілого ОСОБА_11 , який був допитаний апеляційним судом та надав аналогічні покази тим, що вказані у вироку суду першої інстанції, показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , які вони надали при допиті у суді першої інстанції та які є послідовними, повністю узгоджуються між собою, а також письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме:

Заявою ОСОБА_19 від 17 жовтня 2016 року, зареєстровану в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події №3182 Вижницького ВП, з якої вбачається, що останній звернувся до начальника Вижницького ВП розшукати, встановити та притягнути до відповідальності невідому особу, яка в період часу з 10 жовтня 2016 року по 17 жовтня 2016 року здійснила самовільну порубку дерев породи дуб в кількості 7 штук в лісонасадженнях Львівської дистанції захисних лісонасаджень ПАТ «Укрзалізниця», чим завдала збитків на суму 72897,00 грн. (а.п. 87).

Актом про лісопорушення №177 від 17 жовтня 2016 року з фототаблицею пнів, в якому вказано, що 17 жовтня 2016 року виявлено незаконну порубку семи дерев дуба в лісонасадженнях Львівської дистанції захисних лісонасаджень ПАТ «Укрзалізниця» на загальну суму 72897,97 грн. (а.п. 89-93).

Листом начальника СВ Вижницького ВП від 18 жовтня 2016 року, відповідно до якого, відсутні підстави для внесення відомостей в ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ст. 246 КК України. У зв`язку із чим матеріали за ЖЕО №3182 від 17 жовтня 2016 року підлягають поверненню в інший підрозділ Вижницького ВП для подальшого розгляду та прийняття рішення. За резолюцією начальника Вижницького ВП виконання доручено ОСОБА_20 та ОСОБА_21 (а.п. 88).

Заявою ОСОБА_13 від 19 жовтня 2016 року, відповідно до якої ОСОБА_13 без будь-якого тиску надав дозвіл працівникам поліції провести огляд його пилорами, що розташована в АДРЕСА_2 (а.п.79).

Функціональними обов`язками оперативного уповноваженого сектору кримінальної поліції Вижницького ВП Кіцманського ВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 , затверджені начальником Вижницького ВП від 05 січня 2016 року, з якими ОСОБА_11 ознайомлений особисто, про що розписався (а.п. 97-98).

Рапортом оперуповноваженого Вижницького ВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 , від 19 жовтня 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_11 доповів начальнику Вижницького ВП Кіцманського ГУНП в Чернівецькій області, про те, що 19 жовтня 2016 року близько 14 год. 00 хв. до нього звернувся інспектор поліції ПД Вижницького ВП старший лейтенант поліції ОСОБА_12 та попросив допомогти йому у встановленні місцезнаходження стовбурів дерев породи дуб за матеріалами (ЄО №3182) по факту самовільної рубки в лісосмузі в с. Банилів Вижницького району, на що отримав дозвіл від керівництва. В подальшому, під час виявлення підводи із лісодеревинною породи дуб, яка належала гр. ОСОБА_7 1985 року народження, та вилучення лісодеревини і бензопили марки «Штіль», останній почав йому погрожувати фізичною розправою, шарпав за одяг та наніс рукою три удари по обличчю (а.п.78).

Рапортом старшого лейтенанта поліції ОСОБА_22 , який зареєстрований в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події 19 жовтня 2016 року № 3211, відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_11 доповів начальнику Вижницького ВП Кіцманського ГУНП в Чернівецькій області про те, що під час виконання службових обов`язків його побив ОСОБА_7 , 1985 року народження, який проживає у с. Мілієве (а.п. 77).

Згідно витягу з ЄРДР вбачається, що вище вказані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 жовтня та 02 грудня 2016 року за № №0000564 та розпочате досудове розслідування (а.п.71).

Протоколом огляду місця події з фототаблицями від 19 жовтня 2016 року, відповідно до якого місцем події є територія лісопилорами, що розташована в селі Іспас, Вижницького району Чернівецької області. На час проведення огляду місця події на території лісопилорами, біля одного з приміщень знаходиться дерев`яна гужова повозка із запряженими двома кіньми біля якої поруч знаходиться лісодеревина, а саме п`ять стовбурів лісодеревини, а також знаходиться бензопила марки «STIHL», власником якої є ОСОБА_7 . Поруч перебуває оперуповноважений Вижницького ВП старший лейтенант поліції ОСОБА_11 , який одягнутий в цивільний одяг, шапка матерчата чорного кольору, куртка темного кольору, джинсові брюки синього кольору (а.п.80-85).

Протоколом огляду предметів з фототаблицею від 19 жовтня 2016 року,

відповідно до якого були оглянуті особисті речі ОСОБА_11 , а саме шапка та куртка. Із змісту цього протоколу вбачається, що на шапці зафіксовані сліди деревини (тирси), а куртка містить сліди нашарування бруду та тертя з іншими предметами чи одягом (а.п.107-108).

Висновком експерта №157 від 20 жовтня 2016 року в якому вказано, що при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець у лівій вилицевій ділянці з переходом на ділянку скроні. Вищевказане тілесне ушкодження, могло виникнути в результаті одноразової дії твердого тупого предмету, або удару об такий, можливо його виникнення внаслідок нанесення ударів кулаками рук, в область обличчя та голови, при обставинах та в строк вказаних в фабулі постанови і відноситься до легких тілесних ушкоджень. Утворення вищевказаного ушкодження внаслідок падіння з положення стоячи із подальшим ударянням об тверду поверхню є малоймовірним (а.п.113).

Протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 12 листопада 2016 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 на території лісопилорами, що розташована в селі Іспас, Вижницького району Чернівецької області, в присутності понятих та статиста показав при яких обставинах ОСОБА_7 погрожував йому фізичною розправою, тримаючи в руці сокиру та вчинив з ним боротьбу, в ході якої схопив його шию лівою рукою та, тримаючи таким чином його голову, наніс умисно три удари кулаком правої руки в область його обличчя (а.п.114-117).

Протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 12 листопада 2016 року, відповідно до якого, свідок ОСОБА_12 в присутності понятих та статиста показав, при яких обставинах ОСОБА_7 , тримаючи у руці сокиру, яку йому передав ОСОБА_14 , погрожував фізичною розправою ОСОБА_11 та під час боротьби, ОСОБА_7 обхватив ОСОБА_11 за шию та наніс три удари в область обличчя останнього (а.п.118-121).

Протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 12 листопада 2016 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_17 , в присутності понятих та статиста показав, при яких обставинах ОСОБА_7 погрожував фізичною розправою, тримаючи в руці сокиру ОСОБА_11 , та обхвативши останнього за шию, наніс три удари в область обличчя останнього (а.п.122-125).

Додатковим висновком експерта №171 від 14 листопада 2016 року, в якому вказано, що при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець у лівій вилицевій ділянці з переходом на ділянку скроні. Вищевказане тілесне ушкодження, могло виникнути в результаті одноразової дії твердого тупого предмету, або удару об такий, можливо його виникнення внаслідок нанесення ударів кулаками рук, в область обличчя та голови, при обставинах та в строк вказаних в фабулі постанови і відноситься до легких тілесних ушкоджень. Цілком ймовірним є утворення вищевказаного тілесного ушкодження у потерпілого за обставин на які вказує свідок ОСОБА_12 в ході проведення слідчого експерименту. Цілком ймовірним є утворення вищевказаного тілесного ушкодження у потерпілого за обставин на які вказує свідок ОСОБА_17 в ході проведення слідчого експерименту (а.п.128).

Колегія суддів погоджується із висновком районного суду, що не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні злочинів є способом захисту, обраним з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені протиправні діяння, а також, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги та віднісся критично до показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оскільки, такі покази спростовуються дослідженими судом доказами у їх сукупності.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на те, що Вижницьким районним судом Чернівецької області не повно проведено судовий розгляд та з порушенням норм процесуального і матеріального права, які полягають у відхиленні ряду клопотань сторони захисту, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції вказані клопотання розглядалися та за наслідком їх розгляду приймалося обґрунтоване та мотивоване рішення.

Захисником ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не було надано жодних нових доводів про обґрунтування заявлених клопотань у суді першої інстанції, які б могли свідчити про неповноту судового розгляду.

Посилання захисника ОСОБА_8 на те, що висновок суду, в частині виявлення працівниками поліції ОСОБА_7 , який спільно із своїм односельчанином ОСОБА_14 , на власному гужовому транспорті перевозив лісодеревину на територію лісопилорами, яка по опису відповідала викраденому майну є хибним, оскільки опису викраденого майна на момент вказаних дій у працівників поліції не було та їхні дії були не законні, є також необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 , станом на 19 жовтня 2016 року, працював оперуповноваженим Вижницького відділення поліції Кіцманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області та згідно ЗУ «Про національну поліцію» та п.4 своїх функціональних обов`язків був зобов`язаний при взаємодії з іншими службами відділення поліції організовувати проведення оперативно-розшукових заходів по попередженню, викриттю та розкриттю злочинів, розшуку злочинців і осіб безвісті відсутніх на території обслуговування.

Згідно листа начальника СВ Вижницького ВП від 18 жовтня 2016 року, матеріали за ЖЕО №3182 від 17 жовтня 2016 року підлягають поверненню в інший підрозділ Вижницького ВП для подальшого розгляду та прийняття рішення, за резолюцією начальника Вижницького ВП, виконання покладено на ОСОБА_23 та ОСОБА_24 (а.п. 88).

Враховуючи вище викладене, 19 жовтня 2017 року ОСОБА_11 , перебуваючи у цивільному одязі, разом із ОСОБА_12 , який був у форменому одязі, здійснювали оперативно-пошукову роботу по розкриттю кримінального правопорушення, скоєного відносно регіональної філії «Львівська залізниця» виробничого підрозділу «Львівської дистанції захисту лісонасаджень», про незаконну рубку лісозахисної смуги в с. Банилів Вижницького району Чернівецької області, у зв`язку з чим прибули на територію лісопилорами приватного підприємця ОСОБА_13 , на законних підставах та в межах покладених на них функціональних обов`язків.

Також, не заслуговують на увагу посилання сторони захисту на те, що потерпілим ОСОБА_11 не пред`являлося службове посвідчення ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , оскільки доводи апеляції в цій частині спростовуються як наданими в суді першої інстанції так апеляційної інстанції показами потерпілого ОСОБА_11 , свідків і письмовими доказами, зокрема: копією службового посвідчення серії НОМЕР_1 старшого лейтенанта міліції ОСОБА_11 оперуповноваженого карного розшуку видане 09 лютого 2015 року, дійсне до 09 лютого 2019 року (а.п. 103).

Під час судового засідання в першій інстанції потерпілий ОСОБА_11 , на прохання сторони захисту, надав для огляду службове посвідчення, яке наявне у нього на даний час. Під час огляду вказаного посвідчення було встановлено, що воно видане 13 грудна 2016 року. На уточнюючі запитання прокурора, потерпілий ОСОБА_11 надав пояснення, що у 2016 році у правоохоронних органах України відбулася реформа з міліції на поліцію, у зв`язку з чим у Вижницькому відділені поліції Чернівецькій області змінювався формений одяг та видавалися нові службові посвідчення.

Дані покази потерпілий ОСОБА_11 підтвердив у суді апеляційної інстанції та зауважив, що працює в органах внутрішніх справ безперервно з 2008 року, що також підтверджує службова характеристика наявна у матеріалах кримінального провадження (а.п. 99).

Враховуючи вище викладене та покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , колегія суддів вважає, що вказані доводи про не пред`явлення службового посвідчення ОСОБА_11 обвинуваченому ОСОБА_7 та не усвідомлювання останнім, що він є працівником поліції і перебуває під час виконання своїх службових обов`язків, є надуманими та спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження.

Посилання обвинуваченого на те, що йому достовірно було відомо від свідка ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_11 був звільнений із правоохоронних органів не знайшли свого підтвердження як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції та спростовуються дослідженими доказами кримінального провадження.

Посилання обвинуваченого та його захисника на те, що Вижницький районний суд помилково в основу вироку поклав пояснення потерпілого та свідків обвинувачення ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 є необґрунтованими, оскільки покази потерпілого на досудову слідстві та під час розгляду судом першої інстанції є послідовними, узгоджуються із показами допитаних свідків, підтверджуються наявними матеріалами кримінального провадження.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що покази свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які зазначені у вироку районного суду, є спотвореними та такими, що не відповідають фактичним показам, які були надані в суді першої інстанції, є необґрунтованими та не відповідають дійсності.

Так, згідно відтвореної та прослуханої фіксації судових засідань суду першої інстанції, під час яких допитувалися вказані свідки, встановлено, що покази ОСОБА_17 та ОСОБА_12 , надані в районному суді повністю відповідають тим показам, які зазначені у вироку Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 травня 2017 року.

Оскільки, вказані показання не суперечать один одному, є чіткими, послідовними й такими, що взаємодоповнюють один одного, то, на думку колегії суддів, були вірно покладені в основу обвинувального вироку.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наданих показів свідків у вироку районного суду, не встановлено.

Крім того, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» від 26 червня 1992 року №8 зі змінами, для кваліфікації дії винної особи за ст.189-2 Кримінального кодексу достатньо встановити лише факт погрози працівнику правоохоронного органу або його близьким родичам у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Погроза може виявлятися у висловлюванні (усно, письмово, із застосуванням технічних засобів), а також жестах або інших діях, за допомогою яких винний залякує потерпілого вчиненням вбивства, застосуванням до нього насильства чи знищенням його майна. Наявність реальних підстав побоювання потерпілим виконання погроз не є обов`язковою. Під погрозою насильством слід розуміти погрозу заподіяння потерпілому побоїв чи тілесних ушкоджень. Як погрозу знищення майна слід кваліфікувати погрозу знищити будь-яке майно повністю або його частину.

Зміст статті 345 КК України повною мірою відповідає вищенаведеній статті, щодо якої надані роз`яснення Пленумом Верховного Суду України.

У зв`язку з чим, доводи обвинуваченого та захисника ОСОБА_8 про те, що погроза потерпілому ОСОБА_11 застосування насильства і заподіяння тілесних ушкоджень не доведена та у потерпілого не було наявних реальних підстав побоювання виконання погрози застосування насильства є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.

Усі інші доводи, на які посилається обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , не дають апеляційному суду підстав для скасування чи зміни рішення районного суду.

Однак, колегія суддів у відповідності до ч. 1 ст. 88 КПК України визнає недопустимим протокол добровільної видачі лісодеревини від 19 жовтня 2016 року, як доказ у даному кримінальному провадженні, оскільки він стосується вчинення іншого правопорушення і не має правового значення для встановлення фактичних обставин даного злочину.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 та ч. 2 ст. 345 КК України, знайшла своє підтвердження під час розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції і доведена повністю.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 345 КК України, як погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи дане кримінальне провадження, в повному обсязі дослідив усі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дав їм правову оцінку та прийшов до вірного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 винний у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345 та ч. 2 ст. 345 КК України.

Що стосується призначеного покарання, то воно обране обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності з вимогами ст.ст. 65-67 КК України.

На думку колегії суддів, міра покарання визначена районним судом відповідає завданням та загальним засадам призначення покарання, його меті, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, та є необхідною й достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника необґрунтованими. Вирок районного суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Поряд з цим, згідно п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», особи, які на день набрання чинності цим Законом не позбавлені батьківських прав, мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами, підлягають звільненню від відбування покарання за вчинення умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 10 того ж Закону, застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, стосовно яких судом ухвалені вироки, що не набрали законної сили, - за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Під час судового засідання, апеляційним судом роз`яснено право обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника заявити клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки ОСОБА_7 являється суб`єктом амністії, однак, обвинувачений категорично відмовився від такого права.

Будь-яких істотних порушень вимог КПК України, які могли б потягнути за собою зміну чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 травня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345 та ч. 2 ст. 345 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців, на підставі ст. 75 ст. 76 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та покладено на нього обов`язки відповідно до закону залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий /підпис/ ОСОБА_10
Судді: /підпис/ ОСОБА_25
/підпис/ ОСОБА_3
"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя -доповідач _______________ ОСОБА_10 (посада) (підпис) (ПІБ)

12.10.2017 року

(дата засвідчення) копії)