Справа № 761/2461/18
Провадження № 1-кс/761/1893/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю представника особи володільця майна адвоката ОСОБА_2

секретаря ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах володільця майна ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення кримінального провадження арешту нерухомого майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0001087,

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , в якому останній просить скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року у кримінальному провадженні № 0001087, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.09.2015, за фактами заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчиненому у особливо великих розмірах, самовільного присвоєння владних повноважень та підкупу особи, яка надає публічні послуги, підроблення та використання підробленого документа, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 353, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 368-4 КК України.
При цьому, як підставу для скасування вищезазначеного арешту вказує на те, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 набуто ним на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 20.08.2015 року (далі - Договір), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , що зареєстрований в реєстрі за № 1182, що укладений з ОСОБА_6 та іншими співвласниками квартири. При укладенні Договору, будь-які обтяження іпотекою, заборони відчуження, арешт або інформація щодо перебування майна в податковій заставі були відсутні, що підтверджувалися відповідними документами, а перший власник разом з іншими співвласниками квартири, набули право власності на неї шляхом приватизації квартири, що перебувала у державній власності. При цьому, укладаючи даний Договір, заявник діяв виключно в межах прав, наданих чинним законодавством, та добросовісно набув право власності на вказану квартиру, тобто він є добросовісним набувачем, а будь-які відомості щодо визнання вказаного договору недійсним, виявлено не було.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 , яка здійснює представництво інтересів власника майна, підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, у ньому наведених.
Слідчий у кримінальному провадженні, за клопотанням якого накладено арешт, у судове засідання двічі не з*явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду клопотання, що не перешкоджає його розгляду на підставі наявних у слідчого судді матеріалів
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення представника власника майна, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001087, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.09.2015 за фактами заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчиненому у особливо великих розмірах, самовільного присвоєння владних повноважень та підкупу особи, яка надає публічні послуги, підроблення та використання підробленого документа, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 353, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 368-4 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві підполковника поліції ОСОБА_7 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , із забороною розпоряджатися таким майном.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається зі змісту ухвали від 03.04.2017 року, приймаючи рішення про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна, щодо якого йдеться у клопотанні, слідчий суддя керувався п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до якого арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Водночас, незважаючи на посилання слідчого судді на положення ч. 3 ст. 170 КПК України, яким врегульовано порядок накладення арешту на майно у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, ним, усупереч вимогам кримінального процесуального закону, не було враховано, що 20.12.2016 слідчим було винесено постанову про визнання квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 речовими доказами у розслідуваному кримінальному провадженні оскільки вказані квартири є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
При цьому слідчим слідчому судді не доведено, які саме матеріали кримінального провадження, здобуті в ході досудового розслідування, послугували підставою для розумних підозр вважати, що арештоване нерухоме майно є доказом злочину, а саме того, що арештоване майно, на думку слідчого, імовірно є знаряддям кримінального правопорушення, отримане протиправним шляхом, було об`єктом протиправних дій або зберігло на собі сліди кримінального правопорушення.

Не містить ухвала слідчого судді і посилання на конкретні обставини, які свідчать про те, що незастосування судом заборони користування та розпорядження вищевказаним нерухомим майном призведе до його пошкодження, знищення та/або передачі, що, в сукупності з вищевикладеним, дає слідчому судді достатні підстави для висновку про наявність підстав для скасування накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року арешту.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 24 вересня 2015 року, питання про арешт нерухомого майна вирішено ухвалою слідчого судді від 03 квітня 2017 року, в той час як на момент звернення власника майна до суду в порядку ст. 174 КПК України та розгляду слідчим суддею відповідного клопотання про скасування арешту майна жодній особі не повідомлено про підозру та не пред`явлено обвинувачення, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків, та істотно порушує безумовне право власності ОСОБА_4 на таке майно.
Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, станом на час ухвалення судового рішення про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_4 , жодних слідчих дій щодо його особи не проводилось, до слідчого останній не викликалвся, відносно нього не приймалось рішень щодо процесуального статусу, що не було спростовано слідчим у судовому засіданні.

Зазначені доводи належними, допустимими та достатніми в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказами не спростовані. Так, слідчому судді не надано доказів, які б свідчили про наявність незаконної кримінально-караної діяльності ОСОБА_4 з іншими невстановеними особами, які імовірно фігурують у кримінальному провадженні, чи щодо пред*явлення повідомлення про підозру будь-кому з осіб, здійснення будь-яких процесуальних дій тощо.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Зазначені вище обставини дають слідчому судді достатні підстави для висновку про необхідність задоволення клопотання та скасування арешту на належне ОСОБА_4 майно, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року. У свою чергу, підлягає скасуванню і заборона відчуження, розпорядження та/або користування вищевказаним нерухомим майном.
Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах володільця майна ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , із забороною розпоряджатися таким майном, накладений в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР № 0001087, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 03 квітня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає, разом з тим проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1