У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора потерпілої захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000978, за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 березня 2016 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 271 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки без позбавлення права займатися підприємницькою діяльністю.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 шкоду, завдану її дітям ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_11 у розмірі 667 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 15 лютого 2016 року до досягнення ними повноліття.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2016 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 18 грудня 2015 року приблизно о 22.00 год., будучи фізичною особою-підприємцем і відповідальним за охорону праці та техніку безпеки на виробництві, що знаходиться на вул. Лісній, 1 у м. Ківерцях усупереч вимогам ч. 1 ст. 13, п. 9 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» не здійснив контролю за додержанням працівником ОСОБА_11 , котрий перебував на робочому місці, технологічного процесу виготовлення деревного вугілля в частині огляду стану й положення кранів та засувок на газопроводі, що призвело до вибуху, в результаті якого ОСОБА_11 загинув.
Згідно з актом управління Держпраці у Волинській області від 05 січня 2016 року «Про проведення спеціального розслідування нещасного випадку з смертельним наслідком, що стався 18 грудня 2015 року о 22.00 год. у ФОП ОСОБА_8 » нещасний випадок із працівником ОСОБА_11 пов`язаний із виробництвом, оскільки причиною вибуху стала неповністю закрита засувка на трубопроводі відведення пари та легких речовин, що призвела до потрапляння піролізних газів працюючої печі в піч, яка була в режимі запуску.
В касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду в цьому суді на підставі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості. Прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції не спростував доводів прокурора щодо безпідставного застосування ст. 75 КК та необґрунтованості звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, а також щодо безпідставного непризначення йому додаткового покарання. Стверджує, що суд не врахував належним чином ступеня тяжкості злочину та наслідків, що настали.
На касаційну скаргу надійшли заперечення від потерпілої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та засудженого, які просили залишити судові рішення без зміни.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який не підтримав скаргу, думку потерпілої, засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , кваліфікація його дій та призначене основне покарання за ч. 2 ст. 271 КК у касаційному порядку не оскаржуються. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

У касаційній скарзі прокурор посилається на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК, а саме на необґрунтованість відмови в задоволенні його апеляційної скарги щодо неправильного застосування до призначеного засудженому покарання положень ст. 75 КК та безпідставного незастосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права займатися підприємницькою діяльністю.
Обґрунтовуючи свої доводи, прокурор посилається на те, що апеляційний суд недостатньо врахував конкретні обставини й тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а наведені судом підстави для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням не є виключними, а лише вказують на можливість призначення йому мінімального покарання, передбаченого санкцією статті, за якою його засуджено.
З такими доводами колегія суддів погодитися не може.
Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК, та щодо незастосування додаткового покарання до ОСОБА_8 , цей суд урахував ступінь тяжкості вчиненого протиправного діяння, яке є тяжким, дані про особу винного, котрий уперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання. Як обставини, що пом`якшують покарання, суд урахував щире каяття ОСОБА_8 , активне сприяння розкриттю злочину й добровільне відшкодування ним завданої матеріальної та моральної шкоди.

Врахувавши наведене, а також думку потерпілої, котра просила суворо не карати винного, його бажання у подальшому сплачувати кошти на утримання дітей потерпілої, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що призначене місцевим судом основне покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК та без призначення додаткового покарання буде сприяти виправленню засудженого та запобіганню вчинення нових злочинів.

Суд касаційної інстанції підтримує такий висновок апеляційного суду, оскільки зазначене покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, відповідає принципу індивідуалізації покарання, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 .

За таких обставин твердження, наведені у касаційній скарзі прокурора, щодо невмотивованості рішення апеляційного суду та невідповідності його вимогам ст. 419 КПК є безпідставним, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу апеляційного суду слід залишити без зміни.
Керуючись статтями 433 - 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3