Справа № 545/588/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" грудня 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №001753 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Степне Полтавського
району Полтавської області, зареєстрованого та
проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 .
українця, громадянина України, освіта повна
середня, не одруженого, працює оператором котельної КП«Декоративні культури» Полтавської міської ради, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -
у с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_6 , близько 22-00 год. 28.12.2016 року, перебуваючи у кафе «Десант», яке розташоване в с.Степне Полтавського району, під час раптово виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 , діючи умисно, наніс один удар рукою, зігнутою в кулак, в ділянку голови потерпілого справа, тим самим заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, часткового розриву лівого ключично-акроміального зчленування, які, відповідно до висновків експерта №6 від 06.01.2017р. та №137 від 27.01.2017р., кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав частково, при цьому підтвердив факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Пояснив, що бійка виникла між ним, ОСОБА_7 та його товаришами, під час якої були заподіяні тілесні ушкодження і йому. Щиро розкаюється у вчиненому та просить суворо його не карати та не позбавляти волі. Цивільний позов визнав частково.

Окрім визнання вини обвинуваченим, його винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується зібраними по справі доказами, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні, які узгоджуються між собою.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що ввечері 28.12.2016 року разом з колегами святкували Новий рік у кафе «Десант» в с.Степне Полтавського району та області. Також було ще 2 корпоративи. Близько 22-00 відійшов, щоб зателефонувати. Раптом відчув удар у щелепу справа, від якого впав та втратив свідомість. Коли отямився, побачив ОСОБА_8 , яка надавала йому допомогу. Внаслідок травми змушений був тривалий час лікуватися, внаслідок чого втратив частину заробітку, поніс витрати на придбання ліків. Цивільний позов просив залишити без розгляду у зв`язку з наміром подати його в порядку цивільного судочинства.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що ввечері 28.12.2016 року святкували Новий рік у кафе «Десант». Близько 23-00 год. раптом затихла музика, і вона почула, як хтось впав. Коли підійшла, побачила, що ОСОБА_7 лежить непритомний. Його підняли і посадили на стілець, він через декілька хвилин отямився.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що ввечері 28.12.2016 року разом з колегами святкували Новий рік у кафе «Десант». Також у кафе був і ОСОБА_6 . Вона бачила, як до ОСОБА_7 підійшов ОСОБА_6 і наніс йому 2 удари в голову, після чого потерпілий впав та втратив свідомість.

Свідок ОСОБА_10 показав, що ввечері 28.12.2016 року святкували Новий рік у кафе «Десант». Близько 23-00 год. вони з товаришами, в т.ч. і ОСОБА_7 , танцювали. У цей час ОСОБА_7 відійшов, а згодом побачив, що той лежить непритомний, а над ним стояв ОСОБА_6 . Його підняли і посадили на стілець, він через декілька хвилин отямився.

Свідок ОСОБА_11 надав аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_12 показала, що ввечері 28.12.2016 року разом з трудовим колективом святкували Новий рік у кафе «Десант». Близько 23-00 год прийшов ОСОБА_6 і вона з ним стояла розмовляла. Повз них проходили ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , при цьому останній зачепив ОСОБА_15 плечем. У відповідь той штовхнув ОСОБА_16 долонею у плече, від чого ОСОБА_14 упав.

Також вина обвинуваченого повністю підтверджується:
-даними висновку судово-медичної експертизи № 6 від 30.12.2016 року, згідно з яким ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, часткового розриву лівого ключично-акроміального зчленування, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.88-89);
-даними протоколу слідчого експерименту з додатками від 20.01.2017 року за участю свідка ОСОБА_9 , згідно з яким остання продемонструвала механізм нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , що, відповідно до додаткового висновку судово-медичної експертизи №137 від 26.01.2017 року, не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого(а.с.90-93, 95-96);
-довідкою за №21605 від 29.12.2016 року, згідно з якою ОСОБА_7 звертався за медичною допомогою до травмпункту 1-ї міської клінічної лікарні з приводу часткового розриву лівого ключично-акроміального зчленування; ЗЧМТ та струсу головного мозку(а.с.107);
-копією листка непрацездатності серії АДЕ №357533, згідно з яким ОСОБА_17 перебував на амбулаторному лікуванні з 3012.2016 року по 03.02.2017 року включно(а.с.140);

Суд вважає вину ОСОБА_6 повністю доведеною вищенаведеними доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.2 ст. 125 КК України - як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд виходить із положень статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За місцем проживання ОСОБА_6 характеризується посередньо.

Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд враховує, що вчинене обвинуваченим правопорушення є невеликої тяжкості, характеристику обвинуваченого, стан його здоров`я, те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. З урахуванням положень статті 65 КК України, матеріалів досудової доповіді, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в межах санкції статті.

Обвинувачений працездатний, примусового лікування не потребує.

Речових доказів і судових витрат по справі немає.

Цивільний позов потерпілого підлягає залишенню без розгляду.

Під час судового засідання обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Захисник клопотання підтримав.

Суд, заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти застосування до обвинуваченого акту амністії, потерпілого, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Статтею 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначено, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно достатті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, осіб, не позбавленних батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Зі свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не виповнилось 18 років, та відносно неї обвинувачений не позбавлений батьківських прав.

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 не відноситься до категорії тих осіб, до яких згідно ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» або ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не застосовується.

За таких обставин суд вважає, що обвинувачений підлягає звільненню від відбування покарання на підставі акту про амністію.

Керуючись ст.ст.374-376 КПК України,

з а с у д и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 60 неподатковуваних мінімумів доходів громадян (1020 грн.).

Звільнити засудженого ОСОБА_6 на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від відбування призначеного покарання у виді штрафу.

Цивільний позов залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя: ОСОБА_1