У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідачаОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні 07 вересня 2017 року в м. Києві кримінальне провадження № 0000001 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Житомирської області від 21 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 .
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2016 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та
мешканця м. Житомира, раніше судимого,
востаннє вироком Житомирського районного суду
Житомирської області від 06 серпня 1993 року
за пунктами 4, 5, 6 ст. 19, ст. 86-1, ч. 2 ст. 196-1, ст. 208
КК України до покарання у виді позбавлення волі
на строк 10 років 6 місяців з конфіскацією майна,
засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 307 КК України (далі КК) із застосуванням ст. 69 КК на строк 5 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за ч. 2 ст. 309 КК - на строк 4 роки, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Вироком Апеляційного суду Житомирської області від 21 липня 2016 року зазначений вирок скасовано у частині призначеного покарання. Призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 307 КК на строк 6 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за ч. 2 ст. 309 КК - на строк 2 роки, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у середині серпня 2014 року, перебуваючи на безхазяйному полі на околиці м. Житомира, незаконно придбав шляхом зривання верхні частини рослини коноплі, переніс за місцем свого проживання, де виготовив особливо небезпечний засіб канабіс вагою 540,58 г в перерахунку на суху речовину, що є великим розміром, який зберігав без мети збуту за місцем свого проживання до вилучення під час обшуку працівниками міліції 02 грудня 2014 року.
Крім того, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням день і час, у період з червня до 02 грудня 2014 року незаконно виготовив для власного вживання та з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін вагою не менш ніж 0,6998 г.
Реалізуючи умисел на незаконний збут психотропної речовини, ОСОБА_7 17 жовтня 2014 року, 20 листопада 2014 року та 02 грудня 2014 року збув ОСОБА_8 психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін вагою відповідно 0,012 г, 0,047 г та 0,012 г, отримавши кожного разу винагороду у розмірі відповідно 400 грн, 700 грн та 100 грн.
Під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 02 грудня 2014 року працівниками міліції виявлено та вилучено психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін вагою не менш ніж 0,6288 г, яку він незаконно зберігав з метою та без мети збуту.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на суворість призначеного ОСОБА_7 покарання. Зазначає, що судом не належним чином враховано пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу засудженого: щире каяття та сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, позитивні характеристики за місцем проживання та місцем роботи. Просить змінити вирок, призначити ОСОБА_7 покарання нижче мінімального, яке передбачене ч. 2 ст. 307 КК, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, при цьому вирок підлягає зміні в порядку ст. 433 КПК України (далі КПК) з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинів та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Як видно з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання суд послався на пом`якшуючу обставину - щире каяття ОСОБА_7 , відсутність обтяжуючих обставин, а також на дані про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі, характеризується посередньо, працює, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, страждає на наркоманію.
Однак, як вірно вказав у вироку апеляційний суд, вирішуючи питання про застосування статей 69 і 75 КК, суд першої інстанції не навів у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення та не зазначив, як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування обвинуваченим покарання.
Апеляційний суд, приймаючи рішення про призначення більш суворого покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК врахував належним чином конкретні обставини кримінального провадження, зокрема, те, що ОСОБА_7 вчинив злочини середньої тяжкості та тяжкий, кількість вилученого наркотичного засобу, його дії становили три епізоди збуту - тяжкого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.
Також апеляційний суд узяв до уваги, що відповідно до ст. 69 КК призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом можливо лише за наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Разом із тим, судом виявлено лише одну пом`якшуючу обставину - щире каяття, при цьому встановлено, що ОСОБА_7 за власної ініціативи з каяттям до правоохоронних органів не звертався.
Отже, з урахуванням наведеного, підстав для задоволення касаційної скарги захисника не вбачається.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 раніше судимий: вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 19 лютого 1986 року ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 140 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією майна; вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 06 серпня 1993 року за пунктами 4, 5, 6 ст. 19, ст. 86-1, ч. 2 ст. 196-1, ст. 208 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців з конфіскацією майна. Судимості ОСОБА_7 погашено у встановленому законом порядку.
На думку колегії суддів, така обставина як погашення попередніх судимостей, зазначених у вироку як не погашених, у даному випадку не може істотно вплинути на вирішення питання щодо суворості призначеного засудженому покарання. Однак, колегія суддів вважає необхідним в порядку ст. 433 КПК виключити зі вступних та мотивувальних частин вироків посилання на попередні судимості ОСОБА_7 та вважати його таким, що не має судимості в порядку ст. 89 КК.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК,
у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2016 року та вирок Апеляційного суду Житомирської області від 21 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити в порядку ст. 433 КПК України, виключити зі вступних та мотивувальних частин вироків посилання на попередні судимості ОСОБА_7 . Вважати ОСОБА_7 таким, що не має судимості в порядку ст. 89 КК.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3