Справа № 1-9/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2017 року м. Рівне
Колегія суддів Рівненського міського суду Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заяву захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Рівненської області від 25 лютого 2005 року за нововиявленими обставинами, -

встановила:
Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 25 лютого 2005 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. На підставі ч. 2 ст. 71 КК України, з врахуванням покарання призначеного вироком Березнівського районного суду від 28 січня 1999 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. ОСОБА_8 призначено покарання у виді чотирнадцяти років позбавлення волі.
Не погоджуючись із ухваленим вироком, захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до Апеляційного суду Рівненської області із заявою про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 08 листопада 2016 року матеріали кримінальної справи № 1-9/2015 відносно ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Рівненської області від 25 лютого 2005 року за нововиявленими обставинами направлено для розгляду до Рівненського міського суду Рівненської області.
Ухвалою Рівненського міського суду від 15 листопада 2016 року відкрито провадження за заявою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Рівненської області від 25 лютого 2005 року за нововиявленими обставинами та призначено до розгляду колегією суддів в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Як зазначив у своїй заяві про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , нововиявленими обставинами в даній справі є: неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, та завідомо неправдиві показання свідка. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що при ухваленні вироку суд зсилався на показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Свідок ОСОБА_10 суду показав, що 29 серпня 2004 року о 20 годині до будинку ОСОБА_9 , з якою він проживає прийшов ОСОБА_11 і попросився переночувати. На обличчі в нього були сліди побоїв. ОСОБА_11 розповів, що цього ж дня його побив ОСОБА_6 . Вони лягли з ним спати в одній кімнаті, а в іншій лягла спати ОСОБА_9 . Десь опівночі постукали в двері та вікно. По голосам він впізнав, що це ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . ОСОБА_11 запропонував йому відчинити двері, мотивуючи це тим, що напередодні ОСОБА_6 і ОСОБА_8 побили його і на його думку більше його бити не будуть. Коли він відчинив двері, то до будинку зайшли ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і одразу пройшли в кімнату де спав ОСОБА_11 . В руках у ОСОБА_6 була монтировка, а в руках у ОСОБА_8 дерев`яна штахетина. Наблизившись до ОСОБА_11 , який в цей час лежав на дивані, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 стали завдавати йому численні удари монтировкою та штахетиною по тулубу і голові. Потім ОСОБА_6 дістав з кишені кухонний ніж, з рукояткою перемотаною червоною ізоляційною стрічкою і став колоти ним в область обличчя та шиї ОСОБА_11 . Він злякався, що його також можуть вбити і вибіг з будинку. Подальші події він спостерігав через вікно будинку з зовнішньої сторони. Приблизно через 20 хвилин він побачив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підняли з підлоги закривавлене тіло ОСОБА_11 і усадили його на диван. Після цього вони вийшли з будинку. ОСОБА_9 весь час стояла в дверях кімнати і також спостерігала ці події. З зовнішнього виду він зрозумів, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували в стані алкогольного сп`яніння. Опісля він бачив на підлозі в кімнаті рукоятку ножа. Також пояснив, що ОСОБА_11 опору майже не чинив і особисто він не бачив що той завдавав у відповідь удари ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Проте, 09 березня 2016 року свідок ОСОБА_10 звернувся до Корецького відділення Костопільського відділу поліції ГУНП в Рівненській області з явкою з повинною, в якій повідомив, що на досудовому слідстві та в судовому засіданні по справі по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в скоєнні злочину, передбаченого п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, під тиском працівників міліції давав завідомо неправдиві покази щодо обставин вбивства ОСОБА_11 , в якій зокрема зазначив, що коли ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зайшли в кімнату, де знаходився він та ОСОБА_11 , щоб поговорити про бійку, то ОСОБА_11 , витягнув з дивана арматуру і наніс нею два удари по голові ОСОБА_12 , який впав на підлогу, а потім вони стали битись. ОСОБА_6 відібрав у ОСОБА_13 арматуру і став нею бити його по всьому тілу. Потім ОСОБА_11 ще щось дістав з під подушки.

Захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вважає, що показання свідка ОСОБА_10 , викладені ним в своїй явці з повинною цілком узгоджуються з показаннями засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а саме в тому, що саме ОСОБА_11 , першим наніс ОСОБА_6 куском арматури два удари по голові та один удар по голові ОСОБА_8 , а також іншими об`єктивними доказами, зокрема, висновками судово-медичної експертизи.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1964 від 31.08.2004 року у ОСОБА_6 виявлено, що в лобній ділянці справа і лобній ділянці зліва є по одній лінійній рані з нерівними осадженими дещо розміченими краями довжиною відповідно 2,8 см і 2,4 см. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів і могли утворитися від ударів частинами металевої труби, частинами металевої конструкції.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1965 від 31.08.2004 року у ОСОБА_8 в лобній ділянці зліва є рана лінійної форми з нерівними осадненими краями, орієнтована на 10-й та 4-х годинах умовного годинникового циферблата розмірами 3,2x0,3 см з вертикальними донизу потьоками засохлої крові. Вказане тілесне ушкодження виникло від дії тупого твердого предмета і могло утворитися від удару частиною металевої труби або частиною металевої конструкції.

В ході досудового слідства та судового розгляду належним чином не були досліджені обставини та механізм заподіяння потерпілому ОСОБА_11 колото- різаних ран на підборідді справа, в лівій завушній ділянці, на долонях лівої та правої кісті, які виникли від дії колото-різаного знаряддя, які могли утворитись від дії „швайки, яку в ході боротьби, як показував ОСОБА_6 , він відібрав в останнього та став наносити нею йому тілесні ушкодження.

Наведені обставини ставлять під сумнів висновки суду стосовно заздалегідь приготовлених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 знарядь для вчинення злочину, а звідси, і для вчинення вбивства з особливою жорстокістю.

Враховуючи вищевикладене захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_14 просить суд переглянути вирок Апеляційного суду Рівненської області від 25 лютого 2005 року за нововиявленими обставинами і ухвалити новий вирок, яким дії ОСОБА_6 перекваліфікувати на ст. 118 КК України та призначити покарання в межах санкції статті даного закону, а ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням виправдати.
В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подану заяву підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в заяві. Просив суд її задоволити.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав заяву свого захисника та просив суд її задоволити. Додатково суду показав, що в 2016 році свідок ОСОБА_15 ходив до його сестри та розповів, що дав неправдиві покази стосовно нього та ОСОБА_16 . З ОСОБА_16 та ОСОБА_11 вони були в дружніх відносинах, однак одного разу у них виник конфлікт, вони побилися, після чого потиснули один одному руки та помирилися. Ввечері 29 серпня 2004 року, він з ОСОБА_16 прийшли до дому до ОСОБА_15 , там був вже ОСОБА_11 . Він підійшов до нього та поздоровався, але він вдарив його по голові, від чого він впав, потім він вдарив ОСОБА_16 , він також впав і не рухався. Також вказав, що ОСОБА_11 ще поранив йому ногу ножем. В той день він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Наголосив на тому, що не бажав смерті ОСОБА_17 .

Засуджений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву за його відсутності, оскільки, у відповідності до ч. 2 ст. 466 КПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення. В судовому засіданні, 17 липня 2017 року, засуджений ОСОБА_8 не заперечив проти задоволення заяви захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та просив суд її задоволити. Пояснив суду, що 29 серпня 2004 року він з ОСОБА_18 прийшов до хати ОСОБА_15 по дружньому в гості. ОСОБА_11 був злий на ОСОБА_18 , тому почав його бити. Вказав, що в той день він був п`яним.
Допитаний в судовому засіданні 06 квітня 2017 року, в якості свідка ОСОБА_19 суду показав, що на початку березня 2016 року до нього приїхав його знайомий односелець ОСОБА_10 та сказав, що ОСОБА_15 написав явку з повинною про те, що оговорив деяких людей. Вони з ним поїхали до ОСОБА_15 , він жив у лісі. Вони зустрілися з ним поспілкуватися і той сказав, що вночі, якого року він не пам`ятав, між потерпілим ОСОБА_11 і засудженими біля річки та в його хаті був конфлікт. Іванюк сказав, що оговорив засуджених та під тиском працівників міліції в суді повторив ті покази, які сказали говорити в міліції. Також ОСОБА_15 сказав, що коли засуджені прийшли в хату, потерпілий вдарив ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , після чого ОСОБА_18 почав його бити, ОСОБА_15 при цьому втік з хати.
Допитані в судовому засіданні за клопотанням засудженого ОСОБА_6 в якості свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 показали суду, що очевидцями вбивства ОСОБА_11 вони не були, про дану подію дізналися зі слів інших людей. Із засудженим ОСОБА_6 були в добрих відносинах.
Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення заяви захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , просив відмовити у її задоволенні, оскільки наведені захисником засудженого ОСОБА_6 обставини не можна вважати нововиявленими, так як всі вони були наявні на час розгляду по суті кримінальної справи, були предметом розгляду у Апеляційному суді Рівненської області. Також, зазначив, що по заяві свідка ОСОБА_10 по факту неправомірних дій працівників міліції у 2004 році було проведено перевірку. 20 березня 2016 року заступником начальника сектору Корецького ВП Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області майором поліції ОСОБА_22 було складено висновок по матеріалах перевірки зареєстрованих в ЄО Корецького ВП Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області за № 568 від 09.03.2016 року, в якому зазначено, що у вказаних матеріалах не вбачається ознак кримінального правопорушення та було прийнято рішення про направлення вказаних матеріалів до архіву Корецького ВП.
Заслухавши прокурора ОСОБА_5 , захисника засудженого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 25 лютого 2005 року, ОСОБА_6 був засуджений за те, що в серпні 2004 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вступили між собою в злочинну змову з метою вбивства ОСОБА_11 на ґрунті неприязних відносин з останнім. На виконання свого наміру ОСОБА_6 та ОСОБА_8 після вживання спиртних напоїв озброїлись кухонними ножами, дерев`яною штахетиною та кусками арматурного пруту і 30 серпня 2004 року о 02 годині прийшли до будинку гр. ОСОБА_9 в с. Дерманка, Корецького району Рівненської області, де в цей час ночував ОСОБА_11 . Зайшовши в будинок, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відповідно стали завдавати удари ОСОБА_11 дерев`яною штахетиною та арматурним прутом по голові, тулубу та іншим частинам тіла, а ОСОБА_6 крім того ще і кухонним ножем в область обличчя та шиї потерпілого, заподіявши останньому тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події.
Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. При цьому зазначена норма закону містить вичерпний перелік таких обставин, зокрема:
1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
2) зловживання слідчого,прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншою правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;
5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.
В порушення вимог п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України захисником засудженого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 у заяві не було зазначено обставин, які могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та засудженим, під час судового розгляду, і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути, а також їх обґрунтування.
Фактично доводи захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 щодо необхідності перегляду вироку Апеляційного суду Рівненської області зводяться до переоцінки доказів, які вже досліджувалися апеляційним судом при винесенні вироку. Так, захисник засудженого ОСОБА_6 вказує на неналежне дослідження доказів судом. Проте, колегія суддів вказує на те, що, суд не має права повторно переоцінювати наявні у кримінальній справі докази, а також не має права давати оцінку певним з точки зору заявника порушенням норм матеріального і процесуального закону, які були допущені в ході досудового слідства чи судового розгляду справи, оскільки таке право виключно належить лише суду вищої інстанції, який має право переглядати судове рішення в порядку його оскарження.
Відтак, твердження захисника засудженого ОСОБА_6 про те, що в ході досудового розслідування та судового розгляду справи свідок ОСОБА_10 дав завідомо неправдиві покази щодо обставин вбивства ОСОБА_11 під тиском працівників міліції, за своїм змістом є твердженням про вчинення ним окремого тяжкого злочину, оскільки завідомо неправдиве показання свідка під час провадження досудового розслідування та провадження справи в суді, поєднане з обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, є окремим тяжким злочином, який передбачений ч. 2 ст. 384 КК України, а тому даний факт має бути підтверджений чинним вироком суду або, принаймні, результатами розслідування за цим фактом.
Однак, по заяві свідка ОСОБА_10 по факту неправомірних дій працівників міліції у 2004 році було проведено перевірку. 20 березня 2016 року заступником начальника сектору Корецького ВП Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області майором поліції ОСОБА_22 було складено висновок по матеріалах перевірки зареєстрованих в ЄО Корецького ВП Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області за № 568 від 09.03.2016 року, в якому зазначено, що у вказаних матеріалах не вбачається ознак кримінального правопорушення та було прийнято рішення про направлення вказаних матеріалів до архіву Корецького ВП. Даний висновок засудженим ОСОБА_6 та його захисником не оскаржувався.
Викладені у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду доводи захисника засудженого, на думку колегії суддів, є намаганням засудженого ОСОБА_6 та його захисника повторно оскаржити чинний вирок суду щодо нього по суті, з метою зменшення міри призначеного засудженому покарання, а не переглянути його за нововиявленими обставинами.
Крім того, як вбачається із наявної в матеріалах кримінальної справи копії актового запису про смерть № 1 від 03 січня 2017 року, наданої Корецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_10 , який був свідком по даній кримінальній справі, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому у суду немає можливості його допитати з метою підтвердження показів, вказаних ним у заяві, поданій 09.03.2016 року до Корецького відділення Костопільського відділу поліції ГУНП в Рівненській області про дачу завідомо неправдивих показів щодо обставин вбивства ОСОБА_11 під тиском працівників міліції.

Колегія суддів критично оцінює покази свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , оскільки вони не мають ніякою доказової бази по справі, так як дані свідки не були очевидцями вбивства ОСОБА_11 .

Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, у справах «Шабельник проти України», «Півень проти України», «Тригубенко проти України», «Науменко проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, також вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватись для виправлення судових рішень, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є, зокрема - обов`язковість рішень суду. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував: принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі.
За змістом ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, судове рішення, що набрало законної сили, може бути переглянуте в межах кримінальної процедури відповідної держави за наявності нових або ново виявлених фактів, які могли вплинути на результати розгляду справи.
Враховуючи, що заява захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами містить доводи стосовно незгоди з доказами, на яких ґрунтується вирок Апеляційного суду Рівненської області від 25 лютого 2005 року і не містить обставин, які могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 459, 462, 467 КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:
Заяву захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Рівненської області від 25 лютого 2005 року за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.
На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3