АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 766/4296/16-к Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/791/1007/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
іменем України
28 грудня 2017 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду

Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 законного представника потерпілого ОСОБА_10 ,

законного представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000118 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_14 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 29 вересня 2017 року, яким:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черемошна Верховинського р-ну Івано-Франківської обл., громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
засуджено: за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Міра запобіжного заходу - домашній арешт.
Постановлено стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальних збитків 10 245,85 грн., витрати на правову допомогу 500 грн., у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.; та на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 35 000 грн..
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.
в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_14 визнано винним та засуджено за те, що він 08.03.2016 року близько 22:20 год., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2108» р/н « НОМЕР_1 », здійснюючи рух по вул. Ілліча зі сторони вул. Нафтовиків у напрямку вул. Робітничої в м. Херсоні, грубо порушуючи вимоги п. 2.3 б), 2.9 а) та 12.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, не обрав безпечної швидкості руху з якою міг би зберегти контроль над керуванням транспортного засобу, внаслідок чого, не впоравшись з керуванням допустив з`їзд автомобіля за межі проїзної частини на ліве узбіччя з послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді гаражу будинку АДРЕСА_3 . В результаті даної дорожньо-транспортної події пасажирам автомобіля «ВАЗ 2108» д/н « НОМЕР_1 » ОСОБА_9 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпеки для життя, малолітнім ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_14 порушує питання про зміну вироку у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальності та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх доводів указує, що суд не врахував всі обставини, що пом`якшують покарання, а тому призначене судом покарання є надто суворим. Вважає, що суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, виходячи з показаній обвинуваченого про те, що в цей день він вживав пиво. Однак факт вживання алкогольних напоїв не свідчить про наявність стану алкогольного сп`яніння, оскільки його медичне освідування не проводилося для встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння. Стверджує, що заборона вживання алкогольних напоїв для водії транспортних засобів є кваліфікуючою ознакою інкримінованого злочину, а тому не може визнана як обставина, що обтяжує покарання. Зазначає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не були зазначені обставини, що обтяжують покарання, натомість в ньому зазначені відомості, які не повинні в ньому зазначатись, а саме відомості про наявність погашеної судимості. Також вказує, що потерпіла в судовому засіданні просила не позбавляти волі обвинуваченого. Мотиви, якими суд керувався, обираючи покарання у виді позбавлення волі, не можна вважати обґрунтованими. Крім того, судом не з`ясовано, чи підлягає закриттю провадження в частині спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки потерпіла не має претензій до обвинуваченого. Шкода потерпілим відшкодовувалася в процесі розгляду справи. Вважає, що його виправлення можливо без ізоляції від суспільства. Просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та пом`якшити покарання з застосуванням ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисників, які підтримали апеляційні вимоги, наведені обвинуваченим, просили їх задовольнити, доводи потерпілої ОСОБА_9 , яка є законим представника потерпілого ОСОБА_10 , законного представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, яка вважала, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_14 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого ОСОБА_9 були заподіянні тяжкі тілесні ушкодження, а малолітнім ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, обґрунтований дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідає фактичним обставинам провадження.

Висновок суду щодо доведеності підстав і розміру задоволення цивільних позовів про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, які підлягають стягненню з ОСОБА_14 , в апеляційній скарзі не оскаржується.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_9 показала, що обвинувачений ОСОБА_14 відшкодував завдану їм матеріальну шкоду, претензій до нього не має .

Той факт, що ОСОБА_14 вчинив наїзд на перешкоду у вигляді гаражу, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а малолітні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, обвинуваченим не заперечується, і крім його показаній, підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 , показаннями законного представника неповнолітніх потерпілих - ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про те, що ОСОБА_14 , здійснюючи обгін, виїхав на узбіччя і врізався у гараж.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_14 , про те, що він не порушував правила безпеки дорожнього руху, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок технічних обставин заклинення керма та замка запалювання, які від нього не залежали, були предметом розгляду в судовому засіданні і спростовуються детально викладеними у вироку доказами.

Потерпіла ОСОБА_17 показала, що вона 08.03.2016 року разом з сином знаходилася в гостях у ОСОБА_14 , який пив алкогольне пиво. Близько 22 год. ОСОБА_18 запропонував підвезти їх додому і вона погодилася. В машині була вона з сином та ОСОБА_11 з двома дітьми. Вона сиділа на передньому сидінні і декілька разів просила ОСОБА_18 , щоб той не їхав швидко та не набирав швидкості. Той то набирав швидкість, то скидав її. Вона не бачила, щоб у машині не працювали гальма, щоб той намагався достати ключ запалювання, або щоб не крутилося кермо. Двигун працював постійно. Попереду них їхала машина. ОСОБА_18 почав здійснювати її обгін, обігнав і потім вони врізалися у гараж, внаслідок чого вона та її син отримали тілесні ушкодження. Круцик завдану їй шкоду не відшкодував, сказав, що нема грошей.
Законний представник неповнолітніх потерпілих - ОСОБА_13 показала, що 08.03.2016 року вона разом з чоловіком, братом ОСОБА_18 та ОСОБА_19 відмічали свято. Круцик випив десь три пляшки пива по 0,5л. Ввечері ОСОБА_18 повіз ОСОБА_19 з сином додому і вона з дітьми поїхала з ними. Швидкість була велика і вона запитала про це ОСОБА_18 . На що той відповів, що не знає, намагався витягти ключі з замка запалювання і вони злетіли у кювет та врізалися у гараж. Претензій до ОСОБА_18 вона не має.
Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 очевидці події показали, що 08.03.2016 року ввечері вони гуляли по вул. Ілліча і бачили, як зі сторони вул. Нафтовиків у сторону Шуменського мікрорайону їхала одна машина, а за нею зі швидкістю вище 70 км./год. їхала машина «ВАЗ, яка здійснюючи обгін на відстані близько 2-х метрів від іншої машини, виїхала на зустрічну смугу, а потім водій не впорався з керуванням і з`їхав з дороги, вони підійшли до автомобіля і побачили, що водій був у нетверезому стані з запахом алкоголю. Двигун автомобіля ВАЗ при їзді працював рівно і вони не чули, щоб переривалася робота двигуна.
Згідно даних протоколу огляду місця події та схеми до нього та фототаблиці, водій автомобіля «ВАЗ 2108» ОСОБА_14 на з`їзді з проїжджої частини по вул. Ілліча в районі будинку № 19 в м. Херсоні вчинив наїзд на фасад гаражу. (а.п. 69 81)
Висновками автотехнічних експертиз № 3158 від 19.05.2016 року підтверджено, що водій ОСОБА_14 керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 2108» і мав технічну можливість попередити настання даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання п.12.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Висновками цієї експертизи спростовуються твердження ОСОБА_14 про те, що він не порушував правила безпеки дорожнього руху, і що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок технічної несправності транспортного засобу. (а.п. 101-103)
Крім того, висновки автотехнічної експертизи обвинувачений не оспорював під час досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції.

Висновками судово-медичних експертиз № 41, 57, 56, 55 установлено, що потерпілим - ОСОБА_9 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, а малолітнім ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, які утворилися від дії тупих предметів, не виключено 08.03.2016 року в салоні автомобіля при наїзді на нерухому перешкоду.
(а.п.85-86, 88-89, 92-93, 96-97)

Факт перебування обвинуваченого ОСОБА_14 в стані алкогольного сп`яніння в момент вчинення злочину підтверджено наявними в матеріалах кримінального провадження доказами: зокрема, довідкою Херсонської обласної клінічної лікарні, згідно якої ОСОБА_14 08.03.2016 року встановлено діагноз: забійна рана голови, алкогольне сп`яніння. Згідно результатів токсикохімічного дослідження № 791 від 09.03.2016 року в сечі ОСОБА_14 виявлено етиловий алкоголь в кількості 1,49 промилі.

Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння від 09.03.2016 року встановлено, що станом на 00.30 год. 09.03.2016 року ОСОБА_14 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
(а.п. 104, 105, 168)

Зазначеними даними спростовуються доводи обвинуваченого про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, і ці дані у своїй сукупності свідчать про беззаперечне встановлення факту перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння в момент вчинення злочину.

Оскільки викладені докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин порушення ОСОБА_14 правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого потерпілим - ОСОБА_9 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а малолітнім ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження,та відповідають фактичним обставинам провадження, суд першої інстанції обґрунтовано поклав ці докази в основу обвинувального вироку, тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість та достовірність.

Аналіз наведених доказів переконливо свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_14 мав технічну можливість попередити настання даної дорожньо-транспортної пригоди і під час керування транспортним засобом, при необхідності здійснення будь-яких маневрів, зокрема, обгону, повинен був обрати таку швидкість, яка б дозволяла контролювати напрямок руху автомобіля та безпечно керувати ним, враховуючи наявну дорожню обстановку та не перевищуючи при цьому формальних обмежень.
Недотримання ним таких правил безпеки руху призвело до наїзду на нерухому перешкоду,внаслідок чого потерпілим були заподіяні тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що зібрані та дослідженні у провадженні докази є достовірними, належними, допустимими і достатніми, які у своїй сукупності викривають ОСОБА_14 у вчиненні злочину, якими спростовуються доводи апелянта про те, що дорожньо-транспортна подія сталася не з його вини.

Давши належну оцінку дослідженим доказам у їх сукупності, суд відповідно до встановлених фактичних обставин провадження обґрунтовано зробив висновок про доведеність винності ОСОБА_14 у вчиненні злочину і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 за ст.286 КК України.

У зв`язку з чим, доводи обвинуваченого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є такими, що суперечать наведеним доказам.

Його доводи про те, що суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вона є кваліфікуючою ознакою злочину, не ґрунтуються на законі, оскільки ч.2 ст. 286 КК України не містить такої кваліфікуючої ознаки.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в якому не були зазначені обставини, що обтяжують покарання, натомість містить відомості про наявність погашеної судимості, які не повинні в ньому зазначатись, оскільки обвинувальний акт за своїм змістом відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в якому зазначені анкетні відомості обвинуваченого, у тому числі, що він в силі ст. 89 КК України є таким, що не має судимості, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Тобто, в обвинувальному акті зазначені всі необхідні відомості відповідно до вимог кримінального процесуального закону, і будь-яких заяв та клопотань з зазначених вище питань, як на досудовому розслідування, так і під час судового розгляду від обвинуваченого ОСОБА_14 не надходило.

Доводи обвинуваченого про те, що судом не було вирішено питання про закриття кримінального провадження в частині спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості через відсутність претензій з боку потерпілої, не ґрунтуються на законі, оскільки таких підстав для закриття кримінального провадження нормами кримінального та кримінального процесуального законів України не передбачено.

Що ж до доводів обвинуваченого про суворість призначеного покарання та необхідність пом`якшення покарання з застосуванням ст. 75, 76 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

При призначенні покарання ОСОБА_14 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджує обвинувачений в апеляційній скарзі, немає.

Призначаючи ОСОБА_14 вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до категорії тяжких, його наслідки, дані про його особу, що він за місцем проживання характеризується посередньо, та правильно визнав обставиною, що обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, і обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_14 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 286 КК України. При цьому з урахуванням характеру та мотиву допущених ним порушень правил безпеки дорожнього руху та наслідків, що настави, які виразилися в заподіянні потерпілим тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, його ставлення до цих порушень невизнанні допущених порушень, суд обґрунтовано застосував до нього додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченого.

Підстав для пом`якшення покарання з застосуванням ст. 75, 76 КК України і зміну вироку в цій частині, як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що потерпіла в судовому засіданні просила не позбавляти його волі, відшкодування їй завданої школи, не може бути підставою для пом`якшення покарання з застосуванням ст. 75, 76 КК України, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи наведені вище обставини.

Колегія суддів вважає, що характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, недотримання ним таких правил безпеки руху та наслідки, що настали, свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання.

Даних, які б свідчили про те, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміну вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.

Керуючись ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_14 - залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 29 вересня 2017 року щодо ОСОБА_14 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 29 грудня 2017 року
Ухвала набрала законної сили 28 грудня 2017 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2