Категорія:ч.1 ст.190 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження №0004568 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Луцьк та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, працюючий охоронцем ПП «Явір-2000», з середньо-спеціальною освітою, неодружений, судимий 30.06.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.ч.2, 3 ст.109, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

засуджений

- за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.
На підставі ч.4 ст.70, ч.3 ст.72 КК України покарання, призначене ОСОБА_7 за цим вироком, у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок, та покарання, призначене ОСОБА_7 30.06.2017 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.ч.2, 3 ст.109, ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України постановлено виконувати самостійно.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винний і засуджений за те, що він 12 травня 2015 року, з метою отримання допомоги по безробіттю у формі щомісячної допомоги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» звернувся до Луцького міського центру зайнятості. В подальшому, відповідно до ст. 43 ЗУ України «Про зайнятість населення» йому було надано статус безробітного та відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призначена виплата допомоги по безробіттю.
Однак, ОСОБА_7 керуючись корисливим мотивом, шляхом обману, приховав факт перебування у цивільно-правових відносинах із ТОВ «МЕТРО Кеш енд Кері Україна» в період із 04.09.2015 року по 30.09.2015 року, що в свою чергу позбавило б ОСОБА_7 права на отримання зазначеної допомоги за вказаний період, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» він зобов`язаний своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг, та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 даного Закону виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного.
Внаслідок чого, в період часу з 04 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року заволодів призначеною допомогою на загальну суму 992 гривні 16 копійок, чим спричинив Міністерству соціальної політики в особі Луцького міської центру зайнятості матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок змінити, виключити з резолютивної частини вироку рішення про призначення остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 680 грн. Вирок Луцького міськрайонного суду від 30.06.2017 року виконувати самостійно.
Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого, який апеляційну скаргу прокурора визнав, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, підтверджуються зібраними в справі доказами і ніким не оспорюються.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оскаржується.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні остаточного покарання суд першої інстанції помилково послався на ч.4 ст.70 КК України, оскільки покарання призначені за даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.06.2017 року слід виконувати самостійно, а тому вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2017 року підлягає зміні, то вони на думку колегії суддів є обґрунтованими..
Так згідно правил, встановлених ч.4 ст.70 КК України призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Разом з тим, згідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції вірно встановив, що кримінальне правопорушення за яке ОСОБА_7 притягується до відповідальності за даним вироком, вчинене до ухвалення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області 30.06.2017 року, та у відповідності до ст. 70 КК України п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 призначив остаточне покарання та вказав, що покарання призначене за даним вироком та покарання, призначене вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.06.2017 року, слід виконувати самостійно.
Разом з тим суд в мотивувальній та резолютивній частині вироку допустив помилку, а саме при призначенні остаточного покарання послався на положення ч.4 ст.70 КК України.
Враховуючи те, що суд першої інстанції вірно призначив покарання в даному провадженні та встановив, що дане покарання та покарання, призначене за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.06.2017 року, слід виконувати самостійно, при цьому помилково пославшись на положення ч.4 ст.70 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що вказана помилка не може бути підставою для скасування чи зміни вироку, а тому вирок суду слід залишити без змін, виключивши при цьому з мотивувальної та резолютивної частин вироку рішення про призначення остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку рішення про призначення остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 13.03.2018р.

Суддя ОСОБА_2

помічник судді ОСОБА_8