Справа №573/2202/17
Номер провадження 1-в/573/72/17

УХВАЛА
і м е н е м У к р а ї н и
24 листопада 2017 року м.Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Білопілля клопотання Міністерства юстиції України відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Білопілля, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який має дитину 2002 року народження, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
щодо приведення вироку Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року у відповідність із законодавством України
ВСТАНОВИВ:
07 листопада 2017 року Міністерство юстиції України звернулось до Білопільського районного суду Сумської області з клопотанням про приведення вироку Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
У клопотанні зазначено, що 25 жовтня 2017 року наказом Міністерства юстиції України №3311/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 606 КПК України, ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 06 вересня 2017 року за №06-107964/17. За таких обставин, у клопотанні ініціюється питання про визначення норм (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вироком Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року, визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вироку Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року.
У судовому засіданні прокурор висловив думку про задоволення клопотання, оскільки є всі підстави для цього.
Представник Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, про час, день, місяць, рік і місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. В клопотанні просив справу розглянути за відсутності представника.
Суд, заслухавши думку прокурора, який не заперечував щодо розгляду клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України та просив задовольнити клопотання Міністерства юстиції України, дослідивши матеріали клопотання, з метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України російським судом, керуючись статтею 9 Конституції України, статтями 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, статтями 606-610 Кримінального процесуального кодексу України, вважає за можливе привести у відповідність із законодавством України покарання, призначене ОСОБА_4 вироком Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року, у вигляді 8 років позбавлення волі, за скоєння злочину передбаченого пунктом «б» частини третьої статті 228.1 КК РФ (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у значному розмірі), що також є караним діянням відповідно до
законодавства України про кримінальну відповідальність, виходячи з таких встановлених у судовому засіданні обставин.
У клопотанні зазначено, що 25 жовтня 2017 року наказом № 3311/5 Міністерства юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого за вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.28, 30).
Із матеріалів, представлених суду, видно, що за вироком Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Білопілля, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який має дитину 2002 року народження, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, було засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму, за вчинення злочину, передбаченого ст.228.1 ч.3 п.«б» КК РФ. Ухвалою судової колегії з кримінальних справ Московського обласного суду зазначений вирок був залишений без змін і набрав законної сили 24 листопада 2016 року (а.с.3-5, 6-7, 8).
Згідно з вироком Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року ОСОБА_4 вчинив злочин за наступних обставин: « ОСОБА_4 имел в незаконном владении вещество массой 1,4 грамма, в состав которого входит наркотическое средство героин (диацетилморфин), и незаконно хранил его при себе с целью последующего сбыта ОСОБА_5 .
Так, 22 июня 2016 года примерно в 17 часов 40 минут ОСОБА_4 из личной корыстной заинтересованности, с целью незаконного обогащения, имея умысел на незаконный сбыт наркотического средства, находясь вблизи дома №11 по ул.Садовая в микрорайоне Львовский г.о.Подольск Московской области, получил от ОСОБА_5 , участвовавшего в качестве покупателя в рамках проведения ОРМ «проверочная закупка» денежные средства в сумме 2000 рублей в счет оплаты за приобретаемое ОСОБА_5 наркотическое средство, после чего по указанию ОСОБА_4 . ОСОБА_5 последовал за ним на участок местности, расположенный с торца дома №11 по ул.Садовая, микрорайона Львовский, г.о.Подольск Московской области, где ранее 22 июня 2016 года, с целью сбыта ОСОБА_5 . ОСОБА_4 осуществил закладку трех свертков с находящимся в каждом из них наркотическим средством, после чего ОСОБА_4 указал ОСОБА_5 на место закладки наркотического средства, откуда ОСОБА_5 забрал три свертка с веществом количеством 0,37 грамма, 0,38 грамма, 0,65 грамма, общим количеством 1,4 грамма, которое согласно заключению эксперта №1063/16 от 12 июля 2016 года содержит в своем составе наркотическое средство - героин (диацетилморфин), внесенный в перечень наркотических средств, психотропных веществ и их прекурсоров, подлежащих контролю в Российской Федерации, утвержденный постановлением Правительства Российской Федерации от 30 июня 1998 года №681, что согласно постановлению Правительства РФ №1002 от 01 октября 2012 года «Об утверждении значительного, крупного и особо крупного размеров наркотических средств и психотропных веществ, а также значительного, крупного и особо крупного размеров для растений, содержащих наркотические средства или психотропные вещества, либо их частей, содержащих наркотические средства или психотропные вещества, для целей статей 228, 228.1, 229 и 229,1 Уголовного кодекса Российской Федерации», является значительным размером.
В последующем, 22 июня 2016 года в период с 20 часов 15 минут до 20 часов 30 минут, ОСОБА_5 , находясь в кабинете №6, 2 отдела полиции УМВД России по г.о.Подольск по адресу: Московская область, г.о.Подольск, ул.Индустриальная, д.19, добровольно выдал приобретенное у него вышеуказанное наркотическое средство общим количеством 1,4 грамма.
Своими действиями ОСОБА_4 нарушил требования Федерального Закона РФ «О наркотических средствах и психотропных веществах» № 2 Ф3 от 08 января 1998 года».
Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.
Як вбачається з клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Сумській області, є громадянином України, про що свідчить і копія паспорта НОМЕР_1 виданого 01 листопада 2013 року органом 5901 (а.с. 18).
Як вбачається із заяв ОСОБА_4 він має бажання не відбутий строк покарання відбувати на території України, з витягами із законодавства України, юридичними наслідками ознайомлений (а.с.9-10).
Відповідно до довідки про відбуття строку покарання ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Брянській області», кінець відбуття строку покарання 22 червня 2024 року, станом на 19 липня 2017 року: відбута частина покарання становить 1 рік 26 днів; не
відбута частина покарання становить 6 років 11 місяці 3 дні (а.с.12).
Відповідно до відомостей про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, відносно ОСОБА_4 засудженого вироком Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року, матеріального позову немає, станом на 19 липня 2017 року до бухгалтерії ФКУ «Виправна колонія №1 УФСВП Росії по Брянській області» виконавчі листи не надходили (а.с.11).
Згідно з довідкою, виданою ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Брянській області» відносно засудженого ОСОБА_4 , додаткове покарання йому не призначалось (а.с.13).
Згідно з довідкою, виданою ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Брянській області», акти амністії та помилування до засудженого ОСОБА_4 не застосовувались (а.с.14).
Відповідно до медичної довідки, виданої ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Брянській області», ОСОБА_4 утримується в даній колонії з 29 грудня 2016 року, нагляд за ним здійснюється в філії МЧ -1 ФКУЗ МСЧ 32 ФСИН Росії з Ds: Хронічний вірусний гепатит С, стадія неповної ремісії. Працездатний з обмеженнями. На момент огляду за станом здоров`я може бути доставлений етапом (а.с. 15).
Відповідно до довідки про заохочення та стягнення ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Брянській області» заохочень у засудженого ОСОБА_4 немає, застосовувались стягнення: 22 березня 2017 року догана за порушення розпорядку дня, яка не погашена, та 20 червня 2017 року утримання в ШІЗО 10 діб за порушення форми одягу, також не погашено (а.с.16).
Відповідно до характеристики, виданої ФКУ «Виправна колонія № 1 УФСВП Росії по Брянській області», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був засуджений вироком Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму, за вчинення злочину, передбаченого ст.228.1 ч.3 п. «б» КК РФ. Засуджений відбуває покарання в колонії з 29 грудня 2016 року та за весь період відбуття покарання скоїв два порушення встановленого порядку відбуття покарання, за що до нього було застосовано дисциплінарні стягнення, які не було погашено, заохочень немає. ОСОБА_4 бере участь у виховних заходах лише за вимогою, дозвілля проводить за переглядом телевізійних передач, потребує додаткового контролю з боку адміністрації, працездатний і працює на вимогу адміністрації. У ОСОБА_4 середній рівень інтелекту та культури, але бажання їх покращити відсутнє. Він проявляє обережність при прийнятті рішень, серед людей тримає себе невпевнено, відокремлено, замкнено. Спілкується з засудженими як з негативного, так і з позитивного боку. Вину згідно з вироком суду визнав повністю, після відбуття покарання має намір повернутися за постійним місцем проживання (а.с. 17).
Здійснюючи процедуру приведення вироку Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом b) частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Пунктами а), d) статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.
Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.

Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.
Разом з тим, відповідно ч.3 ст.609 КПК України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.
Разом з цим, положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.
З тексту статті Кримінального кодексу Російської Федерації, на якій грунтується вирок Подольського міського суду Московської області від 27 вересня 2016 року:
- санкція п. «б» ч. 3 ст. 228.1 КК РФ за незаконні виробництво, збут чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, а також незаконні збут чи пересилання нарковмісних рослин, та тих, які містять у своєму складі психотропні речовини, або їх частин, які містять у своєму складі наркотичні засоби чи психотропні речовини передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років зі штрафом в розмірі до п`ятисот тисяч рублів чи в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до трьох років чи без такого та з обмеженням волі на строк до двох років або без такого.
Як вбачається з наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2000 року за № 512/4733 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», в таблиці № 1 зазначено, що наркотична речовина героїн в невеликому розмірі це вага в грамах до 0,005 грамів; у великому розмірі від 1,0 до 10,0 грамів; особливо великому 10,0 грамів. Відповідно до списку І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, які підлягають контролю в Російській Федерації, що затверджений постановою Уряду Російської Федерації № 681 від 30 червня 1998 року /в редакції постанови Уряду Російської Федерації №578 від 23 червня 2014 року/, а також постановою Уряду Російської Федерації №1002 від 01 жовтня 2012 року «Про затвердження значного, великого та особливо великого розміру наркотичних засобів та психотропних речовин, а також значного, великого та особливо великого розміру для рослин, які містять наркотичні засоби або психотропні речовини, або їх частин, які містять наркотичні засоби або психотропні речовини, для мети статей 228, 228-1, 229, 229-1 КК РФ, розмір героїну (діацетилморфину) є значним більше 0,5 грами, великим більше 2,5 грамів та особливо великим більше 1000 грамів.
Зі змісту вироку Подольського міського суду Московської області від 27 вересня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 незаконно збув наркотичний засіб героїн (діацетилморфин) загальною вагою 1,4 грами тобто у значному розмірі, а за законодавством України розмір героїну 1,4 грами вважається великим розміром.
Згідно з діючим Кримінальним кодексом України частиною першою статті 307 КК України визначено, що незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів караються позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років.
Відповідно до частини другої цієї ж статті ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місцях позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини, караються позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Таким чином, виходячи з наведеного вище, дії засудженого ОСОБА_4 за умови вчинення аналогічного кримінального правопорушення на території України мали бути кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України як незаконний збут наркотичних засобів, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби у великих розмірах.
Санкція за цей злочин передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Санкція п. «б» ч. 3 ст. 228.1 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років зі штрафом в розмірі до п`ятисот тисяч рублів чи в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до трьох років або без такого та з обмеженням волі на строк до двох років або без такого.
Статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого, та не може бути посилено покарання.
З урахуванням наведеного, з огляду на те, що призначене ОСОБА_4 за вироком Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року, покарання за своїм видом і тривалістю є сумісним із законодавством України та співвідноситься із заходами примусу, передбаченими КК України за вчинення аналогічних винних діянь, суд вважає можливим привести у відповідність із законодавством України вирок Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року щодо ОСОБА_4 та визначити, що стаття закону Російської Федерації - п. «б» ч. 3 ст. 228.1 КК РФ, за якою ОСОБА_4 було засуджено вироком Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року відповідає КК України: ч.2 ст. 307 КК України.
Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.2 ст. 307 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Штраф та обмеження волі в санкції статті 307 ч.2 КК України не передбачені.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 відповідно до вироку Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року, при приведенні його у відповідність із законодавством України, слід визначити з 27 вересня 2016 року, зарахувавши час утримання під вартою в порядку міри запобіжного заходу з 23 червня 2016 року по 27 вересня 2016 року.
У вироку Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року визначено вид колонії, в якій ОСОБА_4 повинен відбувати покарання, але відповідно до вимог ст.374 КПК України зазначення виду виправної установи у вироку не передбачається, тому при вирішенні питання про приведення вироку суду, яким засуджено ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України, підстави зазначати вид виправної установи відсутні.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок Російської Федерації, яким він засуджений, набрав законної сили, строк, який має відбувати засуджений, більше шести місяців, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством України, тому наявні достатні підстави для продовження виконання вироку на території України, а клопотання Міністерства юстиції України підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі наведеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 (Страсбург, 21 березня 1983 року), ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.7, 69 ч.2КК України, ст.ст. 369, 372, 376, 606, 609, 610, 614 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року, яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму, за вчинення злочину, передбаченого п. «б» ч. 3 ст. 228.1 КК РФ.
Визначити, що стаття кримінального закону Російської Федерації, за якою ОСОБА_4 засуджений вироком Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року: п. «б» ч. 3 ст. 228.1 КК РФ відповідає ч.2 ст.307 КК України.
Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.2 ст.307 КК України до восьми років позбавлення волі та із застосуванням ч.2 ст.69 КК України призначити йому покарання без застосування конфіскації майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 відповідно до вироку Подольського міського суду Московської області Російської Федерації від 27 вересня 2016 року при приведенні його у відповідність із законодавством України слід визначити з 27 вересня 2016 року, зарахувавши час утримання під вартою в порядку міри запобіжного заходу з 23 червня 2016 року по 27 вересня 2016 року.
Ухвала може бути оскаржена органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом семи діб з моменту її проголошення, а засудженим - з моменту її вручення.
Суддя