В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2017 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000312 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, з вищою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.4 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
23.12.2016 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2016 року №364 військовослужбовець старший солдат ОСОБА_4 вибув у відпустку для лікування у зв`язку із хворобою терміном на 44 доби. Зобов`язаний був повернутись 05.02.2017 року до військової частини НОМЕР_1 , яка розміщується в АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем служби за контрактом та проходячи її на посаді навідника номера обслуги 3 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), яка дислокується у АДРЕСА_2 , діючи в порушення вимог ст.ст.9, 11, 16, 37, 40, 59, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.4 ч.3 п.8, ст.5 ч.1, ст.22 ч.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», №15/2015, п.п. 4, 7, 12, 122 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року, 05.02.2017 року, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно з відпустки на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 без поважних причин та ухилявся від несення обов`язків військової служби до 05.08.2017 року, проводячи час на власний розсуд за адресою проживання: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 05.08.2017 року в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав, пояснивши, що з 05 лютого по 05 серпня 2017 року перебував вдома в АДРЕСА_1 , та проводив час на власний розсуд, до військової частини повернувся самостійно 05.08.2017 року. У скоєному щиросердно розкаюється. Просить звільнити його від покарання відповідно до Закону України «Про амністію». Наслідки застосування амністії йому зрозумілі.

Крім повного визнання своєї вини, провина обвинуваченого підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:

* Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України та ОСОБА_4 27.07.2015 року;

* Витягом з наказу № 364 від 23.12.2016 року командира військової частини НОМЕР_1 щодо відпустки для лікування у зв`язку з хворобою старшого солдата ОСОБА_4 до м. Черкаси строком на 44 доби з 23.12.2016 року по 04.02.2017 року.

* Наказом №476 від 05.08.2017 року командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування за фактом несвоєчасного зявлення з лікування старшим солдатом ОСОБА_4 ».

* Витягом з наказу №212 від 05.08.2017 року командира військової частини НОМЕР_1 щодо прибуття та повернення до виконання службових обов`язків з 05.08.2017 року старшим солдатом ОСОБА_4 .

Таким чином, провина обвинуваченого цілком доведена, а вчинене ним вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто не з`явлення вчасно без поважних причин на службу в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

При обранні виду та міри покарання суд виходить з того, що статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України є повне визнання своєї вини та його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Згідно з довідкою КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» ОСОБА_4 під наглядом лікаря психіатра не перебуває.

Згідно з медичною характеристикою ОСОБА_4 у вживанні наркотичних, токсичних речовин не помічений.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд приймає до уваги ті обставини, що він раніше засуджений не був, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та доходить до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Проаналізувавши обставини справи, суд доходить до висновку, що в даному конкретному випадку можливо застосувати положення ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання.

Судові витрати відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 176 КПК України не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370,374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_4 винуватим в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 176 КПК України не обирався.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Донецької області через Слов`янській міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1