АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/397/18 Справа № 187/1132/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002413, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. В іншій частині вирок залишити без змін.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначене йому покарання у виді штрафу у розмірі 1700 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 170 грн. 00 коп.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 04.05.2017, близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , прибув на територію Радянського лісництва ДП «Дніпродзержинське лісове господарство», розташованого за межами с. Куліші на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області.

Знаходячись в кварталі № 46 виділі № 4 Радянського лісництва ДП «Дніпродзержинське лісове господарство», ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел та діючи на досягнення злочинного результату, таємно, з корисливих мотивів, викрав належну ДП «Дніпродзержинське лісове господарство» раніше спиляну невстановленою під час досудового розслідування у кримінальному провадженні особою деревину породи «акація» у кількості 6 шт. об`ємом 3,1 м3 вартістю 1550 грн., яку завантажив до салону вищевказаного автомобіля і виїхав з лісного масиву, чим виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як він був затриманий працівниками поліції.

Вищезазначені злочинні дії обвинуваченого були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України за ознаками закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор, не заперечуючи правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини, у той же час вважає, що даний вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 53 КК України, згідно якої штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках та розмірі, встановлених в Особливій частині КК України, та п. 5 Постанови ВСУ від 01.10.2015 року, згідно якій покарання у виді штрафу встановлене в неоподаткованих мінімумах доходів громадян, а також не врахував санкцію ч. 1 ст. 185 КК України, якою передбачена можливість призначення покарання зокрема у виді штрафу, та призначив ОСОБА_8 покарання без зазначення його виду, вказавши при цьому лише його розмір, тим самим допустивши неправильне застосування закон уУкраїни про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_8 у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та вирішити апеляційну скаргу на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково та просив з викладених у ній підстав оскаржуваний вирок суду змінити; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, в силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. ст. 394, 404 КПК України вирок суду у цій частині колегією суддів не переглядається.
Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому, то вони є обґрунтованими і підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Так, санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає покарання зокрема у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 53 КК розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до 50 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. Таким чином, покарання у виді штрафу призначається не у твердій сумі, а у ставках неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установленого законодавством України на момент постановлення вироку.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині обвинувального вироку підлягають зазначенню зокрема покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.
Верховним Судом України у п. 29 Постанови його Пленуму від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» було висловлено правову позицію щодо необхідності визначення покарання у вироку таким чином, щоб під час його виконання не виникло жодних сумнівів стосовно його виду і розміру, при цьому у резолютивній частині обвинувального вироку повинні бути зазначені вид і розмір не тільки основного, а й додаткового покарання, призначеного засудженому за кожний злочин, а також за сукупністю злочинів або вироків.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та суд визнав необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів покарання у виді штрафу.
Разом з тим, у резолютивній частині вироку суд зазначив лише вид обраного покарання та його розмір в сумі 1700 гривень, не визначивши при цьому його розмір у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, що належить вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням вищенаведеного, вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2017 року щодо ОСОБА_8 підлягає зміні в частині призначення покарання у виді штрафу, із додатковим зазначенням розміру вказаного покарання в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.
При цьому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню у межах, в яких вона була підтримана при апеляційному розгляді, оскільки не вбачається підстав для скасування вироку з ухваленням в апеляційному порядку нового вироку, передбачених ч. 2 ст. 420 КПК України, зважаючи на те, що у зв`язку з приведенням формулювання призначеного покарання у відповідність до вимог закону про кримінальну відповідальність не збільшується обсяг обвинувачення, не застосовується більш суворе покарання, а також становище обвинуваченого не погіршується у будь-який інший спосіб.

Керуючись ст. ст. 370, 404, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, - змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

В іншій частині вирок суду - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4