ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
справа №201/250/18
№1-кс/201/1542/2018
У Х В А Л А

іменем України

16 січня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 13 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000080 від 24.09.2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України, на вказану постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на її переконання, ця постанова винесена передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам скоєних кримінальних правопорушень, а тому просила постанову скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку.

У скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що 13 грудня 2017 року слідчим в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 була винесена постанова про закриття кримінального №0000080 від 24.09.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.365 ч.1, 366 ч.1, 367 ч.1 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Заявник вважає вказану постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, з оглядом на те, що слідчим в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 неправдиво та безпідставно зазначено в постанові від 13.12.2017 року, що вартість вилучених слідчим ОСОБА_5 речей складає 6015 грн., що не є істотною шкодою, тобто в діях співробітників прокуратури та міліції відсутня обов`язкова ознака злочинів, передбачених ч.1 ст.365, ч.1 ст. 367 КК України, тоді як матеріал кримінального провадження (а саме Експертний висновок від 23.02.2017 року) підтверджують, що розмір шкоди станом на 2009 рік становить 111 280 грн. (станом на 2017 рік шкода становить 252 481 грн.), що значно більше 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у 2009 році, а тому є істотною шкодою. Також факт нанесення заявниці матеріальної шкоди працівниками поліції, відносно яких було відкрито дане кримінальне провадження, підтверджується матеріалами службової перевірки УВБ в Дніпропетровській області, що є у матеріалах провадження. Заявниця звертає увагу суду на те, що слідчим ОСОБА_4 не допитано попереднього прокурора Дніпровського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_6 щодо службової недбалості при виконанні службових обов`язків. Не по суті допитано попереднього слідчого прокуратури Дніпровського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_7 , а також заступників прокурора району ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Також, слідчим не виконано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2016 року про проведення допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . На думку заявниці, слідчий ОСОБА_4 , маючи в матеріалах справи докази, умисно не надав їх експерту державної товарознавчої експертизи, чим унеможливив проведення експертизи майна, вилученого під час огляду її помешкання 06.03.2009 року. Крім того, кримінальне провадження №0000080 від 24.09.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.365 ч.1, 366 ч.1, 367 ч.1 КК України, об`єднане з кримінальними провадженнями №0000193, №0000892, №0000942 та №0000353, по яким слідчим ОСОБА_4 не проведено жодної слідчої дії по суті. В об`єднаному кримінальному провадженні №0000080 не визначено конкретних процесуальних дій, не складено плану слідчих (розшукових) дій, досудове розслідування по суті не проводилося. Після винесення ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2017 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0000080 від 03.11.2017 року, слідчий ОСОБА_4 , не провівши жодних слідчих дій, знову 13.12.2017 року виніс постанову про закриття кримінального провадження. Також заявниця зазначає, що постанова від 13.12.2017 року містить протиріччя, адже слідчий вказує, що ним було встановлено факт підробки рапорту старшим ДІМ ОСОБА_12 , на підставі якого слідчим ОСОБА_13 було складено завідомо неправдиве подання на проведення огляду, яке було узгоджене з прокурором та подано до суду та стало причиною винесення незаконної постанови від 06.03.2009 року про проведення дослідчого огляду помешкання заявниці. Слідчий приходить до висновку, що 06.03.2009 року у період часу з 18 год. 00 хв. по 18 год. 47 хв. слідчим ОСОБА_5 та ОСОБА_13 проведено необґрунтований дослідчий огляд, до того ж вилучені у помешканні заявниці речі під розписку про відповідальне зберігання ОСОБА_5 безпідставно передано ОСОБА_11 . І при цьому слідчий виносить постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального порушення. Крім того, слідчий ОСОБА_4 за наявності належних доказів, не провів жодної слідчої дії відносно ОСОБА_14 , який покривав незаконні дії своїх підлеглих ОСОБА_5 та ОСОБА_13 та неправдиво зазначає у постанові, що слідству не надано жодних доказів.

Заявник у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду письмову заяву, відповідно до якої просила справу залишити без розгляду у зв`язку зі скасуванням постанови про закриття кримінального провадження процесуальним керівником ОСОБА_15 , що з урахуванням ч.6 ст.9 КПК України, дозволяє слідчому судді застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник прокуратури Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Слідчий суддя, вивчивши та проаналізувавши скаргу та додані до неї матеріали, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, слідчим в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 здійснювалось розслідування кримінального провадження №0000080 від 24.09.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.365 ч.1, 366 ч.1, 367 ч.1 КК України за фактом перевищення влади та службових повноважень при проведенні огляду квартири ОСОБА_3 , за фактом службового підроблення подання про проведення дослідчого огляду та за фактом службової недбалості, вчиненої працівниками прокуратури Дніпровського району при розгляді звернень ОСОБА_3 , відносно службових осіб Кам`янського ВП.

Прокуратурою не надано в розпорядження слідчого судді вказане кримінальне провадження, тому перевірити згадані твердження заявника не виявилося можливим.

Водночас, слід звернути увагу на наступне.

Так, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів, крім того до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

В той же час, зазначені вище обставини, які були надані заявником до судового розгляду справи, про скасування постанови про закриття кримінального провадження процесуальним керівником ОСОБА_15 , дають суду змогу вважати за необхідне у задоволенні скарги відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 25, 303-307 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 13.12.2017 року про закриття кримінального №0000080 від 24.09.2013 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1