Постанова
Іменем України
3 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 161/3590/17

провадження № 51- 88 км17
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 12 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005691, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 17 лютого 2016 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки та на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю вироків, до покарання за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року за ч. 1 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк два роки, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на одинадцять років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 10 грудня 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12 вересня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 10 грудня 2016 року о 3 год. 30 хв., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні кімнати, що в будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних стосунків, що виникли раптово, умисно вбив ОСОБА_8 , завдавши один удар кухонним ножем у ділянку шиї останньої, спричинивши їй наскрізне колото-різане поранення шиї, що призвело до гострої крововтрати та спричинило смерть потерпілої в короткий проміжок часу.

Вимоги касаційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження. Вважає, що судовий розгляд у суді першої інстанції проведений неповно та однобічно, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. Також зазначає, що відсутні докази, які б підтверджували наявність у ОСОБА_7 умислу та мотиву на вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 .
У запереченнях на касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить залишити її без задоволення, як безпідставну, а судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу захисника необґрунтованою і просила її залишити без задоволення.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , яка підтримала подану касаційну скаргу та просила її задовольнити, доводи прокурора та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст.438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачена.
Зі змісту касаційної скарги захисника убачається, що вона, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у ст.ст. 409 та 410 КПК, та фактично просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.
Твердження захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства є безпідставними, оскільки протилежні висновки місцевого суду в цій частині ґрунтуються, у відповідності до вимог ст. 370 КПК, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені відповідними доказами.
Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_7 , та обґрунтовано послався, у тому числі, на: показання свідка ОСОБА_9 та дані, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 28 лютого 2017 року за її участю, яка в присутності двох понятих та спеціалістів розповіла про конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , після чого вона бачила як ОСОБА_7 брав ніж з ручкою чорного кольору, а потім бачила, що ОСОБА_8 лежала на спині, з її шиї йшла кров. При цьому ОСОБА_7 наказав їй помити ніж, що вона і зробила, витерла рушником ніж та заховала його під дошку під газовою плитою. А коли приїхали працівники міліції, то ОСОБА_7 її просив, щоб вона його не здавала.
Крім того, висновки суду узгоджуються з даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 15 грудня 2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_10 , у присутності двох понятих та спеціаліста, під час якого ОСОБА_7 показав, що він взяв кухонний ніж з чорною ручкою і хотів вдарити ним в стіну, але коли ОСОБА_8 підняла голову, то удар прийшовся в її шию; а також даними висновку судово-медичної експертизи № 498 від 10 грудня 2016 року, згідно з яким причиною смерті ОСОБА_8 є наскрізне колото-різане поранення шиї з пошкодженням загального стовбура сонної артерії, що супроводжувалось масивною зовнішньою кровотечею та призвело до гострої крововтрати.
Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним.
Судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження. У вироку суду у повній відповідності до вимог ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , які досліджені та оцінені із дотриманням положень ст. 94 КПК. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Дії засудженого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК кваліфіковано судом правильно.
Доводи захисника про невстановлення умислу та мотиву вбивства є безпідставними, оскільки умисел ОСОБА_7 на заподіяння смерті іншій людині об`єктивно підтверджується обставинами кримінального провадження нанесення удару ножем потерпілій ОСОБА_8 в життєво-важливий орган, а мотивом вбивства були неприязні стосунки з останньою, що виникли раптово.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі захисника, в тому числі і тим, на які захисник посилається у касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у її задоволенні. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.
На думку суду, в процесі судового та апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 12 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3