Ухвала
Іменем України

29 січня 2018 р.

м. Київ
Справа № 161/2761/16-к

Провадження № 51-1923ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2017 року ОСОБА_4 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано, оскільки не доведено його вину у вказаному кримінальному правопорушенні.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 19 жовтня 2017 року вказаний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор посилаючись на істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, посилаючись у касаційній скарзі на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, прокурор не вказав у чому конкретно відповідно до змісту ст. 413 КПК України полягає таке порушення, який закон про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, а також не обґрунтував належним чином своїх доводів у цій частині.

Крім того, прокурор посилаючись на порушення апеляційним судом вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, якою регламентовано, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується, не вказує в чому саме конкретно полягало неповне або з порушенням дослідження обставин або доказів під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 в суді першої інстанції .
Такожпрокурор вказуючи на недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України прокурор не конкретизує, які доводи його апеляційної скарги цей суд належним чином не дослідив та не перевірив.
Суд касаційної інстанції відповідно до ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній належного обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:
Залишити касаційну скаргу прокурора без руху і встановити десятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3