У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2017 року Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову старшого слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про визнання речовим доказом та доручення до матеріалів кримінального провадження від 11.08.2017 року та зобов`язати старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області юрист 1 класу ОСОБА_6 , повернути особі у якої воно було вилучене тимчасово вилучене майно транспортний засіб TOYOTA RAV-4 д/н НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 .

Захисник в судовому засіданні підтримав скаргу та показав, що у провадженні слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_6 знаходяться матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004788 від 11.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

11.08.2017 року під час огляду місця події, а фактично огляду автомобіля TOYOTA RAV-4 номер кузову: НОМЕР_2 , було вилучено вказаний транспортний засіб, та в подальшому постановою старшого слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 від 11.08.2017 року було визнано речовим доказом.

30.08.2017 року ОСОБА_4 звернувся до старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , оскільки у відповідності до постанови про визначення підслідності від 12.08.2017 року, визначено підслідність за прокуратурою Одеської області, з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна, а саме автомобілю TOYOTA RAV-4 номер кузову: НОМЕР_2 .

Не зважаючи на визначений у ст. 220 КПК України строк, слідчим вказане клопотання проігнороване та про його вирішення нічого не відомо.

Оскільки володільцем вказаного майна є ОСОБА_4 , та у відповідності до норм КПК України речовий доказ повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, вважає, що постанова старшого слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , є незаконною та повинна бути скасована, в частині визначення місця зберігання автомобіля TOYOTA RAV-4 д/н НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 , за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса 89-а, до прийняття законного рішення по кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тому, якщо слідчий при огляді все ж в силу певних обставин вилучив таке майно, то, як показано вище, за змістом ч. 7 ст. 237 КПК України, таке вилучене майно, вважається тимчасово вилученим майном.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Отже, якщо слідчий, прокурор не звернувся на наступний робочий день після вилучення цього майна із зазначеним клопотання до суду про його арешт, то таке майно негайно має бути повернуто особі.

Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий судя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Отже, питання щодо арешту майна і звернення до слідчого судді із таким клопотанням може бути поставлене лише щодо підстав які зазначені в статті 170 КПК України.

Оскільки володільцем вказаного майно транспортного засобу TOYOTA RAV-4 д/н НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 , то у старшого слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 були відсутні будь які підстави вилучати вказаний автомобіль. А у старшого слідчого першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області юрист 1 класу ОСОБА_6 відсутні будь які підстави не повертати вказаний транспортний засіб.

Оскільки ст. 100 КПК України прямо вказує, що як що речовий доказ наданий без добровільної згоди власника або володільця, та без судового рішення, він повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю. Тому оскаржувана постанова має бути скасована.

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Розглянувши клопотання, вислухавши захисника, приходжу до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку та в порядку, встановлених законом.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Приймаючи до уваги те, що вилучене майно має значення речового доказу у провадженні та є предметом злочину, а також може носить у собі інформацію, яка є важливою для досудового розслідування, воно має бути арештованим.

Керуючись ст.ст. 173-174, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого задовольнити частково.

Повернути ОСОБА_4 на відповідальне зберігання автомобіль TOYOTA RAV-4 д/н НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

22.09.2017