АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1549/17 Справа № 206/1286/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000011 від 11.01.2016 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , представника ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_12 , на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого водієм філії «Павлоградська автобаза» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язаний: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

ОСОБА_8 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправданий за даним обвинуваченням у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76, ) на користь ОСОБА_10 400000 (чотириста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено долю речових доказів та стягнуті судові витрати.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 11 січня 2016 року о 09 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , що належав ТОВ «ДТЕК Сервіс» та був переданий згідно договору оренди транспортного засобу «595-А-2010-СП/10-14/4217-А від 11.11.2010 р. та додаткової угоди до нього від 17.11.2011 року був переданий орендатору ВАТ «Павлоградвугілля», яке в подальшому було перейменоване в ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», прямував на станцію технічного обслуговування м. Дніпропетровська згідно подорожнього листа службового легкового автомобіля № 305977 від 11.01.2016 року, рухався по вул. Гаванській зі сторони вул. Маршала Малиновського в бік вул. 20 років Перемоги в Самарському районі міста Дніпро.

В ході руху на зазначеній дільниці автодороги водій автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявляючи злочинну самовпевненість, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись, що зустрічна смуга для руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

-п. 1.3, яким передбачено, що « учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, бути взаємно ввічливими»;

-п. 1.5, де зазначено, що «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожуючи життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

-п. 2.3 б) про те, що «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

-п. 14.2 в) де зазначено, що «перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані»,

розпочав обгін транспортних засобів, що рухались попереду нього в попутному напрямку .

При цьому в процесі виконання обгону на ділянці автодороги по вул. Гаванській м. Дніпро не доїжджаючи 45,7 м до залізничної опори № 34, розташованої на лівому узбіччі за напрямком його руху, водій автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , рухаючись по зустрічній смузі для руху, допустив зіткнення з автомобілем «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , на задньому пасажирському сидінні якого знаходились ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , внаслідок чого потерпілі отримали тілесні ушкодження, а саме, потерпіла ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження, які відносяться у своїй сукупності до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких наступила смерть потерпілої, потерпілий ОСОБА_15 - середньої тяжкості тілесні ушкодження, що зумовили тривалий розлад здоров`я (більш як 21 день).

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 11.01.2016 року близько 09 години 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Opel Omega» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_17 , в якості пасажирів, в якому на задньому пасажирському сидінні знаходились ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , рухався по вул. Гаванській зі сторони вул. 20 років Перемоги в бік вул. Маршала Маліновського в м. Дніпропетровську.

У ході руху на зазначеній ділянці автодороги, водій автомобіля «Opel Omega» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_8 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, маючи об`єктивну можливість виявити на смузі свого руху автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався у зустрічному напрямку, не вжив заходів щодо зменшення швидкості та застосування своєчасного екстреного гальмування, аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 .

Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5., 2.3. (б), 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»

Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_14 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: в лобній ділянці, ліворуч, дві рвано-забійні рани; на спинці носа, у нижній третині, синець, на тлі якого садно; на основі правого крила носа 2 садна; в виличній ділянці, праворуч синець; на нижній повіці правого ока, біля внутрішнього його кута синець; на верхній повіці лівого ока, біля зовнішнього його кута, синець; на внутрішній бічній поверхні правого стегна, у середній третині, синець; на внутрішній бічній поверхні правого стегна, у нижній третині, синець; на передній поверхні правої гомілки, у середній третині, синець; на передній поверхні правої гомілки, у нижній третині, синець; на передній поверхні гомілково-ступневого суглобу, праворуч, синець; на передній поверхні лівої гомілки, у верхній та середній третині, два синця; на зовнішній бічній поверхні лівої гомілки, у верхній третині, два синця; внутрішні м`які покривні тканини голови жовтувато-рожевого кольору, гладкі, блискучі; на їх внутрішній поверхні та у їх товщі м`яких покровів голови, у проекції вище описаних ран великовогнищеві крововиливи; під м`якими мозковими крововиливами крововиливи: на зовнішній бічній поверхні лобно-скроневої ділянки, ліворуч; на зовнішній бічній поверхні лобно-тім`яно-скроневої ділянки, праворуч; між 7 шийним та 1 грудним хребцями розташований перелом тіл вищезазначених хребців з руйнуванням суглобних дисків між ними та послідуючим ушкодженням спинного мозку та хребтової артерії, ліворуч; у лівій плевральній порожнині значна кількість темно-червоної рідкої крові; праворуч, закриті переломи 1 та 2 ребер, без ушкодження пристінкової плеври, у проекції між білягрудинної та середньо-ключичними лініями; крововиливи у товщі м`яких тканин у проекції переломів; крововиливи під плеврою легень, епікардом, у зв`язковому апараті селезінки, брижі; нерівномірне забарвлення внутрішніх органів; у порожнинах серця та великих судин темно-червона рідка кров.

Тілесні ушкодження виявлені при дослідженні трупа прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті потерпілої, за умов дорожньо-транспортної пригоди, зіткнення транспортних засобів, внаслідок якого відбулось зіткнення потерпілої з частинами салону автомобіля.

Виявленні тілесні ушкодження, у своїй сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 09 год. 40 хв. на вул. Гаванській м. Дніпропетровськ.

Потерпілому ОСОБА_15 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, відкритого перелому кісток носу, забійних ран на підборідді та на кінчику носа, дещо ліворуч; забійно-рваної рани правої кисті з дефектом м`яких тканин та відкритим переломом човноподібної кістки правої кисті; масивних гематом обох гомілок та забійної рани по передній поверхні лівої гомілки в середній третині, численних саден кінцівок.

Виявлені тілесні ушкодження спричинені від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, за умов дорожньо-транспортної пригоди, та за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої ступені тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я (більш, як 21 день).

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_14 та середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_15 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_13 , самим обвинуваченим ОСОБА_7 , захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 , представником потерпілої ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_11 , представником ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» ОСОБА_12 подані апеляційні скарги.

Прокурор просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2017 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_13 просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2017 року відносно ОСОБА_7 змінити та не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок в частині основного покарання, виключивши з вироку покарання у вигляді позбавлення водійського посвідчення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить вирок змінити в частині оцінки допустимості доказів, отриманих під час досудового розслідування. Вказати на недопустимість доказів, отриманих органом досудового розслідування в порушення вимог ст. 84 КПК України.

Представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок в частині призначення покарання ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме м`якістю призначеного покарання та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом без звільнення від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України.

Представник ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду в частині, що стосується стягнення 400 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та відмовити цивільному позивачеві в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істот ним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло безпідставне виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 . Вказує, що суд першої інстанції при викладенні у вироку доказів на підтвердження встановлених обставин, допустив при їх оцінці вибірковість, надавши перевагу одним доказам та без належного спростування не дав правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності. Переконання суду про те, що із висновку експерта неможливо зробити однозначний висновок про порушення водієм ОСОБА_8 ПДР України є помилковим, оскільки експерти прийшли до такого висновку з технічної точки зору, а з юридичної точки зору порушення водієм ОСОБА_8 п. 12.3 ПДР знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. При ухваленні рішення суд надав перевагу одним доказам над іншими. Зазначає, що суд безпідставно послався у вироку на протокол огляду автомобіля «Opel Omega», держ. № НОМЕР_5 , в ході якого були зафіксовані механічні пошкодження автомобіля з правої сторони та вилучено запис з відео реєстратора даного транспортного засобу, якому судом дана неправильна оцінка. Вибіркове дослідження та оцінка судом доказів призвела до безпідставного виправдування обвинуваченого, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім того, повідомляє про конфлікт інтересів в порушення ст. 28 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст. 9 Правил адвокатської етики, допущений адвокатом ОСОБА_18 .

В обґрунтування своїх вимог захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_13 посилається на те, що ОСОБА_19 весь життєвий шлях присвятив професії водія та нічим іншим, окрім керування транспортними засобами, на життя не заробляє; частково в розмірі 15000 грн. добровільно допоміг потерпілій стороні одразу після ДТП; має на утриманні неповнолітнього сина, який є інвалідом дитинства; повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину; раніше не судимий, на обліках у лікарів не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має постійне місце проживання, постійне місце роботи.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що не оспорює кваліфікацію скоєного, щиро розкаюється у вчиненні злочину, частково відшкодував і ладен надалі відшкодувати збитки потерпілим. Зазначає, що працює водієм довгий час та іншої спеціальності не має. Його робота є основним доходом родини, на утриманні має сина інваліда, який потребує постійного догляду та лікування, на що витрачаються значні кошти. Раніше злочинів та інших правопорушень не вчиняв, має підтримку трудового колективу, доказ чого долучений до матеріалів апеляційної скарги.

В обґрунтування своїх вимог захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 посилається на те, що погоджується з рішенням, прийнятим судом першої інстанції щодо ОСОБА_8 , однак звертає увагу на порушення, допущені під час ухвалення рішення в частині мотивів та підстав виправдання, а саме, невмотивовано відкинуті аргументи сторони захисту, які надавались до суду першої інстанції щодо процесуальних порушень, допущених органом досудового розслідування під час досудового слідства, недопустимість окремих доказів та невідповідності обставин скоєння кримінального правопорушення, встановлених органом досудового розслідування фактичним обставинам. Вказує на перелік доказів, які долучені до матеріалів кримінального провадження та досліджені судом, однак які не можуть бути в подальшому визнаними належними доказами у кримінальному провадженні.

В обґрунтування своїх вимог представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 посилається на те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку щодо кваліфікації злочину, вчиненого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України, проте вирок відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що мета покарання не буде достатньо досягнута з застосуванням до ОСОБА_7 ст. 75 КК України виходячи з того, що ДТП мала місце на зустрічній смузі руху водія ОСОБА_7 , на яку він самовпевнено, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, у світлий час доби виїхав, не переконавшись у безпеці маневру обгону, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_15 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпіла ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження, від яких наступила її смерть, що є невідворотним наслідком.

В обґрунтування своїх вимог представник ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» ОСОБА_12 посилається на те, що вирок в частині часткового задоволенні цивільного позову ухвалений судом з порушенням, незастосуванням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню в цій частині. Вказує, що позивач не надав жодних доказів та розрахунків, які б визначали загальну суму матеріального та морального збитку, якого він зазнав. За відсутності доказів, ухвалене судом рішення про стягнення 400000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди ґрунтується на припущенні, що цивільному позивачеві була завдана моральна шкода. Судом порушені приписи ч. 1 ст. 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, а також абз. 1 п. 4 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зазначає, що суд грубо порушив вимоги ст. 42, 62, 128 КПК України, не застосовані вимоги ст. 121 ЦПК України. Суд відмовився задовольнити клопотання співвідповідача про слухання справи спочатку, в результаті чого співвідповідач був позбавлений можливості вчиняти процесуальні дії згідно ст.ст. 42, 62 КПК України. Судом безпідставно не задоволено клопотання про призначення додаткової судово-технічної експертизи, в результаті не встановлені обставини щодо порушення водієм ОСОБА_8 та померлою ОСОБА_14 ПДР, які мають значення для встановлення ступеня участі кожного з водіїв та померлої в ДТП. Вважає, що судом також порушені вимоги п. 3, 4 ст. 91 КПК України, не враховані вимоги ст. 1193 ЦК України, в результаті чого не були доведені обставини, які підлягають доказуванню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_20 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги свого захисника, просив застосувати до нього положення Закону України «Про амністія 2016 року» та звільнити його від призначеного судом покарання, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , позицію потерпілої ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали подану представником потерпілої апеляційну скаргу, думку представника цивільного відповідача ОСОБА_12 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 та прокурора ОСОБА_6 підлягають залишенню без задоволення, а апеляція представника цивільного відповідача ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» ОСОБА_12 , частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду судом першої інстанції показаннями: обвинуваченого ОСОБА_8 , який вказав на те, що 11 січня 2016 року, рухаючись на автомобілі «Opel Omega» по своїй смузі для руху, побачивши, що на зустрічній смузі рухається автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», з метою уникнення зіткнення, він скерував своє авто на узбіччя смуги для руху, по якій рухався; обвинуваченого ОСОБА_7 , який пояснив, що здійснюючи обгін двох мікроавтобусів на своєму авто «Mitsubishi Pajero Wagon», побачивши на зустрічній смузі для руху автомобіль «Opel Omega», з метою уникнення зіткнення, скерував своє авто на узбіччя зустрічної смуги для руху та допустив зіткнення з останнім; потерпілої ОСОБА_10 доньки загиблої ОСОБА_16 та травмованого ОСОБА_15 , яка пояснила, що її чоловік обвинувачений ОСОБА_10 на своєму авто «Opel Omega» 11 січня 2016 року віз її батьків до лікарні.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події, в якому відображено місце зіткнення транспортних засобів, стан дорожнього покриття, час та погоду (т. 1 а.п. 5-26); протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_10 , підозрюваного ОСОБА_7 його захисника - адвоката ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_8 , та фототаблицею до нього, під час якого останні докладно пояснили обставини ДТП (т. 1 а.п. 109-114); висновком судово-медичної експертизи № 80/7-Е від 26.01.2016 року, яким визначено причини смерті ОСОБА_14 за умов ДТП (т. 1 а.п. 47-51); висновком судово-медичної експертизи № 774 е від 26.02.2016 року, яким визначено, що потерпілий ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості ( т. 1 а.п. 105-107); висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 70/28-107 від 12.02.2016 року та таблицею зображень до нього, в якому відображено причини несправності автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» ( т. 1 а.п. 91-95); протоколом огляду автомобіля «Opel Omega» дер. № НОМЕР_5 , в якому зафіксовано його механічні пошкодження та під час якого вилучено запис з відеореєстратора (т. 1 а.п. 96-100); висновком судової експертизи механізму та обставин ДТП № 5 /10.1- 172 від 23.02.2016 року, в частині, що стосується невідповідності дій водія ОСОБА_7 вимогам Правил дорожнього руху України, а саме п. 14.2 ПДР (т.1 а.п. 120-122), а також переглянутим в судовому засіданні відеозаписом з відео реєстратора, на якому зафіксовано, що водій «Opel Omega», з метою уникнення ДТП першим скеровує автомобіль вправо (т. 1 а.п. 100 об`єкт №1).

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

До того ж, на думку колегії суддів, відсутні підстави для скасування вироку щодо визнання невинуватим обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за відсутності в його діях складу злочину, суд першої інстанції виходив з того, що в діях водія ОСОБА_8 відсутнім є порушення ним п.12.3 правил дорожнього руху.

Так, заявляючи вимоги про погіршення становища обвинуваченого, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 порушень п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

З такими доводи колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до п.12.3 Правил дорожнього руху України, в разі виникнення небезпеки руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Матеріалами провадження відповідно до наведених вище доказів, яким судом надано належну оцінку, встановлено, що водій автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» обвинувачений ОСОБА_7 , допускаючи порушення правил дорожнього руху, що встановлено вироком суду, здійснюючи обгін транспортних засобів, що рухались попереду нього в попутному напрямку, виїхав на зустрічну смугу для руху.

Між тим, обвинувачений ОСОБА_8 , рухаючись на автомобілі Opel Omega», по зустрічній смузі для руху, з метою уникнення зіткнення скерував автомобіль на узбіччя своєї смуги для руху, де і сталось зіткнення з автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_7 . Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 діяв в межах п. 12.3 Правил дорожнього руху України, оскільки вжив заходів для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. До того ж вироком суду небезпідставно встановлено, що саме дії водія ОСОБА_7 з порушення правил дорожнього руху були первісними та є безпосередньою причиною утворення дорожньо-транспортної пригоди.

Судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, належним чином надано у вироку оцінку кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийнято обґрунтоване процесуальне рішення про виправдання ОСОБА_8 за відсутності в її діях складу кримінальних правопорушень, що йому інкриміновано органом досудового розслідування.

За таких обставин вважати необґрунтованим висновки суду в цій частині колегія суддів не може.

Не може колегія суддів погодитись й з вимогами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про необхідність зміни вироку в частині оцінки допустимості доказів, отриманих під час досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, докази, на які посилався суд першої інстанції, відповідають критеріям щодо належності та допустимості, а в сукупності є достатніми для висновку про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 .

Крім того, колегія суддів вважає, що в силу вимог ст. 408 КПК України, визнання таких доказів недопустимими не може слугувати підставою для зміни вироку, яким особу виправдано.

Надаючи оцінку доводам прокурора про наявність конфлікту інтересів у відповідності з вимогами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а саме залучення до справи в якості представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_18 в той час як останній є захисником обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає, що усі зобов`язання за договором між обвинуваченим та адвокатом були припинені, що підтверджується додатком до договору про надання правової допомоги, адвокат ОСОБА_18 участі в судовому засіданні з розгляду даного кримінального провадження не приймав не як захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , ні як представник потерпілої ОСОБА_10 , в судовому засіданні захист обвинуваченого ОСОБА_8 здійснював інший обраний ним захисник - адвокат ОСОБА_9 , а тому немає підстав вважати, що під час розгляду справи судом першої інстанції було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , як і права потерпілої ОСОБА_10 .

Оцінюючи доводи прокурора та представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, а також доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_13 та самого ОСОБА_7 в частині необґрунтованого застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а

також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні сина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є інвалідом 3 групи.

Разом з тим, суд визнав як обставини, що пом`якшують покарання повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, щире каяття, вжиття заходів для часткового відшкодування матеріальної шкоди потерпілим під час досудового розслідування.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд з достатньою повнотою врахував усі обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про його особу та обставини, що впливають на покарання.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що суд також навів переконливі докази про необхідність звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання, обґрунтовано дійшов висновку про можливість його виправлення у разі такого звільнення та належним чином мотивував прийняте рішення.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином дослідив обставини, що істотно на нього впливають, а тому колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України в даному випадку є необхідним і достатнім для його виправлення та відповідає меті покарання.

Ті обставини, що ОСОБА_7 раніше не судимий, повністю визнав свою вину, в скоєному щиро розкаявся, є достатніми для висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства протягом визначеного судом іспитового строку в два роки.

Крім того, з огляду на обставини кримінального провадження, враховуючи те, що обвинуваченим було порушено Правила дорожнього руху України, що призвело до загибелі людини, колегія суддів також вважає обґрунтованим застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З огляду на викладене, доводи прокурора та представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, а також доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_13 та самого ОСОБА_7 в частині необґрунтованого застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами розцінює як необґрунтовані, а вимоги про скасування або зміну вироку такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку в цій частині, який зміні чи скасуванню з мотивів призначення ОСОБА_7 несправедливого покарання не підлягає.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні необережного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, а також й те, що обвинувачений має на утриманні повнолітню дитину ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а.п. 138), який згідно пенсійного посвідчення дослідженого під час судового засідання є інвалідом третьої групи.

Відповідно до п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році, звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають зокрема особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, які мають повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Статтею 10 вищезазначеного Закону визначено, що питання про застосування амністії суд вирішує зокрема за ініціативою обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_7 було подано заяву, в якій він просив застосувати відносно нього амністію.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає можливим звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році.

Вирішуючи питання обґрунтованості вироку суду в частині задоволення цивільного позову за доводами апеляційної скарги представника цивільного позивача, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 33 ЦПК України, після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

Матеріалами провадження встановлено, що потерпілою ОСОБА_10 під час попереднього судового засідання було заявлено цивільний позов до ТОВ «ДТЕК Сервіс» (т. 2, а.п. 31, 38).

Разом з тим, під час слухання справи по суті від потерпілої ОСОБА_10 надійшли доповнення до цивільного позову, в яких остання просила залучити до справи в якості співвідповідача ПрАт «ДТЕК «Павлоградвугілля», як підприємство, на якому працює обвинувачений ОСОБА_7 , та в оренді у якого перебуває транспортний засіб, під керуванням якого було скоєно дорожньо-транспортну пригоду (т. 3, а.п. 90).

16 лютого 2017 року від представника ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» надійшло клопотання про розгляд справи спочатку у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 33 ЦК України (т. 3, а.п. 157).

Аналогічне клопотання надійшло до суду й 16 березня 2017 року (т. 3, а.п. 182).

Між тим, в порушення вказаних вимог Закону, зазначені клопотання суд першої інстанції залишив поза своєю уваго та розгляд справи спочатку не розпочав, чим позбавив можливості представника цивільного відповідача вчиняти процесуальні дії згідно зі ст. 62 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку в частині вирішення цивільного позову з його направленням для вирішення в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Закону України Про амністію у 2016 році, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано ОСОБА_21 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суддів в порядку цивільного судочинства.

В іншій часині Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_21 залишити без змін.

На підставі п в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 звільнити ОСОБА_7 від призначеного вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: