Справа № 344/3853/16-к
Провадження № 11-кп/779/425/2017
Категорія ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ
Справа № 344/3853/16-к

Провадження № 11-кп/779/425/2017

Категорія ч.2 ст.186 КК України

Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1

Суддя-доповідач ОСОБА_3

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 липня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , українця, громадянина України, раніше судимого:

- 14.02.2006 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст.ст.185 ч.1, 186 ч.2 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі,

- 05.06.2007 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст.185 ч.3, ст.69 КК України до двох років позбавлення волі,

- 01.06.2010 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст.185 ч.2 КК України до одного року позбавлення волі,

- 10.11.2011 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.2, 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі,

- 17.11.2014 року Миколаївським районним судом Львівської області за ст.391 КК України до одного року двох місяців позбавлення волі

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.186 ч.2, 342 ч.2 КК України, -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, українця, громадянина України, раніше судимого 10.11.2011 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ст.ст.185 ч.2, 186 ч.2 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.186 ч.2, 342 ч.2 КК України, та призначено покарання:

- за ч.2 ст.186 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

- за ч.2 ст.342 КК України, у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

До вступу вироку в законну силу залишено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 15 лютого 2016 року, з моменту затримання, з розрахунку, що відповідно до вимог ст.72 КК України, з урахуванням положень ст.5 КК України, один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Цим же вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

До вступу вироку в законну силу залишено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 15 лютого 2016 року, з моменту затримання, з розрахунку, що відповідно до вимог ст.72 КК України, з урахуванням положень ст.5 КК України, один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі

Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в солідарному порядку в користь держави - 351 (триста п`ятдесят одну) грн. 84 коп. за проведення судово-товарознавчої експертизи.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб, а також, опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків. Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Злочини скоєно за наступних обставин.

15.02.2016 року близько 02-00 год. обвинувачений ОСОБА_8 спільно з обвинуваченим ОСОБА_9 знаходились по вул. Дністровській, у м. Івано-Франківську. В цей час вони побачили біля автобусної зупинки, яка розташована неподалік ТЦ «Пасаж» потерпілого ОСОБА_12 , після чого в останніх виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_8 спільно з обвинуваченим ОСОБА_9 підійшли до потерпілого ОСОБА_12 , після чого, під приводом невиконання необґрунтованої вимоги, діючи умисно та повторно, за передньою змовою групою осіб, переслідуючи особисті корисливі мотиви на незаконне збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, почали наносити удари по тілу ОСОБА_12 , чим спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянках лівого ока, лівої руки, правої ноги, що згідно висновку експерта №114 від 18.03.2016 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, тим самим застосували відносно потерпілого насильство, що не є небезпечним для життя і здоров`я. Після цього, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_12 , а саме: мобільним телефоном марки «Sony Ericsson К510I» із сім-картою оператора мобільного зв`язку компанії «Київстар», вартість яких згідно висновку експерта №56 від 22.03.2016 рокустановить 107,46 грн., та грошовими коштами у сумі 15 грн., спричинивши потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 122,46 грн. Після вчинення злочину ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_9 місце скоєння злочину покинули, однак в подальшому були затримані працівниками поліції.

Крім цього, 06.02.2016 року близько 21-59 год., до чергової частини Управління патрульної поліції м. Івано-Франківська по спецлінії «102» від перехожих надійшло повідомлення про те, що по вул. Площа Міцкевича у м. Івано-Франківську, біля нічного клубу «DJ cafe», відбувся конфлікт між невідомими особами. У зв`язку з цим, для з`ясування обставин події та врегулювання ситуації, оперативним черговим на місце події було направлено автопатруль № НОМЕР_2 у складі інспекторів роти № 2 батальйону УПП в м. Івано-Франківськ ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Приїхавши на службовому автомобілі на місце події, працівники УПП м. Івано-Франківська отримали інформацію від очевидців про те, що обвинувачений ОСОБА_8 , може бути одним із учасників конфлікту. Після чого, працівники поліції направились до останнього, однак, ОСОБА_8 побачивши, що до нього наближаються працівники поліції почав тікати в сторону вул. Площа Ринок, де зник з їх поля зору. Повернувшись на місце події, очевидцями було вказано на особу, матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження, як на другого учасника конфлікту, який побачивши працівників поліції також почав тікати в сторону центральної частини міста. Особа, матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження, якого працівники патрульної поліції наздогнали біля приміщення ювелірного магазину «Золотий Вік», що знаходиться по вул. Незалежності, 11 у м. Івано-Франківську, почав чинити активний опір, вириватись та намагався втекти. В цей час, обвинувачений ОСОБА_8 розшукуючи особу, матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження, проходив повз будівлю магазину «Золотий Вік» та звернув увагу на спробу працівників патрульної поліції одягнути на особу, матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження спецзасіб-кайданки. З метою допомогти особі, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження уникнути затримання, ОСОБА_8 підійшов до працівників патрульної поліції та проігнорувавши законну вимогу відійти в сторону, усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу при виконанні своїх службових обов`язків, одягнуті у формений одяг, діючи умисно, схопивши ОСОБА_14 за руку почав активно протидіяти та перешкоджати здійсненню працівниками поліції покладених на них службових обов`язків.

Крім цього, ОСОБА_8 розмахував руками та виражався в сторону працівників патрульної поліції словами нецензурної лайки. Після чого, працівниками УПП м. Івано-Франківська було прийнято рішення про застосування до ОСОБА_8 спецзасобу-кайданки та доставлення його до Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області для встановлення особи. Проте, ОСОБА_8 у відповідь на законні дії працівників поліції почав здійснювати опір, спрямований на протидію виконанню ними своїх службових обов`язків, який виразився у шарпанні за формений одяг, штовханині та утриманні за руки, що підтверджується наявними у інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Івано-Франківськ ОСОБА_13 саднами в ділянці правої та лівої кисті.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 вважає вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 липня 2017 року таким, що підлягає скасуванню з підстав порушенням вимог процесуального та матеріального права.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за попередньою змовою групою осіб, тобто спільно з ОСОБА_9 . Вважає, що в судовому засіданні не встановлено жодних доказів причетності ОСОБА_9 до вчинення вказаного кримінального правопорушення. Зокрема, показання потерпілого ОСОБА_12 є непослідовними та чітко не вказують на причетність ОСОБА_9 ; показання свідків - працівників патрульної поліції про одночасне затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснюються тим, що після вчинення злочину ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_9 і вони разом продовжили рух через парк, де і були затримані працівниками патрульної поліції. Крім того, вказує, що причетність до вчинення цього злочину заперечує ц сам ОСОБА_9 .

Вказує, що суд першої інстанції, не врахував обставини, які пом`якшують покарання та характеризують особу ОСОБА_8 , а саме: визнання вини за двома вчиненими ним злочинами, молодий вік обвинуваченого, відсутність претензій матеріального чи морального характеру зі сторони потерпілих, що, на думку захисника призвело до призначення надмірно суворого покарання.

Також захисник зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано ч.5 ст.72 КК України. Зокрема, вважає, що його підзахисному слід зарахувати у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 15 лютого 2016 року по день набрання вироком законної сили.

Просить змінити вирок Івано-Франківського міського суду від 14.07.2017 року: у частині призначення покарання ОСОБА_8 , призначивши йому покарання у виді трьох років позбавлення волі; у частині виключення кваліфікуючої ознаки - вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за попередньою змовою групою осіб; та у частині зарахування строку, виклавши у наступній редакції: «На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 15 лютого 2016 року по день набрання вироку суду законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі».

- обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок Івано-Франківського міського суду від 14.07.2017 року: у частині призначення йому покарання, призначивши покарання у виді трьох років позбавлення волі, у частині виключення кваліфікуючої ознаки - вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за попередньою змовою групою осіб; у частині зарахування строку, виклавши у наступній редакції: «На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 15 лютого 2016 року по день набрання вироку суду законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі». Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений посилається на аналогічні доводи, вказані в апеляційній скарзі його захисника;

- обвинувачений ОСОБА_9 вважає постановлений судом вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Зокрема, вказує, що як на стадії досудового, так і судового провадження, своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не визнавав. Однак, вказані ним обставини в процесі судового провадження не були належним чином досліджені та враховані при постановленні вироку. Зазначає, що обвинувальний вирок ґрунтується лише на припущеннях та показах потерпілого, який на момент події перебував в стані алкогольного сп`яніння, що не було враховано судом. Стверджує, що був лиш свідком події та його дії були спрямовані на усунення конфлікту між потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_8 та ніяким чином не пов`язані із відкритим чи таємним заволодінням майном потерпілого. Вказує, що йому тільки в поліції стало відомо про те, що ОСОБА_8 в процесі конфлікту забрав телефон у потерпілого ОСОБА_12 .

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покази свідків УПП м. Івано-Франківськ, які вказували на те, що при затриманні ОСОБА_8 намагався викинути телефон, а він не чинив опір інспекторам УПП та не поводив себе зухвало.

Просить скасувати вирок Івано-Франківського міського суду від 14 липня 2017 року і направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку при новому складі суду.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 , підтримали вимоги апеляційних скарг, просили їх задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_11 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг, вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку поро доведеність вини обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень та призначив обвинуваченим законне та справедливе покарання, а тому просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та інших учасників судового провадження з приводу поданих апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України, оскільки ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним законом, на підставі об`єктивно встановлених обставин ,які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням з врахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Зі змісту апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 вбачається, що вони не оспорюють правильність встановлених судом фактичних обставин та правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.342 ч.2 КК України, щодо вчиненні опіру працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Разом з тим в своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_9 вказують на те, що вважають, вирок суду першої інстанції незаконним, оскільки суд неправильно встановив фактичні обставини, вчиненого злочину та прийшов до безпідставного висновку про те, що вчиняючи кримінальне правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_8 діяв за передньою змовою групою осіб спільно з обвинуваченим ОСОБА_9 , який в дійсності до вказаного злочину не причетний.

Разом з тим, вищевказані доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 носять безпідставний характер та повністю спростовуються обґрунтованими висновками суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчинені злочину, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав повну, всебічну та об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні відкритого викрадення майна у потерпілого ОСОБА_12 та дав правильну правову оцінку діям обвинувачених, кваліфікувавши їх за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки кожен із них вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб,

Так, в своїх показаннях потерпілий ОСОБА_12 прямо вказує на обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як на осіб, які діючи спільно, вчинили стосовно нього злочин та викрали в нього мобільний телефон та грошові кошти.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що 15.02.2016 року близько 02-00 год. до нього підійшли обвинувачені та попросили сигарети, після чого обвинувачений ОСОБА_8 почав наносити йому удари, а обвинувачений ОСОБА_9 тримав його, щоб він не зміг оборонятися, а потів заволоділи мобільним телефоном та грошовими коштами.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.02.2016 року в якому потерпілий ОСОБА_12 повідомив, що 15.02.2016 року близько 02-00 год. двоє невідомих осіб нанесли йому тілесні ушкодження та викрали в нього мобільний телефон і грошові кошти.

Дані вищевказаного протоколу свідчать про послідовність та правдивість показань потерпілого ОСОБА_12 в частині обставин, вчиненого проти нього злочину та викраденого майна

Згідно протоколу огляду місця події від 15.02.2016 року з фототаблицями було оглянуто місце вчинення злочину, зокрема вхід у парк по вул. Дністровській в м. Івано-Франківську. В ході огляду місця події було виявлено та вилучено, мобільний телефон потерпілого ОСОБА_12 , марки «Sony Ericsson К510I».

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №56 від 22.03.2016 року, вартість мобільного телефону марки «Sony Ericsson К510I» із сім-картою оператора мобільного зв`язку компанії «Київстар» становить 107 грн. 46 коп., що підтверджує розмір шкоди, який було заподіяно потерпілому в результаті вчиненого злочину.

Показання потерпілого ОСОБА_12 повністю узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи в частині характеру насильства, яке було застосовано обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час вчинення злочину та його наслідків у виді тілесних ушкоджень.

Так, відповідно до висновку експерта №114 від 18.03.2016 року в потерпілого ОСОБА_12 виявлені наступні тілесні ушкодження: синці в ділянках лівого ока, лівої руки, правої ноги і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також підтверджується протоколами пред`явлення особи для впізнання від 16.02.2016 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_12 впізнав обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , як осіб, які відкрито викрали в нього мобільний телефон та грошові кошти в сумі 15 грн.

Показання потерпілого ОСОБА_12 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в частині місця та часу вчиненого злочину, характеру застосованого до потерпілого насильства та викраденого майна.

Зокрема, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , показали, що будучи інспекторами поліції патрулювали вулиці Івано-Франківська, коли отримали повідомлення про пограбування і прибувши на місце вчинення злочину дізнались від потерпілого ОСОБА_12 , що його пограбували двоє осіб, які потів були затримані та були впізнані потерпілим.

Аналогічні показання дали свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які також підтвердили факт затримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та виявлено в них телефон, який належав потерпілому.

У колегії суддів відсутні сумніви щодо правдивості та достовірності вказаних пояснень потерпілого та свідків, які є послідовними та незмінними, узгоджуються між собою і підтверджуються іншими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізувавши досліджені докази, дав їм належну оцінку, вказав мотиви за якими приймає до уваги одні докази і відкидає інші, обґрунтував свій висновок про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що сукупність досліджених доказів та встановлені фактичні обставини, відповідно до яких, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в нічний час, під вигаданим приводом підійшли до потерпілого ОСОБА_12 та застосували до нього насильство, при цьому обвинувачений ОСОБА_19 тримав потерпілого, щоб той не міг чинити опір, а обвинувачений ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження потерпілому та забрав в нього мобільний телефон і грошові кошти, після чого вони припинили свої дії та залишили місце вчинення злочину, свідчить про те, що обвинувачені діяли спільно з прямим умисел на вчинення відкритого викрадення майна у потерпілого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненому кримінальному правопорушенні, а доводи апелянтів про неправильне встановлення фактичних обставин справи не відповідають дійсності та спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції та наведені у мотивувальній частині вироку.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, та призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу кожного з обвинувачених, наявність обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання в силу ст. ст.66, 67 КК України, те що кожен з обвинувачених раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів.

Зокрема, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 часткове визнання вини.

Водночас судом першої інстанції не встановлено обставин, що обтяжують покарання обвинуваченим.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому, слід врахувати і роз`яснення в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що сукупність встановлених судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи кожного із винних, який раніше були засуджені за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, не свідчить про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дає підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст.186 КК України.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки призначене кожному з обвинувачених покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

Згідно ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046 -VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року, частину п`яту ст. 72 КК України викладено в новій редакції, а саме, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а також згідно положень ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Зі змісту резолютивної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції визначив, що початок строку відбуття покарання необхідно рахувати обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з моменту їх затримання, що свідчить про те, що суд першої інстанції фактично зарахував у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, хоча і не вказав конкретні умови такого зарахування, визначені ч.5 ст.72 КК України, що унеможливлює перевірку правильності такого рішення судом вищестоящої інстанції.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст.380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Крім того , у відповідності до вимог п.14 ч.1 ст.537 КПК України питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, мають бути вирішені місцевим судом, який знаходиться у межах територіальної юрисдикції за місцем відбування покарання засудженим до позбавлення волі.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування чи зміни не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду повно та всебічно розглянути справу й постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок при перевірці справи в апеляційному порядку, не виявлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5