Провадження № 1-кс/582/77/18
Справа № 582/274/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2018 року Слідчий суддя Недригайлівського районного суду Сумської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого Сумського ВП ГУ НП в Сумській області майнора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Недригайлівського відділу Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному 05 січня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

з участю: слідчого ОСОБА_3 ,

володільця майна ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Недригайлівського відділу Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ 2108 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії: НОМЕР_2 належний ОСОБА_6 , що зареєстрований в с. Тетерівка, Жашківського району, Сумської області.

Своє клопотання мотивував тим, що в період часу з 01.12.2017 по 03.01.2018 ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , на автомобілі ВАЗ 2108 реєстраційний номер НОМЕР_1 приїхали до с. Холодний Яр Недригайлівського району де проникли на територію нежилого господарства, що належить ОСОБА_9 , та діючи таємно шляхом вільного доступу здійснили крадіжку металевих листів, які слугували покрівлею даху вказаного будинку, чим завдали останньому матеріальної шкоди.

Відповідні відомості внесені в ЄРДР за №0000004 від 05 січня 2018 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_5 , володілець даного автомобіля, заперечила проти задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

Слідчий суддя, заслухавши слідчого, володільця майна, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000004, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

П. 2 ст. 170 КПК України, передбачено, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

П. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

П. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132,173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Досліджуючи правові підстави арешту майна чи відмови в арешті слідчий суддя керується не тільки положеннями національного кримінального процесуального законодавства, а враховує й практику з цього питання Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України), який в своїх рішеннях у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. (п.175) та у справі «Луканов проти Болгарії» (1997р.) зазначив, що слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст. 169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою ст. 171, частиною шостою ст. 173 цього Кодексу.

Щодо суті клопотання, то слід зазначити, що клопотання по суті також є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Клопотання не відповідає вимогам ст.ст. 132, 171 КПК України, якою передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Проте, як вбачається з клопотання, воно не містить:

1. Статус потерпілого не визначений, відсутня відповідна постанова. В клопотанні немає посилань чи звертався потерпілий з заявою про залучення як потерпілого у кримінальному провадженні.

2. Взагалі відсутні відомості про заявлений цивільний позов;

3. Підозра особі не предявлена;

4. Доказів проте, що даний автомобіль може бути приховуваний, пошкоджений, знищений, відчуджений, а також, що по даній справі можлива конфіскація, арешт для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна слідчий суду не надав.

Визначаючи правову підставу для накладення арешту на майно, слідчий взагалі не вказав, де знаходиться даний автомобіль, не надав відповідних доказів, що вказаний автомобіль є речовим доказом по дану кримінальному провадженні.

Такий стан доказів, який має орган досудового розслідування, не може бути законною підставою для застосування надто обтяжливого заходу забезпечення кримінального провадження.

Той факт, що у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, також підтверджує те, що орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ст. 246 КК України.

Враховуючи розумність і співмірність обмеження права власності та вищевикладене, суд не знаходить правових підстави для накладення арешту на даний автомобіль.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-175, 309, 372, 376 КПК України слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Недригайлівського відділу Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000004 - відмовити за необгрунтованістю.

Ухвала про арешт майна може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється дня отримання нею копії ухвали.

Повний текст ухвали слідчого судді проголошено 17 квітня 2018 року о 11 годині 30 хвилин.

Суддя:підпис З оригіналом згідно
Суддя: ОСОБА_1