Ухвала
іменем україни

22 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000374, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Яремче Івано-Франківської області,
який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції Законів від 07 квітня 2011 року, 18 квітня 2013 року,

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця с. Жуківка Куликівського району
Чернігівської області, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції Законів від 07 квітня 2011 року, 18 квітня 2013 року),

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 02 червня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

виправданого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпосередньо докази не досліджував, натомість надав іншу оцінку доказам, при цьому безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про виклик свідків, показання яких, на його думку, є вирішальними для справи. Вказує на те, що апеляційний суд належним чином свого рішення не мотивував, відповідей на викладені в апеляційній скарзі доводи не надав та постановив рішення з порушенням вимог ст. 419 КПК України.
Від захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_10 надійшли заперечення, в яких вони просять касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 02 червня 2016 року, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які обвинувачувались у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції Законів від 07 квітня 2011 року, 18 квітня 2013 року), виправдано за недоведеністю вчинення ними вказаних злочинів.
Органами досудового слідства ОСОБА_5 і ОСОБА_6 обвинувачувались у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_11 , працюючи з 03 червня 2003 року, відповідно до наказу № 35-о від 03 червня 2003 року на посаді керівника Обласного центру медико-соціальної експертизи, на посаді лікаря-ортопеда-травматолога міжрайонної спеціалізованої травматологічної медико-соціальної експертної комісії, та будучи службовою особою, використовуючи своє службове становище в особистих інтересах, діючи умисно, на початку квітня 2014 року, з метою одержання неправомірної вигоди від осіб, які звернулись для проходження медико-соціальної експертної комісії, створив організовану злочинну групу в складі: ОСОБА_5 , працюючого на посаді лікаря-травматолога-ортопеда поліклінічного відділення КЛПЗ Чернігівська ЦРЛ, та ОСОБА_6 , працюючого на посаді голови травматологічної медико-соціальної експертної комісії.

Всі учасники організованої злочинної групи, з особистих корисливих мотивів, маючи єдиний намір на вчинення злочинів, пов`язаних з одержанням неправомірної вигоди, діяли згідно з розробленим ОСОБА_11 планом, спрямованим на досягнення єдиного результату, з яким були обізнані, та з чітким розподілом функцій кожного з них.

Під час здійснення своєї протиправної діяльності, маючи спільний умисел, спрямований на систематичне одержання неправомірної вигоди з подальшим її привласненням, відповідно до відведеної ролі, ОСОБА_5 інформував осіб - кандидатів на проходження МСЕК про необхідність сплатити йому неправомірну вигоду у сумі, що коливалась від 700 до 2 200 грн, за вдале проходження огляду міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК та зазначав у направленні на вказану комісію відомості, в тому числі діагноз, який відповідав вимогам, необхідним для встановлення групи інвалідності чи продовження листка непрацездатності.

ОСОБА_11 , окрім здійснення контролю за діяльністю організованої групи та розподілом здобутої незаконної вигоди, здійснював огляд осіб травматологічного профілю, підписував акт огляду МСЕК та передавав його на підпис голові міжрайонної спеціалізованої травматологічної МСЕК ОСОБА_6 , який у свою чергу підписував акт огляду МСЕК та видавав довідку про встановлення групи інвалідності.

На початку листопада 2013 року, у своєму службовому кабінеті ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_12 про необхідність сплати йому грошових коштів в сумі 2 000 грн за зазначення ним у направленні на Чернігівську міжрайонну МСЕК відомостей про його обстеження та діагноз, які будуть підставою для встановлення йому МСЕК 3-ї групи інвалідності.

Реалізовуючи злочинний намір, ОСОБА_11 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 04 грудня 2013 року отримали від ОСОБА_12 неправомірну вигоду у розмірі 2 000 грн, за зазначення у направленні на Чернігівську міжрайонну МСЕК відомостей про його обстеження та діагноз, які будуть підставою для встановлення ОСОБА_12 цією МСЕК 3-ї групи інвалідності.

Продовжуючи, за версією органу досудового розслідування свою злочинну діяльність, за аналогічних обставин, перебуваючи у м. Чернігові в період з грудня 2013 року по травень 2014 року ОСОБА_11 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 отримали неправомірну вигоду від: ОСОБА_13 у розмірі 1 800 грн, ОСОБА_14 - 2 200 грн, ОСОБА_15 - 700 грн, ОСОБА_16 - 1 500 грн, ОСОБА_17 - 3 000 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання скарги, пояснення захисників та виправданого ОСОБА_5 із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положенням ч. 1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

У своїй касаційній скарзі прокурор вказував на безпідставне виправдання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, що, на думку колегії суддів, є необґрунтованим.

Докази винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на які посилалась сторона обвинувачення, перевірені судом та згідно зі ст.ст. 86, 87, 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов правомірного висновку про те, що вони не підтверджують вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 інкримінованих їм злочинів.

Також суд навів достатньо ґрунтовні доводи про неможливість беззаперечного врахування в якості доказу винуватості ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вироку на підставі угоди щодо ОСОБА_11 , з якими погоджується й колегія суддів.

З огляду на викладене, доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення, зроблену судом, колегія суддів уважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, належним чином перевірив наведені в ній доводи, дав на них вичерпну відповідь, й, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував прокурор у скарзі, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 02 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошений учасникам судового провадження о 09 год. 30 хв. 01 березня 2017 року.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3