АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/472/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/315/к/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянула 23 травня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Нікопольського міськрайонного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року, по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0003363, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець Дніпропетровської обл., громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , не працюючого, з освітою середньою-спеціальною, одруженого, на утримані має доньку ОСОБА_7 , 2008 року народження, раніше судимого:
- 11.08.2008 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 190 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;
- 23.10.2008 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 289, ч. 3 ст. 185. ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 23.01.2009 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст. 289 ч. 2, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років 15 днів позбавлення волі. Звільнений 31.01.2012 умовно-достроково, невідбутий термін 1 рік 6 місяців 26 днів;
- 26.09.2013 Марганецьким міським судом за ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст.263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 міс. позбавлення волі, звільнений 29.02.2016 на підставі ч.5 ст. 72 КК України по відбуттю покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України.
Учасники судового провадження:
Прокурор - ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати і призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 16.01.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої задоволено. Питання з речовими доказами вирішене.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року ОСОБА_6 було визнано винним, за наступних обставин.
Обвинувачений ОСОБА_6 29.08.2016 приблизно о 14.00 год. знаходився біля Селянського ринку в м. Нікополі Дніпропетровської обл., де побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , яка направлялась в сторону буд. № 36 по вул. Головко в м. Нікополі Дніпропетровської обл. В руці ОСОБА_9 тримала мобільний телефон та на плечі у неї була жіноча сумка. В цей момент у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 ззаду підбіг до ОСОБА_9 , однак остання його почула та обернулась. Скориставшись шоковим станом потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , вихопив у неї з руки, тим самим умисно відкрито повторно з корисливих мотивів заволодів мобільним телефоном «Samsung GТ-Е1080» вартістю 205 грн, з сім-картою оператора мобільного зв`язку МТС, вартістю 10 грн, з грошовими коштами на рахунку в сумі 18 грн, та шляхом ривка, зірвавши з плеча останньої жіночу сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 6 000 грн., заволодів ними, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 6 233 грн. З місця скоєння злочину ОСОБА_6 втік. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що призначене судом покарання є несправедливим та суворим. Вважає, що суд несправедливо призначив йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, та не врахував пом`якшуючі обставини, а саме визнання вини, чистосердечне розкаяння, часткове відшкодування матеріальної шкоди, те що він не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, те що в нього на утриманні перебуває малолітня донька 2008 року народження, крім того мама 1940 року народження, якій потрібен сторонній догляд. На думку обвинуваченого, суд при призначенні покарання мав застосувати положення ст. 75 КК України та призначити йому покарання з випробувальним терміном.
Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду та думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України ґрунтуються на зібраних по справі доказах, досліджених судом і яким була надана належна оцінка у вироку суду відповідно до вимог ст. 374 КПК України та в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядається.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_6 винним себе визнав повністю, у зв`язку із чим судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та судовий розгляд кримінального провадження здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого, потерпілу і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.
Порушень судом кримінального процесуального закону при визначенні обсягу доказів та порядку їх дослідження при ухваленні вироку колегія суддів не вбачає.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість призначеного судом покарання, з тих підстав, що суд при призначенні покарання не врахував особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують його покарання, то їх не можна визнати обґрунтованими.
Так, вирішуючи зазначені питання, суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України, взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню, а саме те, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який ніде офіційно не працює, проживає з матір`ю, 1940 року народження, яка потребує стороннього догляду, має на утриманні доньку, 2008 року народження, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, часткове відшкодування шкоди, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, призначив обвинуваченому мінімальне покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, у вигляді позбавлення волі.
Судом першої інстанції було враховано всі обставини справи, в тому числі ті, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, а також те, що ОСОБА_6 раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але в період випробувального терміну вчиняв нові злочини, тому немає підстав для застосування ст. 69, 75 КК України.
З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки він є правильним та ґрунтується на вищенаведених обставинах, що були судом досліджені та вірно оцінені, і не знаходить достатніх підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого покарання, так як призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим за видом та розміром, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, в частині скасування вироку суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, внаслідок його суворості.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року, по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0003363, відносно ОСОБА_6 , якого визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня отримання ним копії ухвали.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4