Справа № 404/816/17
Номер провадження 1-кс/404/687/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , іншого власника/володільця майна, ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання слідчого СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області по матеріалам кримінального провадження 0006647 з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області, звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб «БМВ325і», 1993 року виробництва з державними номерними знаками НОМЕР_1 , посилаючись на те, що цей автомобіль є тимчасово вилученим майном, визнаний речовим доказом, на ньому збереглися сліди злочину. Заявлене до арешту майно є предметом проведення спеціальних досліджень, тобто автомобіль відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України. На переконання слідчого з прокурором: підставою звернення з таким клопотанням, - стала наявність на транспортному засобі трассологічної інформації, здатної слугувати доказом злочину. Мета звернення - забезпечення умов зберігання таких слідів.

Слідчий подав заяву про вирішення вимог заявленого клопотання без його участі. Прокурор викликався, не зявився. ОСОБА_3 (інший володілець майна) заперечив можливість задоволення вимог по-поданому слідчим клопотанню, через сплив строку звернення з таким клопотанням, потребою забезпечити володільцю майна, право на мирне володіння майном (п.1 Протоколу Першого Європейської Конвенції з основоположних прав та свобод людини).

Вислухавши доводи присутніх, вивчивши матеріали клопотання, вважаю за можливе задовольнити вимоги заявленого слідчим клопотання, з наступних підстав:

За результатами проведеного огляду місця події від 24.09.2011 року, автомобіль «БМВ 325і» 1993 року виробництва з державними номерними знаками НОМЕР_1 , був вилучений і поміщений під охорону на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів Кіровоградської філії державного підприємства «Інформ-ресурси», де і знаходиться в теперішній час.

Оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності. Після набрання чинності цим Кодексом оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії здійснюються згідно з положеннями Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність" та положеннями цього Кодексу. Допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності. (п.7-8 Розділу XI, Перехідних положень КПК України, від 13.04.2012 року).

Приведені перехідні положення чинного КПК України, засвідчують як законність вилучення, так і утримання спірного транспортного засобу.

За таких умов, після відновлення досудового розслідування по означеному кримінальному провадженню, своєчасним стало звернення слідчого з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучений транспортний засіб. В цьому випадку не буде вирішальним період часу між вилученням майна та звернення слідчого з клопотанням про його арешт. Такий істотний проміжок в часі не вважається протиправною дією, через те, що він утворився внаслідок змін в процесуальному законодавстві, тобто пов`язаний з правомірною діяльністю, що закріплено в перехідних положеннях. Існуючі правовідносини обтяжені дією КПК України в попередній редакції, тому була б неправильною відмова в задоволенні поданого слідчим клопотання про арешт майна, суто з формальних підстав через порушення граничного строку, встановленого Законом для звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в поряду, визначеному Кабінетом Міністрів України. (ч. 2 ст. 100 КПК України).

На підставі постанови слідчого від 17.06.2016 року, вилучений транспортний засіб був визнаний в якості речового доказу.

Пунктом 1 частини 2 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

У свою чергу арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. (частини 1-2 ст.170 КПК України).

При цьому враховується, що відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Слідчий надав достатні данні, якими є протокол огляду місця події; висновки експертиз, на підставі яких доводиться розумна підозра в тому, що заводський номер шасі спірного транспортного засобу зазнав змін, тобто авто зберегло на собі сліди злочину. Зазначене майно визнано речовим доказом; слідчим ухвалені постанови про необхідність в подальшому забезпечити збереження майна у такому незмінному стані, оскільки їх втрата унеможливить доказування зміни заводського номеру та підробку документів на автомобіль «БМВ325і» з державними номерними знаками НОМЕР_1 .

За висновками проведений спеціальних криміналістичних досліджень, крім незаконної зміни номерних деталей на автомобілі, також було виявлено підробку в офіційних реєстраційних документах спірного авто. Таким чином існує нагальна потреба у забезпеченні належного зберігання речового доказу у кримінальному провадженні, та безперешкодного доступу сторони кримінального провадження до зазначеного транспортного засобу. Крім цього достовірно не встановлений попередній власник, законність процедури відчуження рухомої речі.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. (ч. 11 ст. 170 КПК України)

Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України, спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили. Згідно п. 1 Постанови Пленуму № 5 Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Зі змісту наведеного роз`яснення чітко зрозуміло, що всі охочі власники/володільці зможуть ініціювати перед судом чи слідчим суддею розгляд клопотання про зняття арешту, після пред`явлення ними копії судового рішення, що набрало законної сили, про визнання за певною особою індивідуально визначеного майна, вилученого під час огляду місця події від 24.09.2011року. Такий правовий висновок гарантує забезпечення майнових прав щодо невизначеного кола власників/володільців спірного майна.

При цьому буде забезпечено виконання пункту 1 ст. 1 Першого протоколу Конвенції, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між заявленими засобами, що застосовуються, та законною метою, яку прагнуть досягти.

На виконання означеної міжнародної норми права, кожен заявлений власник/володілець майна, при наявності судового рішення про належність майна вправі ставити питання про його повернення. Крім того, останні мають процесуальну можливість вимагати перед вищестоящим прокурором, організацію проведення спеціальних досліджень в цьому провадженні з дотриманням розумних строків (ст. 308 КПК України), або звернутись до слідчого судді з вимогою встановити граничний строк завершення експертизи (ст. 303 КПК України).

При вирішенні поданого клопотання, з наданих матеріалів встановлено, що дії слідчого відповідають вимогам закону. Останній довів наявність розумної підозри про існування ризику умисного знищення автомобіля чи зміни номерних вузлів та агрегатів, що призведе до втрати значення речового доказу, як такого. Авто зберігає на собі трасологічну інформацію індивідуально визначеного характеру. За таких умов зазначене у клопотанні майно, що було тимчасово вилучено слідчим під час огляду місця події, відповідає вказаним критеріям і підлягає арешту. Також для проведення ефективного досудового розслідування є потреба у збереженні цього майна у такому незмінному стані до встановлення фактичних обставин вчинення злочину. Зважаючи на перераховані обставини, підлягає задоволенню і вимога слідчого про необхідність застосування по відношенню до спірного авто заборони в користуванні та розпорядженні арештованим майном.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба тимчасового втручання в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту з метою запобігання його зникнення, знищення, пошкодження, зміни майна.

Держава забезпечує право громадянина на недоторканність майна, захист суспільних відносин пов`язаних з забезпеченням обліку та державної реєстрації транспортних засобів, ефективне проведення досудового розслідування. Таким чином тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак перераховані основоположні немайнові ознаки, переважають принцип мирного володіння майном.

Слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, необхідність забезпечення позову, є достатньою умовою для застосування щодо цього рухомого майна спів розмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно. Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено. Арешт суттєво не позначитися на інтересах третіх осіб. З урахуванням викладеного і керуючись ст. 170 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити. По кримінальному провадженню 0006647 з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 358 КК України, накласти арешт та заборонити користування і розпорядження автомобілем «БМВ325і», 1993 року виробництва з державними номерними знаками НОМЕР_1 , зареєстрованого за громадянином ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим СВ Кропивницького відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області, ОСОБА_5 , з вчиненням ним у визначеному законом порядку дій по реєстрації арешту майна та забезпеченню умов його зберігання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1