Справа № 459/5259/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/12/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

засудженого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

виправданого ОСОБА_12 та його захисника - адвоката ОСОБА_13 ,

потерпілого ОСОБА_14 та його представника - адвоката ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121 КК України, ОСОБА_12 за ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України за апеляціями прокурора та потерпілого ОСОБА_14 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 28 жовтня 2015 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.4 ст. 187 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі; на підставі п.4 ч.1 ст. 49 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності. Запобіжний захід засудженому ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено підписку про невиїзд. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 до ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто з останнього на користь ОСОБА_14 60000 грн. відшкодування моральної шкоди; 54426 грн. 76 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 4200 грн. витрат на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 450 грн. 24 коп. судових витрат за проведення судових експертиз.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочинів.

Запобіжний захід - підписку про невиїзд, скасовано. Скасовано постанову Жовківського районного суду Львівської області від 22 травня 2008 року про накладення арешту на майно ОСОБА_12 .

ОСОБА_10 визнаний винним у тому, що він близько 21 год. 00 хв. 23 грудня 2004 року, знаходячись в приміщенні бару «Троянда», що на пл. Є.Коновальця, в м. Жовква, Львівської області, перебуваючи в ставі алкогольного сп`яніння, на ґрунті виниклих неприязних відносин, під час розпивання алкогольних напоїв, умисно наніс удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_14 . Після чого, всупереч волі потерпілого, вивів останнього з приміщення бару на вулицю, та продовжуючи свої дії, умисно, наніс потерпілому декілька ударів кулаком та ногою в область голови, заподіявши останньому тяжкі тілесні ушкодження, а саме: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку, перелом кісток основи черепа, верхньої щелепи, що ускладнилось назоліквореєю (витікання спинномозкової рідини з носових ходів), множинні крововиливи, рани на голові, слизовій рота, множинні крововиливи на тулубі, лівій руці, забійні садни на ногах та на лівій руці. Тяжкі тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент спричинення.

На вирок суду прокурор та потерпілий ОСОБА_14 подали апеляції.

В своїй апеляції прокурор просить вирок скасувати, а справу скерувати на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що вирок є незаконним, необґрунтованим, підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, не відповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_10 внаслідок м`якості. Постановляючи виправдувальний вирок судом було порушено вимоги пунктів 21, 22 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 29 червня 1990 року. Висновки суду щодо виправдання ОСОБА_12 та часткового виправдання ОСОБА_10 не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, не ґрунтуються на законі та матеріалах справи. Наявні в матеріалах справи докази не виключають вину засуджених, а навпаки підтверджують її. Суд взяв до уваги показання ОСОБА_12 про те, що потерпілий добровільно йшов у райвідділ і ударів він йому не наносив. Однак, такі показання спростовуються показаннями потерпілого, який зазначив, що ОСОБА_12 проти його волі вів його до райвідділу та наносив удари. Крім того, суд не взяв до уваги показання ОСОБА_16 . Задовольняючи частково цивільний позов, суд не врахував характер скоєного злочину, тяжкість моральних страждань перенесених потерпілим, їх характер та обсяг, майновий стан засудженого, можливість ним відшкодування завданих збитків. В порушення вимог ст. 65 КК України суд обрав засудженому ОСОБА_10 надто м`яке покарання у виді 6 років позбавлення волі, а виправдавши ОСОБА_12 , останній взагалі уникнув покарання. Судом не враховано, що засуджений ОСОБА_10 вчинив особливо тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, повністю вину не визнав, завданої шкоди повністю не відшкодував, а отже не усвідомив всю тяжкість скоєного, що дає підстави не погодитися в цій частині з вироком. Висновок про виправдання ОСОБА_12 та часткового виправдання ОСОБА_10 за недоведеністю їх вини у пред`явленому обвинуваченні зроблений судом без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у справі доказів, а тому не може визнаватися законним, у зв`язку з чим повинен бути скасований.

У своїй апеляції потерпілий ОСОБА_14 просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років; визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років. Цивільний позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог потерпілий зазначає, що вирок є незаконним, необґрунтованим, судове слідство проведено однобічно, суд взяв до уваги докази, які виправдовують засуджених та відхилив докази сторони обвинувачення. Вирок є невмотивованим, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд неправильно застосував кримінальний закон та призначив надто м`яке покарання, ніж те на яке заслуговую обвинувачений, а також допустив інші істотні порушення вимог КПК. Суд безпідставно не взяв до уваги показання потерпілого, мотивувавши це тим, що потерпілий протягом розгляду справи з 2004 року часто змінював свої показання, а тому вважає, що вони є неправдивими, що є неправильним та не відповідає дійсним обставинам справи. Показання потерпілого є логічними, однаковими та послідовними, відповідають показанням інших свідків, а деякі відмінності можуть бути зумовлені довгим плином часу розгляду справи та важкою травмою голови. В основу вироку суд взяв первинні пояснення ОСОБА_14 , які були відібрані дільничним 05 січня 2005 року, коли потерпілий знаходився у лікарні й перебував в надзвичайно важкому стані. Суд першої інстанції при постановленні вироку не врахував такі докази, а саме: показання засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ; пояснення експерта ОСОБА_24 ; висновок судово-медичної експертизи № 40/05 від 04 березня 2005 року та висновок № 3/07; протокол огляду місця події від 24 грудня 2004 року; протокол медичного огляду від 23 грудня 2004 року; рапорти міліціонерів; довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» та інші документи. У вироку, для спростування показання потерпілого, суд покликався на показання свідка ОСОБА_22 , яка вказала, що після побиття потерпілий пішов додому з громадянином на прізвище ОСОБА_25 , що не відповідає обставинам справи, оскільки такого даний свідок не казав. Крім того, показання ОСОБА_12 та ОСОБА_10 є неправдиві в частині спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, які вони дають з метою уникнення кримінальної відповідальності. У судовому засіданні засуджений ОСОБА_10 не зміг пояснити наявність у нього купюри номіналом 20 грн. (нового зразка), проте потерпілий стверджував, що у нього були гроші, а саме: дві купюри по 20 грн. (нового зразка) та 3 гривні, які забрали у нього засуджені. Судом не було враховано й те, що ОСОБА_12 шкоду не відшкодував взагалі, а ОСОБА_10 відшкодував мізерну її частину, близько 6,5% від загальної суми, підсудні щиро не розкаялися, перебували в стані алкогольного сп`яніння, вибачення у потерпілого не просили й своєю поведінкою та ставленням до потерпілого і суду не заслуговують на м`яке покарання. Також зазначає, що внаслідок його побиття він став інвалідом, і суд безпідставно не врахував стягнення середнього заробітку за весь час втрати ним працездатності, а твердження суду про те, що відсутні належні та допустимі докази ступеня втрати потерпілим працездатності з 27 січня 2008 року, є безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що розмір моральної шкоди призначений судом є несправедливим, оскільки не враховано того, що внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень він втратив престижну високооплачувану роботу, соціальні зв`язки, став інвалідом до кінця життя, змушений постійно лікуватися, стан здоров`я є незадовільний, на його утриманні перебуває дружина та двох малолітніх дітей, а тому просить стягнути моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

Провівши у справі часткове судове слідство, заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляції прокурора та часткову підтримку апеляції потерпілого, пояснення потерпілого ОСОБА_14 та його представника ОСОБА_15 на підтримку апеляції потерпілого, пояснення засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , виправданого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_13 , які просять вирок суду залишити без зміни, обговоривши наведені в апеляціях доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У ході судового розгляду справи у суді першої інстанції та в апеляційному суді засуджений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України за встановлених судом обставин визнав та у вчиненому щиро розкаявся.

Доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого про невмотивованість судового рішення є безпідставними.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_10 у спричиненні ОСОБА_14 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та обґрунтовані сукупністю належним чином здобутих та ретельно досліджених судом доказів.

Вина ОСОБА_10 підтверджується відповідними доказами по справі, якими є:

- показаннями підсудного ОСОБА_10 , який свою вину визнав частково та пояснив, що ввечері 23 грудня 2004 року, він разом ОСОБА_12 та ОСОБА_17 перебували у барі «Троянда», де випивали спиртне. В той час в бар зайшов ОСОБА_14 , який купив пиво і сів за їх столик, назвавшись ОСОБА_26 . Вони його пригостили горілкою, після чого ОСОБА_14 встав і штовхнув його з крісла, він піднявся та вдарив ОСОБА_14 кулаком в обличчя, після чого вивів його з бару де наніс йому ще декілька ударів, останній удар ногою в голову, після чого був затриманий працівниками міліції. Працівники міліції доставили його в приміщенні ДНД, де його обшукали, а потім повели на медичний огляд. ОСОБА_12 не допомагав йому виводити потерпілого на вулицю та не бив потерпілого. Він нічого в ОСОБА_14 не вимагав, і ніяких речей у нього не забирав. Сплатив ОСОБА_14 2000 доларів США та ще приблизно 2000 грн. як відшкодування завданої шкоди. Щиро розкаюється у вчиненому;

- показаннями підсудного ОСОБА_12 , який свою вину у вчинені інкримінованих йому злочинів не визнав, й суду пояснив, що ввечері 23 грудня 2004 року він зустрівся з ОСОБА_10 та ОСОБА_27 , пішли в бар де вживали алкогольні напої. В бар зайшов незнайомий чоловік, замовив пиво і дивився на них, а згодом підсів за їх столик, випив з ними, потім купив пляшку горілки і пішов до іншої компанії. Через деякий час ОСОБА_14 повернувся до їхнього столика і зіштовхнув ОСОБА_10 з крісла. ОСОБА_10 його вдарив, після цього вони вийшли на вулицю. На вулиці ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_14 у голову, після чого його одразу затримали працівники міліції. Він знаходився на відстані декількох метрів від ОСОБА_10 та ОСОБА_14 . Він ОСОБА_14 не бив, і не бачив щоб ще хто-небудь, окрім ОСОБА_10 , бив потерпілого. Ні він, ні ОСОБА_10 нічого у потерпілого не вимагали, і ніяких речей не забирали. Коли працівники міліції повели ОСОБА_10 в міліцію, він разом з ОСОБА_27 пішов за ними та просили працівників міліції відпустити ОСОБА_10 . Згодом він повернувся до бару, де знайшов ОСОБА_14 сидячого під стіною та попросив його піти разом з ним у міліцію для того, щоб відпустили ОСОБА_10 . Йдучи разом із ОСОБА_14 у напрямку міліції потерпілий вдарив його ліктем в обличчя, розбивши йому носа, та втік від нього. Жодних ударів ОСОБА_14 він не наносив. Ні він, ні ОСОБА_10 нічого у потерпілого не вимагали, і останній нічого їм не віддавав;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що він був біля бару «Троянда» і бачив як ОСОБА_10 завдав удар ногою в область голови потерпілому ОСОБА_14 , який сидів навприсядки. У той день він разом з ОСОБА_28 несли службу і знаходилися на вулиці поблизу синагоги в м. Жовква Львівської області. Вони побачили біля бару «Троянда» велике скупчення людей, підійшли туди і виявили, що біля дверей бару сидить невідомий мужчина і тримається за голову, а в той час інший невідомий мужчина копнув його в голову ногою. Він взяв останнього за руку і відвів в сторону, після чого вийшла бармен, жінка зі світлим волоссям, і її попросили винести води, обмити мужчину якому заподіяли тілесні ушкодження. Вони відвели затриманого в ДНД, і по дорозі разом з ними шли ще двоє мужчин, - друзі затриманого. Він з лейтенантом сказали друзям затриманого, щоб вони привели побитого мужчину і якщо він не буде мати претензій до затриманого, то вони відпустять останнього (а.с.40-42, 139 Т.1);

- показаннями експерта ОСОБА_24 який суду пояснив, що при проведенні судово-медичної експертизи ним був оглянутий потерпілий ОСОБА_14 , він ознайомився з медичними документами, і дійшов до висновку, що в потерпілого була відкрита черепно-мозкова травма з забоєм мозку, перелом кісток черепа і, що дане ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Дані ушкодження могли утворитися при нанесенні тупими предметами (ногами, руками). Якщо потерпілому не було б надано своєчасну медичну допомогу, наступила б смерть. Потерпілий опору чинити не міг. Кількість ударів близько 10 ударів, в голову наносилося декілька ударів, швидше за все ногою, а також предметом, який не залишив специфічних слідів. Після ушкодження потерпілий міг пересуватися;

- показаннями свідка ОСОБА_20 про те, що того вечора йому зателефонував ОСОБА_14 , з яким вони знайомі близько 15-20 років, і сказав, що його побили і він знаходиться в Жовківській лікарні. Він приїхав у лікарню і побачив, що у ОСОБА_14 носова кровотеча, крововиливи на обличчі. Потерпілий сказав, що його побив ОСОБА_10 , а на наступний день розказав йому про конфлікт у барі. ОСОБА_14 сказав, що його вивели з бару і там били, і що його били декілька людей, і крім того, у нього пропала кредитна картка. Він у лікарні бачився з експертом ОСОБА_24 ;

- показаннями свідка ОСОБА_16 про те. що 23 грудня 2004 року її чоловік ОСОБА_14 довго не повертався додому. Десь близько 22.00 год. він повернувся додому зі слідами крові на обличчі, вона викликала швидку медичну допомогу. Чоловік їй повідомив, що його побили невідомі особи, на його думку, тому що хотіли гроші. Швидка їх відвезла в лікарню, чоловік зателефонував в «ПриватБанк» і попросив щоб заблокували його кредитну картку. Працівники міліції привели ОСОБА_10 і чоловік його впізнав, і запитав де інші двоє. ОСОБА_10 відповів, що не бив її чоловіка. Її чоловік пролежав в Жовіківській лікарні близько тижня, а потім ще тривалий час у Львові. Чоловік їй говорив, що у нього забрали гроші та кредитну картку особи, які його побили. Батько ОСОБА_10 відшкодував їм 2000 доларів США, і ще грошові кошти в гривнях як відшкодування заподіяної їм матеріальної шкоди. З березня 2014 року ОСОБА_10 більше грошових коштів на відшкодування шкоди не надав. Чоловік сказав, що кредитну картку і гроші він викинув перед собою;

- показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що станом на грудень 2004 року вона була власником бару «Троянда». 23 грудня 2004 року близько 21.00 год. вона йшла додому і побачила, що біля бару стоїть високий хлопець в окулярах, і його обличчя було в крові, а біля нього був високий хлопець якого вона не знає. Там також були працівники міліції, які забирали одного хлопця. Побитий мужчина кудись пішов з другом, і по дорозі спитав в свого друга чому він не допомагав йому битися, на що той відповів, що не б`ється;

- показаннями свідка ОСОБА_21 про те, що на другий день після події він прийшов на роботу і відібрав пояснення у ОСОБА_10 , так як на той момент працював дільничним інспектором міліції в м. Жовква Львівської області. Огляд і обшук підсудних він не проводив. Вказав, що можливо помилково зазначив у протоколі іншу дату;

- показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що вони з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , сиділи в барі «Троянда». ОСОБА_10 вдарив потерпілого рукою в обличчя біля входу в бар, а коли потерпілий присів біля дверей, то ще наніс ногою удар потерпілому в голову. ОСОБА_12 стояв біля нього і ударів не наносив. Підійшли працівники міліції та забрали ОСОБА_10 з собою. Він та ОСОБА_12 пішли за ними, а потерпілий залишився біля бару. Потерпілий ніяких коштів не витягував і він не бачив, щоб той комусь будь-що передавав;

- показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що станом на 23 грудня 2004 року вона працювала барменом в кафе-барі «Троянда», що в м. Жовква. Ввечері зайшов у бар потерпілий, будучи уже в стані алкогольного сп`яніння, придбав собі пиво. Потім зайшов ОСОБА_10 і з ним були ще двоє хлопців. Потерпілий купив у неї пляшку горілки і пив з ними. Почалася бійка, ОСОБА_10 і потерпілий почали битися, тобто шарпатися, це було в приміщенні бару, вона їх вигнала на вулицю. У барі ОСОБА_10 вдарив потерпілого рукою. Свідком подій, що відбувалися біля бару вона не була, оскільки не виходила з бару та нікому нічого не говорила;

- показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що у вечірній час 23 грудня 2004 року він разом з ОСОБА_19 підійшли до бару «Троянда», і побачили як ОСОБА_10 наносив удари сидячому навприсядки потерпілому. ОСОБА_10 наносив удари ногою в область грудей, підборіддя та наніс один сильний удар в область голови. Вони підбігли і затримали ОСОБА_10 , в потерпілого текла кров по обличчю. Він зайшов в бар і попросив щоб хтось зателефонував в швидку медичну допомогу. Вони доставили ОСОБА_10 в райвідділ, а ОСОБА_12 та ще один хлопець йшли за ними. Черговий їм повідомив, що затриманого слід доставити в приміщення колишнього ДНД. Вони викликали дільничних інспекторів міліції, які здійснили опитування. Він не бачив щоб хтось в когось забирав гроші і пластикову картку. Він, також, не бачив щоб ОСОБА_12 наносив удари потерпілому. Коли вони забрали ОСОБА_10 у райвідділ, потерпілий залишився біля бару;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_29 від 06.06.2005 року, відповідно до якого він працював дільничним інспектором міліції в м. Жовква Львівської області. 23 грудня 2004 року близько 22-23 год. дільничний ОСОБА_30 повідомив йому, що невідомі особи побили ОСОБА_14 , і потрібно дізнатися хто це був. Вони разом пішли в бар «Троянда», де бармен їм повідомила, що самої бійки вона не бачила, а одного хлопця, який бився, затримала міліція. В барі була лише шарпанина. ОСОБА_10 повідомив, що побив ОСОБА_14 ;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_31 від 05.02.2005 року та 07.06.2005 року, який працював дільничним інспектором міліції Жовківського РВ УМВС, який на момент розгляду справи помер, відповідно до яких близько 21-22 год. 23 грудня 2004 року, він проходив на вул. Коновальця в м. Жовква і побачив, що навпроти бару «Троянда» присів чоловік, тоді він підійшов до нього і запитав, чи тому не потрібна допомога, на що той попросив допомогти йому дійти до дому. Коли чоловік підвівся він впізнав у ньому ОСОБА_14 , якого добре знав. Обличчя ОСОБА_14 було все в крові і він йому пояснив, що його в барі побили невідомі хлопці, яких він їх не знає, сказав що це були цигани. Він відвів ОСОБА_14 додому. Після чого вони з дільничним пішли в бар. Йому на телефон зателефонував черговий міліції і повідомив що в лікарню поступив з тілесними ушкодженнями ОСОБА_14 , а патруль на вулиці затримав мужчину, який заподіяв потерпілому тілесні ушкодження;

- рапортами працівників Жовківського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 23.12.2004 року про те, що під час несення служби 23.12.2004 року близько 21:30 год. ними був затриманий ОСОБА_10 , 1981 року народження, який бив невідомого громадянина. При затриманні ОСОБА_10 намагався втекти з місця пригоди, після чого його було доставлено в міліцію (т.1 а.с.9,10);

- протоколом огляду місця події від 24.12.2004 року відповідно до якого ДІМ Жовківського РВ УМВСУ у Львівській області було встановлено, що місцем події являється територія площі Коновальця в м. Жовква, перед баром «Троянда», яка покрита бруківкою, на якій виявлено не чіткі плями темно бурого кольору розміром 3х4 см., інших слідів виявлено не було(т.1 а.с.24);

- розпискою ОСОБА_14 від 24.01.2005 року про те, що він отримав від ОСОБА_10 кошти в сумі 2000 доларів США у відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди, яка була заподіяна йому ОСОБА_10 23.12.2004 року в результаті нанесення тілесних ушкоджень біля бару «Троянда» в м. Жовква Львівської області (т.1 а.с.39);

- протоколом очної ставки від 02.03.2005 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , відповідно до якого, ОСОБА_14 повідомив, що ОСОБА_17 йому не знайомий і що він його побачив лише 23.12.2004 року біля бару «Троянда». ОСОБА_17 повідомив, що ОСОБА_14 йому знайомий з вигляду, так як він є мешканцем м. Жовкви і має справу з комп`ютерами. ОСОБА_14 та ОСОБА_17 розповіли про обставини подій, які відбувалися в барі «Троянда», до виникнення конфлікту між підсудними та потерпілим (т.1 а.с.60-70);

- протоколом очної ставки від 02.03.2005 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , відповідно до якого обоє повідомили про те, що до 23.12.2004 року вони не знали один одного, і ніколи не зустрічалися до того. ОСОБА_14 вказав на ОСОБА_12 як на особу, яка 23.12.2004 року заподіяла йому тілесні ушкодження разом з ОСОБА_10 . ОСОБА_12 з показами ОСОБА_14 не погодився та вказав, що в барі у них конфлікту не виникало і він йому ушкоджень не заподіював, і крім того, він не чув щоб хтось вимагав гроші у ОСОБА_14 і щоб він витягував якісь гроші (т.1 а.с.71-84);

- висновком експерта № 40/05 від 14.01.2005 року відповідно до якого комісією Жовківського відділення СМЕ було проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_14 та встановлено, що у останнього при поступленні в лікарню було виявлено наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, перелому кісток основи черепа, верхньої щелепи та ускладнилось назоліквореєю (витікання спинно-мозкової рідини з носових ходів), множинні крововиливи, рани на голові, слизовій рота, множинні крововиливи на тулубі, лівій руці, забійні садна на ногах, лівій руці. Вказані ушкодження могли утворитися 23.12.2004 року від множинної дії тупих предметів, в тому числі ногами в зуби, руками затиснутими в кулак, були небезпечними для життя в мить спричинення і по цій ознаці відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (т.1 а.с.85-88);

- протоколом очної ставки від 15.07.2005 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , відповідно до якого, обоє осіб повідомили, що вперше познайомилися в барі «Троянда» в м. Жовква 23.12.2004 року. ОСОБА_14 вказав на ОСОБА_10 як на особу, яка 23.12.2004 року заподіяла йому тілесні ушкодження в барі «Троянда» та розповів обставини подій, які трапилися. ОСОБА_10 погодився з показами ОСОБА_14 частково, вказавши, що ні ОСОБА_12 , ні ОСОБА_17 того вечора ОСОБА_14 тілесних ушкоджень не завдавали (т.1 а.с.157-160);

- протоколом очної ставки від 18.07.2005 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , відповідно до якого ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_14 , як чоловіка з яким познайомився 23.12.2004 року і який назвався ОСОБА_26 , і який потім зіштовхнув ОСОБА_10 з крісла, а останній за те наніс йому удар. ОСОБА_14 вказав, що ОСОБА_12 являється одним з тих осіб з якими він познайомився в барі «Троянда» 23.12.2004 року і, що він підходив до нього на вулиці, після бійки, і казав йти в міліцію давати покази (т.1 а.с.161-164);

- протоколом очної ставки від 06.09.2005 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_23 відповідно до якого обоє пояснили, що знають один одного так як ОСОБА_23 працює барменом в барі «Троянда» в м. Жовква, а ОСОБА_14 заходив у цей бар. ОСОБА_23 вказала, що ОСОБА_14 в барі підсів до компанії хлопців і дівчат і замовив за цей столик пляшку горілки, в барі ОСОБА_14 вдарив ОСОБА_10 , на вулицю до них вона не виходила. Вказала, що ОСОБА_14 був у стані алкогольного сп`яніння, але свої дії і рухи контролював (т.1 а.с.172-174);

- висновком експерта № 3/07 від 06.12.2006 року відповідно до якої у потерпілого ОСОБА_14 внаслідок отриманої у грудні 2004 року травми голови є її наслідки у вигляді посттравматичного запалення оболонок мозку з вогнищевою неврологічною симптоматикою, хронічною назальною ліквореєю, частковою атрофією зорових нервів. У зв`язку із вказаним, у ОСОБА_14 на період встановлення йому третьої групи інвалідності з 07.10.2005 року по 01.11.2006 року стійка втрата професійної працездатності складала 40 %, а на період встановлення другої групи інвалідності з 22.02.2006 року і на даний час складає 60 %. ОСОБА_14 підлягає судово-медичному переогляду через один рік (т.2 а.с.436-439);

Оцінивши наведені вище докази в їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що вказані вище докази зібрані у законний спосіб, є достовірними, допустимими, достатніми, яким була надана належна правова оцінка, та які правильно покладені судом в обґрунтування вини ОСОБА_10 , а тому відповідні доводи в апеляції потерпілого є безпідставними.

Органами досудового слідства ОСОБА_10 обвинувачувався в тому, що він разом з ОСОБА_12 групою осіб заподіяли потерпілому ОСОБА_14 умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, однак така кваліфікуюча ознака як «вчинене групою осіб» свого підтвердження в судовому засіданні не знайшла.

Так, підсудний ОСОБА_10 неодноразово як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні повністю заперечив нанесення потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . ОСОБА_10 пояснив, що він наніс удар потерпілому ОСОБА_14 в приміщенні бару, під час виникнення між ним та потерпілим неприязних стосунків, після чого сам силою виштовхав ОСОБА_14 на вулицю, де наніс потерпілому ще декілька ударів поки не був затриманий працівниками міліції.

Підсудний ОСОБА_12 як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні дав показання аналогічні показанням підсудного ОСОБА_10 повністю заперечивши нанесення будь-яких ударів чи вчинення будь-яких інших протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_14 .

Такі показання підсудних повністю підтверджуються доказами зібраними органом досудового слідства, які перевірені в судовому засіданні.

Доказами зібраними на досудовому слідстві та під час судового слідства не спростовані показання підсудних ОСОБА_10 та ОСОБА_12 про те, що підсудний ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_14 ударів не наносив.

Свідок ОСОБА_23 в суді першої інстанції пояснила, що вона бачила як ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_14 і його сидячого сильно вдарив в обличчя, від удару той впав на підлогу. Інші хлопці потерпілого не били. ОСОБА_14 піднявся, після чого ОСОБА_10 зловив за одяг ОСОБА_14 і витягнув його на вулицю.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що він бачив як біля входу в приміщення бару Троянда ОСОБА_10 наніс удар ногою в область голови потерпілому ОСОБА_14 , інші особи ударів потерпілому ОСОБА_14 , в тому числі ОСОБА_12 , не наносили, а також не бачив, щоб хтось в когось забирав гроші чи пластикову картку.

Свідок ОСОБА_19 в цій частині дав пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_18 , крім того, зазначивши, що самого удару який наносив ОСОБА_10 потерпілому він не бачив.

Свідок ОСОБА_32 суду пояснив, що будучи на вулиці, повертаючись в приміщення бару Троянда, бачив як ОСОБА_10 за одяг з приміщення бару витягував потерпілого ОСОБА_14 і при вході наніс останньому удар рукою в обличчя від чого потерпілий присів. Потерпілому удари наносив лише ОСОБА_10 , ОСОБА_12 жодних ударів ОСОБА_14 не наносив.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що вона виходила на вулицю надавала допомогу потерпілому ОСОБА_33 , бачила як ОСОБА_34 наніс удар потерпілому рукою в голову, та не бачила, що під час події інші особи наносили потерпілому удари, а тим більше ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що зі слів потерпілого ОСОБА_14 йому відомо, що останнього побили двічі і перший раз його побив ОСОБА_10 .

Підстав не вірити показанням даних свідків у суду не було, такі об`єктивно підтверджуються доказами здобутими під час досудового розслідування та перевіреними в судовому засіданні, а тому суд визнав такі показання свідків правдивими і поклав їх в основу вироку.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо неприйняття показань потерпілого ОСОБА_14 в частині того, що потерпілому наносив удари, крім ОСОБА_10 , ще й ОСОБА_12 , оскільки такі показання спростовуються показаннями свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_20 .

Суд першої інстанції вірно оцінив докази на які покликаються органи досудового слідства, які вичерпно доповненні в судовому слідстві і враховуючи, що збирання доказів у справі щодо ОСОБА_12 у заподіяні ним умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння потерпілому ОСОБА_14 у групі з ОСОБА_10 вичерпані, й дійшов правильного висновку про недоведеність участі ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а також про необхідність виключення з обвинувачення підсудному ОСОБА_10 кваліфікуючої ознаки - вчинення злочину в групі осіб.

Крім цього, органами досудового слідства обвинувачували ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у тому, що вони 23 грудня 2004 року близько 21 год. 00 знаходячись в приміщенні бару "Троянда" в м. Жовква будучи в стані алкогольного сп`яніння вступили між собою в злочинну змову про вчинення нападу на ОСОБА_14 , який знаходився поряд них, за сусіднім столиком та на виконання свого злочинного задуму підійшли до ОСОБА_14 де ОСОБА_10 наніс декілька ударів в обличчя ОСОБА_14 після чого взяли його "за руку" та в супереч волі ОСОБА_14 вивели його з приміщення бару на вулицю, знаходячись біля входу в бар "Троянда" (зліва від вхідних дверей), нанесли йому кілька ударів ногами в різні частини тіла, зокрема по голові та по тілу, під час нанесення йому тілесних ушкоджень, заволоділи його грошима в сумі 43 грн. та зарплатною пластиковою карткою "Приватбанку України" на ім`я ОСОБА_14 , після чого ОСОБА_10 наніс ще один удар ногою по голові ОСОБА_14 від чого ОСОБА_14 впав на землю, і такі їх дії органи досудового слідства кваліфікували за ч.4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу - розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, що також свого підтвердження в судовому засіданні не знайшло.

Так, підсудний ОСОБА_10 неодноразово, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні, повністю заперечив напад на потерпілого з метою заволодіння його грошима. Бійка під час якої він наніс потерпілому тілесні ушкодження виникла через неприязні стосунки між ним та потерпілим і така була пов`язана через суперечку, яка виникла щодо поведінки потерпілого, який зіштовхнув його з крісла і жодних грошей чи інших речей від потерпілого він не вимагав і таких від нього не отримував.

Підсудний ОСОБА_12 як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні дав показання аналогічні показанням підсудного ОСОБА_10 повністю заперечивши те, що він вимагав від потерпілого гроші, а також пояснив, що жодних грошей чи інших речей від потерпілого не отримував та не відбирав.

Доказами, зібраними на досудовому слідстві та під час судового слідства, не спростовані показання підсудних ОСОБА_10 та ОСОБА_12 про те, що вони не вимагали будь-яких грошей чи інших речей у потерпілого ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_23 суду показала, що вона підтримує показання дані нею на досудовому слідстві. Як вбачається з протоколу допиту її як свідка від 05.09.2005 року (т.1 а.с.167) вона біля місця події не бачила ніяких грошей і не чула, щоб хтось з присутніх говорив потерпілому щоб той дав гроші. Під час очної ставки від 06.09.2005 року ОСОБА_23 показала, що твердження потерпілого про те, що вона виходила на вулицю і запитувала про те, хто буде розраховуватися за замовлення не відповідає дійсності, так як такого не було і таких слів вона нікому не говорила, а також пояснила, що в барі «Троянда» відвідувачі за замовлення розраховуються відразу ж на місці.

Свідок ОСОБА_32 суду показав, що потерпілий нікому нічого не давав і у нього ніхто нічого не вимагав, він не бачив, щоб потерпілий щось витягував з кишені й щось комусь давав.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що освітлення місця події було добре, та що на місці події на землі не бачив жодних грошей чи банківської карточки, а також не чув щоб хтось говорив давати якісь гроші, а також не бачив, щоб потерпілий щось витягував та комусь давав будь-які речі.

Свідок ОСОБА_19 в цій частині дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_22 показала, що вона не чула і не бачила, щоб у потерпілого щось вимагали чи щось забирали.

Крім цього судом враховано, те що пояснення потерпілого, які він неодноразово давав органу досудового слідства та в судовому засіданні є різними, тобто суперечливими. Зокрема потерпілий ОСОБА_14 в первинних своїх показаннях зазначив, що перед тим як він зайшов в бар у нього було в кишені штанів 45 грн. і пластикова картка «Приватбанку» які після побиття пропали і жодного пояснення про вимагання у нього грошей не вказує т.1 а.с.16-18). Не вірити первинним поясненням ОСОБА_14 , які підтверджуються іншими матеріалами справи у суду підстави не було, а тому суд визнав їх правдивими. В наступних своїх поясненнях потерпілий показав, що підсудні вимагали у нього гроші, які він витягнув та кинув разом із банківською карткою на сніг (т.1 а.с.35). В подальшому потерпілий зазначив, що, на його думку, гроші вимагав ОСОБА_12 , після чого він їх таки кинув на землю (т.1 а.с.144-145), а в додатковому протоколі допиту потерпілий зазначив, що гроші у нього вимагав ОСОБА_12 після чого він такі витягнув з кишені штанів і разом з банківською карточкою протягнув їх вперед, хто саме взяв гроші з карточкою не бачив (т.1 а.с.156).

Суд критично віднісся до показань потерпілого ОСОБА_14 в тій частині, що підсудні ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вимагали у нього гроші, оскільки дані показання спростовані показаннями свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_35 , ОСОБА_22 , підсудних ОСОБА_10 , ОСОБА_12 . При цьому суд враховував, що показання даних свідків описують обставини події повністю, а також те, що первинні пояснення потерпілого ОСОБА_14 , в яких він вказує про те, що конфлікт виник через небажання спілкуватися з підсудними та вживати з ними разом спиртні напої.

Також на досудовому слідстві по вказаному епізоду жодні речові докази не вилучались та до матеріалів справи не долучались.

Крім цього з матеріалів кримінальної справи вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_35 проводилися обшуки, і відповідно до протоколів обшуків нічого виявлено не було та не вилучалось (т.1 ас. 245, 247, 249).

Суд оцінивши вищенаведені докази прийшов до правильного висновку про недоведеність участі підсудних ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Органами досудового слідства, крім того, кваліфікували дії ОСОБА_12 ще і за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, оскільки 23.12.2004 року близько 21 год. 30 хв. той, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись перед баром «Троянда» в м. Жовква, підійшов до ОСОБА_14 , який перебував там і сидів навприсядки і запропонував йому разом з ним піти до Жовківського РВ ГУМВСУ. Коли потерпілий відмовився виконати його прохання, ОСОБА_12 , діючи з хуліганських спонукань, підхопив потерпілого під руки та проти його волі став вести його в напрямку центру міста. Знаходячись по вул. Коновальця потерпілий вирвався та почав тікати, однак ОСОБА_12 його наздогнав та став наносити тому удари руками та ногами по тілу, від яких ОСОБА_14 впав та втратив свідомість, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Дане обвинувачення свого підтвердження в судовому засіданні не знайшло, так як в первісному поясненні від 05.01.2005 року (т.1 а.с.16) потерпілий не вказував, що в напрямку Жовківського РВ його вів обвинувачений ОСОБА_12 та вчинив хуліганські дії, тобто наносив йому удари по тілу з мотивом порушення громадського порядку та тим самим спричинив йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. В подальших своїх показах потерпілий вказував на те, що ОСОБА_12 пропонував йому піти в райвідділ міліції щоб працівники відпустили ОСОБА_10 , і що він йому по дорозі наносив удари. Дані покази потерпілого є непослідовними та суперечливими у зв`язку з чим викликають сумніви у їх достовірності. Крім того, в своїх показах, як на досудовому слідстві так і в суді, обвинувачений ОСОБА_12 категорично заперечував нанесення будь-яких ударів потерпілому, в тому числі і з хуліганських мотивів. Більш того, як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 40/05 (т.1 а.с.85) у потерпілого виявлені наступні тілесні ушкодження, а саме: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, перелому кісток основи черепа, верхньої щелепи та ускладнилось назоліквореєю (витікання спинно-мозкової рідини з носових ходів), множинні крововиливи, рани на голові, слизовій рота, множинні крововиливи на тулубі, лівій руці, забійні садна на ногах, лівій руці, були небезпечними для життя в момент спричинення і відносяться до тяжких.

Роз`яснюючи органу досудового слідства зазначений висновок, будучи допитаний експерт ОСОБА_14 вказав, що відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, перелом кісток основи черепа це тяжкі тілесні ушкодження, а решта відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Як досудовим слідством так і в ході судового слідства не встановлено чи були заподіяні потерпілому тілесні ушкодження і які саме в результаті інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_12 хуліганських дій і в чому саме такі дії полягали.

Також в судовому засіданні не було встановлено порушення громадського порядку, в час та місці вказаному в обвинуваченні.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 327 КПК України 1960 року виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

Згідно з ч.4 ст. 334 КПК України 1960 року мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

З обвинувального висновку вбачається, що винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 187 КК України, а ОСОБА_12 , ще й за ч.1 ст. 296 КК України, органи досудового слідства обґрунтували такими доказами:

протоколами допиту потерпілого ОСОБА_14 (т.1 а.с.33-36, 142-147, 156, 251-256); протоколами допиту свідків: ОСОБА_17 (т.1 а.с.45, 151), ОСОБА_19 (т.1 а.с.40-42, 139), ОСОБА_22 (т.1 а.с.46, 178-179), ОСОБА_29 (т.1 а.с.140), ОСОБА_23 (т.1 а.с.48-49, 167-171), ОСОБА_18 (т.1 а.с.50-52, 149), ОСОБА_16 (т.1 а.с.53-54), ОСОБА_31 (т.1 а.с.55-56, 141), ОСОБА_37 (т.1 а.с.138), ОСОБА_38 (т.1 а.с.148), ОСОБА_39 (т.1 а.с.136), ОСОБА_40 (т.1 а.с.137), ОСОБА_41 (т.1 а.с.150); показаннями експерта ОСОБА_24 9 (т.1 а.с.92, 273), висновком судово-медичної експертизи (т.1 а.с.85-88).

Усі зазначені докази, а також докази, подані в судовому засіданні, були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції й не підтвердили пред`явлене ОСОБА_10 та ОСОБА_12 обвинувачення.

Висновок суду про недоведеність винності ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчиненні групою осіб умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння потерпілому ОСОБА_14 ; нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, за попередньою змовою групою осіб, а також винності ОСОБА_12 у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, є обґрунтованим, оскільки пред`явлені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 обвинувачення не знайшли свого підтвердження представленими стороною обвинувачення доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції повно, всебічно, неупереджено та об`єктивно дослідив усі представлені у справі як стороною обвинувачення, так і стороною захисту докази, дав їм належну оцінку.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги надані стороною обвинувачення докази, оскільки вони жодним чином не підтверджують наявність у діях ОСОБА_10 та ОСОБА_12 складу вказаних злочинів, й навів у вироку належні й достатні мотиви прийнятого рішення.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.2 ст. 327 КПК України 1960 року, ст. 62 Конституції України, визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінивши та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, врахувавши положення ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов правильного висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 296, ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 187 КК України, а ОСОБА_10 за ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 187 КК України.

Із цим висновком погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляції потерпілого, про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 187 КК України, а ОСОБА_12 і за ч.1 ст. 296 КК України, є безпідставними.

Апеляції прокурора та потерпілого не містять правових підстав для скасування вироку.

Апеляційні доводи прокурора та потерпілого про невідповідність вироку вимогам закону, а висновків суду фактичним обставинам справи, про однобічність та неповноту судового слідства й істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.

При постановленні виправдувального вироку судом першої інстанції повністю дотримані вимоги ч.7 ст. 334 КПК України 1960 року. Мотивувальна частина вироку містить формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_10 та ОСОБА_12 й визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання підсудних із зазначенням переконливих мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення. Формулювань, які б ставили під сумнів невинність виправданих, вирок не містить.

Колегія суддів вважає, що доводи в апеляціях потерпілого та прокурора про те, що судове слідство проведено з виправдувальним ухилом, а також те, що під час судового слідства були порушені норми кримінально-процесуального закону, що судове слідство проведено односторонньо є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та протоколу судового засідання, судом повно, всебічно та об`єктивно встановлено та досліджено всі фактичні обставини справи та зібрані по справі докази.

Як вбачається з вироку суду, він складений у відповідності до вимог кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, згідно якого проводиться розгляд справи, фактичні обставини справи та відповідні докази у вироку викладені вірно і будь-яких даних, які свідчили б про його незаконність не вбачається, а тому відповідні доводи в апеляціях потерпілого та прокурора про те, що судом було неправильно застосовано кримінальний закон, є необґрунтованими.

Кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.121 КК України є правильною, а тому відповідні доводи в апеляціях є безпідставними.

Довід в апеляції потерпілого ОСОБА_14 стосовно того, що суд неправильно зробив висновок про те, що тяжкі тілесні ушкодження спричинені лише діями ОСОБА_10 , а не спільними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які разом наносили йому удари в область голови, є безпідставним. Оскільки, цей довід спростовується вищевказаними доказами.

Твердження прокурора та потерпілого в апеляціях про істотні порушення судом вимог кримінально-процесуального закону жодними доводами не підкріплені. Визначених ст. 370 КПК України 1960 року істотних порушень, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, ні прокурор, ні потерпілий в апеляціях не наводять.

Доводи в апеляціях потерпілого ОСОБА_14 та прокурора про те, що суд безпідставно зменшив розмір моральної та матеріальної шкоди, є неправильними, оскільки, як вбачається з вироку, суд на підставі ст.ст. 1166, 1167 ЦК України згідно яких матеріальна і моральна шкоди, спричинена неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також збиток, який завданий майну фізичної шкоди, відшкодовується в повному обсязі особою, за наявності вини, що спричинила шкоду.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоду здоров`ю фізичної особи, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати, зокрема, понесені на придбання медикаментів.

Судом встановлено, що в результаті дій засудженого ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_14 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого він довгий час знаходився на стаціонарному лікуванні, визнаний інвалідом 3-ї групи, поніс витрати на придбання медикаментів в розмірі 17740 грн. 40 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями чеків та касових квитанцій, і на підставі цих даних дійшов правильного висновку про задоволення цих позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здатностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, що спричинила моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, що мають суттєве значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Суд, враховуючи ці положення закону, тривалість лікування ОСОБА_14 , наслідки травми для його здоров`я, врахував вимоги розумності, зваженості та справедливості, а також те, що ОСОБА_10 до ухвалення вироку передав потерпілому певні грошові кошти як часткове відшкодування завданої шкоди, та на думку колегії, дійшов правильного висновку, що потерпілому ОСОБА_14 слід відшкодувати моральну шкода в розмірі 60000 грн. з ОСОБА_10 .

Аналізуючи доводи потерпілого ОСОБА_14 про те, що в мотивувальній частині вироку, суд не вказав мотиви, за яких він відкинув інші докази по справі, а покликався лише на докази, що виправдовують підсудних, чим порушив вимоги кримінально-процесуального закону, колегія суддів розцінює, як необґрунтовані.

Згідно з ст. 334 КПК України 1960 року мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу скоєння та наслідків злочину, форми вини та мотивів злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду відносно кожного з підсудних, із вказуванням мотивів, за якими суд спростовує інші докази, обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви зміни обвинувачення, у випадку визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього.

Як видно з вироку, суд належним чином виконав вимоги ст. 334 КПК України 1960 року, зробивши обґрунтований висновок, щодо доведеності вини засудженого ОСОБА_10 у фактично скоєному, правильно виклав всі обставини справи, в тому числі мотив, спосіб скоєного злочинного діяння, правильно його кваліфікував, правильно виклав характер та розмір шкоди завданої злочинними діями ОСОБА_10 , підтвердив їх добутими доказами, які проаналізував та дав їм належну оцінку, також навів мотиви, чому він не бере до уваги та відкидає інші докази.

Колегією суддів перевірена обґрунтованість призначення покарання ОСОБА_10 .

Так, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні засудженому міри покарання, судом було враховано характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, дані про особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З вироку вбачається, що суд, при призначенні покарання взяв до уваги дані про особу засудженого ОСОБА_10 та правильно вказав, що він за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утримані двох малолітніх дітей, частково відшкодував завдані потерпілому збитки.

Тому доводи потерпілого ОСОБА_14 та прокурора про м`якість призначеного покарання ОСОБА_10 , колегія суддів розцінює як безпідставні.

Суд у вироку правильно зазначив, що з моменту скоєння злочину, який є тяжким, сплили строки давності, і тому правильно звільнив ОСОБА_10 на підставі п.4 ч.1 ст.49 КК України від призначеного покарання.

Твердження в апеляціях потерпілого та прокурора про істотні порушення судом вимог кримінально-процесуального закону жодними доводами не підкріплені. Визначених ст. 370 КПК України 1960 року істотних порушень, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, прокурор та потерпілий в апеляціях не наводять.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б могли вплинути на правильність та обґрунтованість судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Вирок суду перевірений апеляційним судом в межах апеляцій відповідно до ст. 365 КПК України 1960 року.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляції прокурора та потерпілого необґрунтованими.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст.ст. 321-339 КПК України 1960 року, є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 28 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_12 залишити без зміни, а апеляції прокурора та потерпілого ОСОБА_14 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3