Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 539/1468/13-к
Провадження № 1/553/2/2017
П О С Т А Н О В А
Іменем України
27.03.2017м. м. Полтава

колегія суддів Ленінського районного суд м. Полтави в складі колегії суддів:

Головуючої судді ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

технічному секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих: ОСОБА_8 ,

потерпілого : ОСОБА_9 ,

представника скаржниці ОСОБА_10 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_11 ,

підсудних: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в ході розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 209 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 за ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України , скаргу ОСОБА_10 , особа, дії якої оскаржуються: Слідчий в особливо важливих справах прокуратури Полтавської області радник юстиції ОСОБА_19 на дії та бездіяльність слідчого прокурора , -

ВСТАНОВИЛА:
З грудня 2016 року в провадженні Ленінського районного суду перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 209 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 за ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України, згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області на підставі подання Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

Так, 03 березня 2017 року скаржниця ОСОБА_10 звернулась до суду з скаргою на дії слідчого, в якій просила скасувати постанову від 02.10.2009 року про накладення арешту на майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , винесену слідчим в особливо важливих справах прокуратури Полтавської області, радником юстиції ОСОБА_19 .

В обґрунтування даної скарги скаржницею вказувалось про те, що по даній кримінальній справі було неправомірно накладено арешт на майно ОСОБА_10 , а саме: квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_1 .

Так, 23.11.2016 року з Інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна скаржниця дізналася, що на квартиру, яка належить останній на праві власності та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 21053952, накладено арешт.

В скарзі скаржницею наголошувалось на тому, що на момент укладення правочину, а саме договору купівлі продажу ВМІ 360791 від 11.07.2009 року, жодних заборон відчуження не було. З 22 липня 2009 року, було посвідчено договір купівлі продажу та внесено зміни про нового власника до Реєстру прав власників на нерухоме майно, по даний час скаржниця не здійснила жодного кримінального правопорушення, не притягувалась до кримінальної відповідальності.

Так, 02 жовтня 2009 року оскаржуваною особою, слідчим в особливо важливих справах прокуратури Полтавської області радником юстиції ОСОБА_19 , винесено постанову про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

В зв`язку з тим, що договір купівлі продажу ВМІ 360791 від 11.07.2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 1429, було укладено раніше ніж було винесено постанову про накладення арешту на вказане нерухоме майно, а саме 02.10.2009 року, в зв`язку з цим, скаржниця вважає , що постанова оскаржуваної особи є незаконною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник скаржниці за нотаріально посвідченою довіреністю скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні.

Скаржниця ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи.

В судовому засіданні прокурори заперечували проти задоволення скарги, посилаючись на її безпідставність, вказуючи на те, що дана квартира придбана ОСОБА_10 в період, коли останній працював в КС «Лубно», що свідчить про те, що дане майно може бути придбано на кошти ошуканих вкладників.

Представник потерпілих ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 , в судовому засіданні підтримали думку прокурорів .

Підсудні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення скарги та просили її задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши учасників судового процесу , дослідивши матеріали скарги, та кримінальної справи, приходить до висновку, що скарга ОСОБА_10 є такою, що підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України ( в редакції від 13.04.2012 року) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно положення статтей 234, 236 КПК України ( в редакції 1960 року) дії прокурора (слідчого) можуть бути оскаржені до суду. Скарги на дії прокурора (слідчого) розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляду справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Так, колегією суддів встановлено, що скаржницею ОСОБА_10 подано, у відповідності до положень ст.ст. 234, 236 КПК України ( в редакції 1960 року), скаргу на дії Слідчого в особливо важливих справах прокуратури Полтавської області радника юстиції ОСОБА_19 ..

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що 02 жовтня 2009 року Слідчим в особливо важливих справах прокуратури Полтавської області радником юстиції ОСОБА_19 винесено постанову про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 23.11.2016 року скаржниці стало відомо , що на нерухоме майно, а саме квартиру, що у АДРЕСА_1 , накладено арешт .

Так, колегією суддів встановлено, що згідно правовстановчого документу, оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні, а саме договору купівлі продажу ВМІ 360791 від 11 липня 2009 року, посвідченого нотаріально, ОСОБА_14 та ОСОБА_20 продали в рівних частинах, а ОСОБА_10 покупець, придбала 3-кімнатну квартиру, номер АДРЕСА_2 , житловою площею 52,0 кв.м., загальною площею 82,1 кв.м..

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, вказаний договір був зареєстрований 22.07.2009 року КП «Лубенським міжрайонним бюро технічної інвентаризації» та внесено нового власника даного нерухомого майна - ОСОБА_10 .

Таким чином, з огляду на вказані вище обставини, колегією суддів встановлено, що договір купівлі продажу ВМІ 360791 від 11.07.2009 року, який зареєстрований в реєстрі за № 1429, було укладено раніше ніж було винесено постанову слідчого про накладення на арешту на вказане нерухоме майно.

Тобто, на момент винесення слідчим постанови від 02.10.2009 року про накладення арешту на майно ОСОБА_10 являлась власником квартири, що у АДРЕСА_1 , право власності за якою було зареєстроване у встановленому законом порядку за реєстровим № 1429 від 22.07.2009 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2009 року Лубенським міжрайонним прокурором була порушена кримінальна справа № 09640040 за фактом привласнення коштів КС «Лубно», за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України ( т.337, а.с.1).

До винесення слідчим оскаржуваної постанови, тобто до 02.10.2009 року, слідчими було порушено кримінальні справи відносно ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 ..

Згідно матеріалів справи, лише 15.08.2011 року ОСОБА_14 був затриманий на підставі ст. 115 КПК України ( в редакції 1960 року) за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України ( т. 320, а.с.5-6).

В свою чергу тільки 16.08.2011 року ОСОБА_14 пред`явлено обвинувачення у кримінальній справі № 10649003 за ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України ( т. 320, а.с. 22-150, т. 321 а.с.1-138), що вказує про безпідставність накладення слідчим 02.10.2009 року до пред`явлення обвинувачення ОСОБА_14 арешту на належне останньому майно.

Дані обставини спростовують твердження прокурорів, представника потерплих та потерпілого про те, що вказаний договір купівлі продажу від 11.07.2009 року був укладений між ОСОБА_14 та ОСОБА_10 з метою приховування майна, нажитого злочинним шляхом, оскільки будь-яких підозр чи обвинувачення на момент укладення зазначеного правочину ОСОБА_14 пред`явлено не було.

Будь-яких об`єктивних даних щодо придбання ОСОБА_14 даного нерухомого майна за кошти отримані від діяльності КС «Лубно» матеріали справи не містять, а прокурорами не доведено даних обставин перед судом, що також вказує про безпідставність тверджень обвинувачення та потерпілих з даного приводу.

Більше того, матеріали кримінальної справи не містять будь-яких об`єктивних даних щодо причетності до даної справи безпосередньо - ОСОБА_10 , що також вказує про обґрунтованість поданої скарги.

За вищевказаних мотивів колегія суддів відхиляє твердження прокурорів щодо необхідності накладення арешту на дане майно з метою забезпечення цивільного позову прокурора, оскільки останніми не було доведено в судовому засіданні обґрунтованості накладення арешту на майно третіх осіб, в рахунок забезпечення позову, пред`явленого до підсудних, а також підстав виникнення у 2009 році права на забезпечення цивільного позову, який був пред`явлений прокурором лише в серпні вересні 2011 року.

Поряд з наведеним, колегія суддів звертає увагу, що в тексті оскаржуваної постанови відсутні будь-які посилання про наявність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_14 на момент її винесення , а також наявність обгрунтованих висновків про належність зазначеного в ній майна саме ОСОБА_14 , процесуальний статус якого в ній взагалі не визначений, що вказує про відсутність, станом на 02.10.2009 року, процесуальних підстав для винесення даної постанови слідчим та її невмотивованість і безпідставність.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до ст. 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтю 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так чином, з огляду на вказані фактичні обставини справи та норми закону, які гарантують захист та охорону права власності власника, колегія суддів приходить до висновку, що наявність в реєстрі заборон обтяження відносно майна ОСОБА_10 у вигляді арешту на підставі постанови слідчого від 02 жовтня 2009 року є таким, що порушує гарантоване Конституцією України право власності ОСОБА_10 на нерухоме майно та позбавляє її можливості реалізовувати дане право в межах визначених та гарантованих нормами закону.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини та факти, колегія суддів приходить до висновку про законність та обгрунтованість скарги ОСОБА_10 ..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 234,236 КПК України ( в редакції 1960 року), ст. ст 3,8,19,41,55 Конституції України, п.9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України ( в редакції 1960 року), колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Скаргу ОСОБА_10 на дії та бездіяльності слідчого в особливо важливих справах прокуратури Полтавської області радника юстиції ОСОБА_19 , подану в рамках розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 209 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 за ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України задовольнити.

Скасувати постанову про накладення арешту на майно в частині накладення арешту на: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , винесену слідчим в особливо важливих справах прокуратури Полтавської області, радником юстиції ОСОБА_19 від 02.10.2009 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3