Справа № 755/4429/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю слідчого ОСОБА_3 ,
Слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, шляхом заборони його відчуження, а саме квартири АДРЕСА_1 .
Мотивуючи клопотання тим, що 23.03.2017 року до Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві надійшла заява ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення, а саме про те, що 03.02.2017 року невстановлена досудовим розслідуванням особа шахрайським шляхом заволоділа квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .
Відчужувач по вищевказаному договору являвся ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Так, до матеріалів кримінального провадження долучено заповіт ОСОБА_8 від 28.12.2004 року на ОСОБА_5 .
Проаналізувавши додані до матеріалів кримінального провадження документи, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що підпис ОСОБА_8 може бути підроблений, а тому необхідно провести почеркознавчу експертизу. Крім того, в силу похилого віку ОСОБА_8 , тяжких хвороб, та допитів свідків, виникають сумніви щодо його неосудності та психічної неповноцінності, в результаті якої, ОСОБА_8 став потерпілим від шахраїв, які скористались його безпорадним станом.
Таким чином, майно ОСОБА_8 набуто на користь невстановленої особи ОСОБА_6 , але підстави викликають сумніви щодо законності та дійсності вказаного правочину.
Враховуючи клопотання слідчого про розгляд справи без повідомлення власника майна та на підставі положень ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без участі власника майна.
Вислухавши доводи слідчого, якими він обґрунтовує клопотання, дослідивши надані копії документів, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно із ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, кримінально-процесуальним законодавством визначено чіткий перелік підстав, за яких допускається арешт майна.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 4, 11 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна накладається на майно третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до заповіту від 28.12.2004 року ОСОБА_8 заповідає все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належало на день його смерті і на що він за законом мав право - ОСОБА_5 .
Однак, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 79586934 від 03.02.2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_6 .
Беручи до уваги викладене, з метою запобігання в подальшому незаконного відчуження вказаної квартири, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на об`єкт нерухомого майна.
Керуючись ст.ст. 131, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя -
Клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 задовольнити.
Накласти арешт шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .
Передати майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 на відповідальне зберігання ОСОБА_10 .
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя