Справа № 300/802/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

01.03.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :
ОСОБА_1 (головуючої)
ОСОБА_2 ОСОБА_3
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,
Цим вироком:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Красний Яр, Нижньотавдинського району Тюменської області, Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою освітою, непрацюючий, не одружений, несудимий, визнаний винним
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 1(одного) року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3(три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встновивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки з покладеноням на нього обов`язків, передбачені п.2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено в повному обсязі та стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 - 121 721 грн. та на користь цивільного позивача ОСОБА_10 14 467 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 витрати за проведення судових експертиз в сумі 3870, 00 грн. на користь держави.
Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не застосовувався.
У апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання без застосування ст. 75 КК України, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку прокурора, суд першої інстанції належним чином не врахував усі обставини кримінального провадження, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що обтяжують покарання, і безпідставно звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, при цьому в порушення вимог ст. 77 КК України не зазначив від якого саме виду покарання основного чи додаткового підлягає звільненню обвинувачений. Просить врахувати, що обвинувачений сів за кермо в нетверезому стані, перевищив швидкість руху в межах населеного пункту при якій не зміг контролювати його рух, а отже створив небезпеку для інших його учасників та виїхавши на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення з автомобілем, що рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі, допустив злочинну самовпевненість і це призвело до спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому, а також пошкодив його автомобіль. Окрім того, до сьогоднішнього часу обвинувачений не відшкодував потерпілому шкоду, що не свідчить про його усвідомлення тяжкості вчиненого правопорушення, а як наслідок, у обвинуваченого відсутнє і щире каяття у скоєному. Вважає, що суд дійшов безпідставного висновку про можливість застосування ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги частково, а саме щодо незазначення у резолютивній частині вироку ст. 77 КК України щодо додаткової міри покарання, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, виступ захисника ОСОБА_7 про необґрунтованість апеляційної скарги, прохання про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення проти її задоволення сторони захисту, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження, які вважали недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Отже фактичні обставини справи не підлягають оспорюванню, як і висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК та правильність кваліфікації дій. Тому апеляційний суд переглядає вирок в межах доводів апеляційної скарги щодо застосування інституту звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Апеляційний суд не може погодитись з доводами прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України з таких підстав.
Суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_11 дотримав вимог ст. 65 КК України : врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують й обтяжують покарання та призначив покарання, необхідне й достатнє для його виправлення і попередження вчинення нових злочиу. Суд взяв до уваги, що вчинений ОСОБА_6 злочин відноситься до категорії необережних злочинів, ним враховано думку потерпілих, які просили не позбавляти волі обвинуваченого, а також прохання у судових дебатах прокурора, який, окрім іншого, просив застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України. При цьому суд врахував, характер та обсяг допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху, в тому числі, обставин, що обтяжують покарання: керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і призначив додаткове покарання у виді позбавлення прав керування в межах максимального строку встановленого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України - на три роки.
Апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67 КК України і є справедливим.
Посилання прокурора з приводу того, що ОСОБА_6 , допустив перевищення швидкості в межах населеного пункту, то слід зауважити, що така обставина не була встановлена у вироку суду першої інстанції, а тому враховуючи, що суд розглянув кримінальне провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і такий порядок розгляду кримінального провадження суд застосував за згодою всіх учасників судового провадження, у тому числі прокурора, суд апеляційної інстанції не вправі встановлювати інші обставини, оскільки зазначене суперечило б закріпленим у статтях 9, 22, 23 КПК України засадам законності, змагальності процесу та безпосередності судового розгляду.
Не заслуговує на увагу й посилання прокурора на невідшкодування обвинуваченим потерпілому заподіяної шкоди, як підставу для призначення йому реальної міри покарання. Питання про відшкодування шкоди з потерпілим та цивільним позивачем обвинуваченим узгоджене, що стало наслідком подання ними апеляційному суду заяви, що не мають претензій до обвинуваченого та що апеляційну скаргу прокурора не підтримують.
Разом з тим, апеляційний суд вважає слушним апелювання прокурора про те, що суд у резолютивній частині вироку не вказав від якого саме покарання звільнив обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України. Тому, апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню з наступного.
З мотивувальної частини вироку убачається, що суд призначаючи покарання у виді обмеження волі, мотивував чому призначив саме такий вид покарання, одночасно мотивував чому вважав за можливе звільнити його від відбування цього покарання. Суд вказав, що ОСОБА_11 раніше не судимий, активно сприяв у розкритті злочину, щиро розкаявся, вчинив злочин вперше, характеризується позитивно, врахував думку прокурора та потерпілих, які просили застосувати ст. 75 КК України.
Ч.1 ст. 75 КК України передбачено звільнення від відбування лише основного покарання. Статтею 77 КПК України визначено, які саме види додаткових покарань застосовуються у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. Позбавлення прав керування транспортними засобами, що охоплюється поняттям займатися певною діяльністю, входить у перелік видів додаткових покарань, визначених ст. 77 КПК України.
З мотивувальної частини вироку чітко вбачається, що суд звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання, тобто у виді обмеження волі, однак в резолютивній частині помилково цього не зазначив, відтак апеляційний суд вважає за необхідне дану помилку виправити, що не впливає на призначене покарання та не погіршує становище особи .
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Воловецького районного суду Закарпатської області щодо ОСОБА_6 засудженого за ч.1 ст. 286 КК України змінити в частині призначеного покарання.
На підставі ст.75, ст. 77 КК України вважати ОСОБА_6 звільненим від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі строком на один рік.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Судді: