Справа №485/658/17 12.05.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
на ухвалу слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 травня 2017 року.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
заінтересована особа ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 травня 2017 року накладено арешт на автомобіль марки "ЗИЛ ММЗ" модель 554 м. з реєстраційним номером НОМЕР_1 з пластиковою бочкою та помпою на кузові автомобіля, та трактор "МТЗ 80" з державним номерним знаком НОМЕР_2 з розприскувачем. Заборонено користування і розпорядження майном з передачею його на зберігання до Снігурівського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Заінтересована особа ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що він є приватним підприємцем, використовує для заняття підприємницькою діяльністю, та є фактичним володільцем арештованого майна. Техніку надав тимчасово у користування ОСОБА_8 , та не був обізнаний про протиправні дії останнього.
Зазначає, що у вказаному кримінальному провадженні на момент застосування арешту не повідомлялось про підозру, не заявлено цивільний позов, що вказує на відсутність підстав для накладення арешту, викладених у ч.1, 2 ст.170 КПК України. Органом досудового розслідування не надано даних необхідності арешту майна з метою забезпечення його збереження як речового доказу та ризику його приховування, знищення чи відчуженню. Відсутні данні, про наявність доказів, щодо вчинення злочину конкретною особою. Не досліджено розумність та співрозмірність обмеження права власності у зв`язку з невстановленням суми заподіяних збитків та відсутністю цивільного позову.
На думку апелянта, суд не прийняв до уваги наслідки арешту майна для інших осіб, оскільки накладений арешт позбавляє його можливості використовувати техніку та займатись підприємницькою діяльністю, що тягне за собою збитки в господарській діяльності.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
05.05.2017 р. при огляді місця події за фактом самовільного зайняття земельної ділянки державної форми власності, та під час проведення сільськогосподарської операції обробітку посіву озимого ячменю (оприскування), вилучено майно : автомобіль марки "ЗИЛ ММЗ" модель 554м. з реєстраційним номером НОМЕР_1 з пластиковою бочкою та помпою на кузові автомобіля та трактор "МТЗ 80" з державним номерним знаком НОМЕР_2 з розприскувачем.
Слідчий обґрунтував необхідність арешту майна з метою забезпечення збереження його як речового доказу, з посиланням на наявність ризиків його приховування, знищення чи відчуження.
Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що вказане майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення і являється тимчасово вилученим майном, та за ч.1 ст.170 КПК України воно є доказом злочину та у відповідності до ст.ст.84,98 КПК України, може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.
Також слідчий суддя врахував, що фактичним володільцем транспортних засобів та пристосувань до них заявив себе ОСОБА_5 , який не надав доказів щодо негативних наслідків, які б могли наступити для нього та третіх осіб у зв`язку з арештом майна.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
05.05.2017 р. при огляді місця події, виявлено проведення сільськогосподарської операції - обробітку посіву озимого ячменю (оприскування), з використанням автомобілю марки "ЗИЛ ММЗ" модель 554 м. з реєстраційним номером НОМЕР_1 з пластиковою бочкою та помпою на кузові автомобіля та трактору "МТЗ 80" з державним номерним знаком НОМЕР_2 з розприскувачем. Зазначені транспортні засоби вилучені та оскаржуваною ухвалою на них накладено арешт.
За таких обставин, є достатні підстави вважати, що вчинено злочин, передбачений ч.1 ст. 197-1 КК України, та, що арештоване майно може бути доказом злочину.
Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що є обґрунтовані підстави вважати, що вилучене майно використовувалося для вчинення злочину та містить у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Слідчий суддя дійшов правильного висновку, що наявний ризик того, що вилучене майно може бути приховано, відчужено або знищено, що свідчить про наявність підстав для накладення арешту.
Хоча жодній особі у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру у вчиненні злочину, та не заявлено цивільний позов, про що зазначає апелянт, це не є перешкодою для арешту майна, оскільки згідно вимогам ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що у клопотанні слідчого міститься достатнє обґрунтування щодо необхідності арешту, та є достатні підстави вважати, що виявлене майно, відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Керуючись ст. ст. 407 ч.3, 422 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 травня 2017 року про накладення арешту на майно - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3