Номер провадження: 11-кп/785/250/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 року, якою в задоволенні клопотання начальника ПВК УДПтСУ в Одеській області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - відмовлено,

В С Т А Н О В И Л А :

До суду звернувся начальник ПВК УДптСУ в Одеській області (№51) з клопотанням з якого вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання в ПВК УДПтСУ в Одеській області (№51) з 27.05.2013 року. Початок строку покарання 19.03.2012 року, кінець строку покарання 22.08.2019 року. За період відбуття покарання ОСОБА_7 захарактеризував себе задовільно, працевлаштований, має заохочення, стягнення погашені. Вину в скоєному злочині на дійсний час визнає, в скоєному розкаюється, довів своє виправлення.
Представник ПВК №51 просив задовольнити клопотання.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання та звільнення від відбування покарання умовно-достроково ОСОБА_7 , оскільки останній не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, розглянути апеляційну скаргу, застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. Суд не в повному об`ємі вивчив всі документи, в колонії працював, має родину, постійне місце проживання в м. Одесі, має неповнолітню дитину та хворого батька, провину по вироку визнав в повному обсязі, розкаявся.

Заслухавши доповідача, прокурора, якій вважав, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи судом встановлено, , що засуджений формально підпадає під умовно-дострокове звільнення, оскільки відбув більше двох третин покарання, призначеного вироком суду. Також адміністрація колонії його характеризує задовільно, як особу яка має право на умовно-дострокове звільнення.
Разом з тим, суд вважає, що особа засудженого, обставини за якими було засуджено ОСОБА_7 , а також тяжкість покарання, свідчать про необхідність залишення засудженого у місці позбавлення волі.
Так, покарання це один із центральних інститутів кримінального права, якому відведена важлива роль щодо охорони найбільш значущих суспільних відносин від злочинних посягань.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Тобто мета покарання це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Застосовуючи покарання, суд має на меті покарати винного, що необхідно для захисту суспільства і для задоволення почуття обурення і справедливості потерпілого, його близьких та суспільства в цілому.
У даному випадку ОСОБА_7 засуджений за скоєння злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів проти життя та здоров`я людини (ч. 2 ст. 121 КК України).
Таким чином, метою вироку Малиновського районного суду м. Одеси, було не тільки виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, але й кара, як відплата засудженому за вчинений злочин. У вказаній якості кара не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання.
Забезпечення цієї мети обов`язкова відповідь держави на вчинення злочину. При цьому суд враховує і те, що сам факт призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує почуття справедливості у потерпілого і суспільства.
Що стосується особи засудженого, встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за тяжкі злочини проти власності. Суд вважає, що наявність п`яти заохочень за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку є дійсно позитивною обставиною яка може бути врахована при застосуванні положень ст. 81 КК України. Разом з тим, кількість погашених стягнень за період відбування не може свідчити, що засуджений дійсно щиро досяг такого стану, за якого від нього не доведеться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, на думку суду не можливо.
Крім того, відповідно до вироку суду, у вказаному кримінальному провадженні задоволений цивільний позов та стягнуті матеріальні збитки у сумі 6360 гривень, які станом на день постановлення ухвали, тобто на 12.12.2016 року не відшкодовані.
Також, 26.11.2015 року засудженому ОСОБА_7 ухвалою Малиновського р/с м. Одеси зараховано до строку покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день за два за період з 19.03.2012 року по 16.04.2015 рік. Тобто засудженому скорочено строк покарання. При таких обставинах, застосування ст. 81 КК України та звільнення засудженого умовно-дострокове на думку суду не тільки не буде відповідати меті покарання, але й не буде відповідати завданням кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Пунктом 2 частини 3 ст. 81 КК України, також встановлюється, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим (серед інших): не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисних тяжких злочин.

Згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особливості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки, свідоме відмовлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально - нормативного життя в суспільстві.

Колегія суддів оцінюючи виводи суду першої інстанції про то, що у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, вважає, що засудженим ОСОБА_7 не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Також перевіряючи доводи скарги про те, що ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання, згідно ст. 81 КК України може бути достроково звільнена судом не можуть бути враховані, з огляду на тяжкість злочину, скоєного ОСОБА_7 та враховуючи обставини його скоєння, не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним ст.ст. 50, 65 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 року, якою в задоволенні клопотання начальника ПВК УДПтСУ в Одеській області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено без змін.

Ухвала може бути оскарженою в касаційному порядку у строк 3 місяці.

Судді: ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2