АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/31/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
Іменем України
05 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретері - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Московського районного суду м.Харкова від 16 жовтня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньо-технічною освітою, неодружений, непрацюючий, раніше неодноразово судимий, останній раз 12 березня 2015 року Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 1190 грн.,

засуджений за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 та призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 1190 грн.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнено з випробуванням строком на 2 роки, якщо протягом встановленого судом іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На підставі ч.3 ст.72 КК України штраф за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 березня 2015 року в розмірі 1190 грн. постановлено виконувати самостійно.

ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 8 вересня 2015 року приблизно о 16 год. 25 хв. він, перебуваючи в приміщенні гіпермаркету «Епіцентр», що розташований за адресою: м. Харків, вул.Героїв Праці, 9-а шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно ТОВ «Епіцентр К», а саме: планшетний ПК «Lenovo» вартістю 2 700 грн., але свій злочинний умисел довести до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що він був затриманий з викраденим майном співробітниками охорони.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю цього покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.71, ч.3 ст.72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання за вироком суду від 12 березня 2015 року та остаточно призначити покарання у виді 3 роки позбавлення волі та штрафу в розмірі 1190 грн., який виконувати самостійно.

Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечував проти її задоволення, ознайомившись за матеріалами провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а згідно з ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарання не підлягає і виконується самостійно.

Відповідно до висновків суду ОСОБА_7 судимий 12 березня 2015 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 1190 грн.

Кримінальне порушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за яке він засуджений відповідно до вироку Київського районного суду м.Харкова від 16 жовтня 2015 року що оскаржується, вчинено ним 8 вересня 2015 року, тобто після постановлення вироку від 12 березня 2015 року, за яким покарання засудженим не відбуто, а тому суд обґрунтовано призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за сукупністю цих вироків на підставі ч. 1 ст.71 КК України.

Також обґрунтовано суд ухвалив на підставі ч.3 ст.72 КК України штраф за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року в розмірі 1190 грн. виконувати самостійно.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що за змістом наведених норм КПК України можливість застосування положень ст. 75 КК України до осіб, які вчинили новий злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком, виключається і що суд безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання остаточно призначеного у виді 3 років позбавлення волі та штрафу в сумі 1190 грн., який слід виконувати самостійно, є необґрунтованими, оскільки відповідно до змісту вироку, суд ухвалив звільнити ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, а на підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн. виконувати самостійно. Будь-яких перешкод для прийняття рішення відповідно до вимог ст.75 КК України у суду першої інстанції не було, через що суд дійшов правильного висновку про звільнення ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, а наведені вище доводи апеляційної скарги прокурора правильності цього висновку не спростовують.

Доводи цієї ж апеляційної скарги про скасування вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ще і через м`якість призначеного йому покарання є безпідставними, оскільки, покарання судом призначене з додержанням вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшує покарання та відсутності обставин, що його обтяжують, а сам прокурор в апеляційній скарзі просить призначити покарання, яке за своїм видом та розміром не відрізняється від того, що призначив суд першої інстанції, не обґрунтовуючи при цьому в апеляційній скарзі необхідність призначення більш суворого покарання.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та діючи, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження, залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м.Харкова від 16 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий -

Судді: