Справа № 464/6509/16-к
пр.№ 1-кп/464/398/16
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
28.11.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова в особі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Львові кримінальне провадження за обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

до Сихівського районного суду м.Львова надійшло кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України.

Органами досудового слідства ОСОБА_4 висувається обвинувачення в тому , що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України.
Прокурор висловив суду думку про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону.

Обвинувачений не заявив суду клопотань та підтримав думку прокурора.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вважає, що кримінальне провадження до судового розгляду призначене бути не може, а обвинувальний акт, в якому ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України , має бути повернутий прокурору, оскільки зазначений обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського суду.
Відповідно до ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду, як джерело права.
У відповідності ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод «Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим, доки його вину не буде доведено в законному порядку.»
В рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини чітко зазначає про важливість дотримання презумпції невинуватості, вказує на помилки правоохоронних органів при тлумаченні цього поняття, зазначаючи наступне: «Суд нагадує, що положення ч.2 ст.6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженим твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в ч.2 ст.6 Конвенції, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається в ч.1 статті 6 Конвенції. Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій відображається думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Разом з тим ця вимога стосується й висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом.
Крім того аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав від 10.12.2009 року ( остаточне 10.03.2010 року) в справі «Шагін проти України», яке звучить наступним чином «Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений в пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 ( рішення у справі «Альне де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року).
Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлювання думки самим судом про те, що особа, «яку обвинувачено у вчинені злочину», є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, а й поширюється на заяви, що їх роблять інші державні посадові особи стосовно проваджень що тривають, у кримінальних справах і які спонукають громадськість до думки про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом (достатньо мати - навіть за відсутності будь-якого формального висновку - певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним (рішення у справі «Бьомер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року).
У цьому зв`язку Суд наголосив на тому, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушеної проти особи, та визнання її винною в тому чи іншому злочині (Рішення «Дактарас проти Литви»), Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину, та чітку заяву , зроблену за відсутністю остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин ( Рішення у справі «Ісмоїлов проти Росії» від 24 квітня 2008 року).
З обвинувального акта вбачається, що слідчий та прокурор висловили твердження про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, що порушує принцип невинуватості.
Крім того, в підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а саме, під час викладу фактичних обставин кримінального правопорушення слідчим не зазначено кому належить майно, яке викрав ОСОБА_4 . Відтак, не зрозумілим є твердження слідчого, чому саме ОСОБА_5 заподіяно матеріальної шкоди.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому засіданні має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам закону.

З огляду на те, що в підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не відповідає зазначеними вимогам, він має бути повернутий прокурору, що його направив до суду.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

обвинувальний акт (з додатками) по кримінальному провадженню про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України повернути прокурору Львівської місцевої прокуратури № 1.
Ухвала у відповідності до ч. 4 ст. 314 КПК України може бути оскаржена шляхом подачі на протязі 7 днів через Сихівський районний суд м.Львова Апеляційному суду Львівської області апеляційної скарги.

Головуючий суддя ОСОБА_1