Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 упродовж 2006-2012 років у рівних долях володіли активами 22 компаній аграрної спрямованості: ТОВ «Агрейн Менеджмент», ТОВ «Агрейн Транс», ТОВ «Агрікор Холдинг», ТОВ «Агрістейт», ТОВ «Агровіт», ТОВ «Агропрайм Холдинг», ТОВ «Агросет», ПП «Соєва Сфера», ТОВ «Сервіс Грейн», ТОВ «Елеватор Агро», ТОВ «Сантагро», СТОВ «Добробут», ПСП «Нива», ТОВ «Агрофірма «Рассвет», ТОВ «Мілл Агро», ТОВ «Прайм Лайн Елеватор», ТОВ «Агропромислова фірма «Дніпро», ДП «Агрофірма «Іскра», ТОВ «Прилуцьке Племпідприємство», ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів», ТОВ «Агростем», ТОВ «Агрейн Трейдинг» - група компаній «Агрейн»), фактичне управління групою компаній здійснювалось ОСОБА_6 та підконтрольними йому особами.
З метою впорядкування (реструктуризації) групи компаній «Агрейн», за рекомендацією консалтингової фірми «Делойт енд Туш ЮСК» у 2011 році розпочато реструктуризацію компаній шляхом створення кінцевого власника (холдингової компанії) та чотирьох субхолдингових компаній.
При цьому процес створення вертикальної структури холдингу повинен був відбуватись шляхом укладення формальних договорів купівлі-продажу, згідно яких корпоративні права на українські компанії групи «Агрейн» переходили на 5 вищевказаних компаній-нерезидентів (холдингової та субхолдингових), зареєстрованих у Республіці Кіпр та Британських Віргінських островах.
Так, у подальшому, на виконання вищевказаних рекомендацій, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у 2012 році створено холдингову компанію Agrein Holding Limited, юрисдикції Республіки Кіпр, акції якої належали у рівних долях: 50 % акцій цієї кіпрської компанії належало трастовому керуючому DNS Trust, бенефіціаром якого є ОСОБА_5 , та 50 % - трастовому керуючому PNP Agri Trust (Radosar Trading LTD), бенефіціаром якого є ОСОБА_6 .
У подальшому, у 2012 році, було створено вищевказані субхолдингові компанії: Agrein Finance Limited, Agrein Management Limited, Agrein Investments Limited, Agrein Overseas Limited, корпоративні права яких сконцентровано на компанії Agrein Holding Limited.
У цьому ж році, вищевказаними компаніями-нерезидентами придбано корпоративні права вищевказаних 22 сільськогосподарських підприємств.
Управління поточною діяльністю цих українських підприємств здійснювалось через Ради директорів зазначених компаній-нерезидентів.
При цьому, враховуючи раніше складені відносини, ОСОБА_5 довірила ОСОБА_6 бути керуючим партнером спільного бізнесу та оформити номінальними власниками бізнесу фізичних та юридичних осіб, що були йому підконтрольні.
Так, на момент створення Agrein Holding Limited, українські підприємства були оформлені на номінальних власників, підконтрольних ОСОБА_6 а саме: ТОВ «ВАЙЗ КОІН», ТОВ «ГОЛДЕН ТРІДЛ», ТОВ «КАРЕНСІ КЛІК», ТОВ «ЛІД ЛАЙН», ТОВ «УЕЛС ХАУС», ТОВ «СТРІМЗ КЕПІТАЛ», а також на фізичних осіб, якими у серпні 2012 року відступлено корпоративні права (відчужено частки) у 22 вищевказаних українських компаніях на користь компаній-нерезидентів Agrein Finance Limited, Agrein Management Limited Agrein Investments Limited, Agrein Overseas Limited, що входять до холдингу «Агрейн».
Зокрема, продавцями корпоративних прав вищевказаних підприємств виступили:
б) фізичні особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Укладені договори купівлі-продажу корпоративних прав мали на меті, згідно рекомендацій аудиторської фірми «Делойт енд Туш ЮСК», вертикальне впорядкування і структурування володіння корпоративними правами групи «Агрейн» без зміни фактичних власників бізнесу (бенефіціарів) - ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .
Разом з тим, у подальшому зазначені вище продавці корпоративних прав звернулись до господарських судів з позовами проти іноземних та українських компаній групи «Агрейн» про розірвання договорів купівлі-продажу корпоративних прав у зв`язку із нездійсненням розрахунків за даними договорами та про скасування рішень загальних зборів учасників українських компаній групи «Агрейн», якими було затверджено зміну учасників цих товариств. Оскільки на підставі саме цих договорів та рішень у 2012 році був структурований спільний Аграрний бізнес, то фактично обґрунтуванням позову є те, що бенефіціари бізнесу: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , самі собі не заплатили за свою ж власність (корпоративні права 22 компаній) в процесі проведення реструктуризації форми її володіння.
Вищевказані судові спори є аналогічними між собою, носять системний характер та мають на меті створення юридичного механізму привласнення належної ОСОБА_5 частки в групі «Агрейн». Згідно матеріалів проведеної авторознавчої експертизи в даних судових справах позови є тотожними між собою, складені одними і тими ж людьми, а судові рішення складено шляхом переписування позовних заяв із збереженням конструкцій мови, форми і змісту словесних обертів.
Таким чином, ОСОБА_6 , використовуючи підконтрольних йому осіб та судові рішення, заволодів частками ОСОБА_5 групи компаній «Агрейн», загальна вартість яких згідно висновку ХНДІСЕ складає 1 598 555 002, 5 грн.
У липні-вересні 2016 року, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 та підпорядковані йому особи здійснили подальше переоформлення корпоративних прав 19 компаній групи Агрейн - новим учасником товариства стало ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Експерт» (код 38744602).
Відповідно, корпоративні права українських підприємств холдингу Агрейн, є майном, на яке спрямоване кримінальне правопорушення.
Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», державна реєстрація здійснюється за принципом екстериторіальності в межах України. Державною реєстрацією юридичних осіб - є офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом. Державним реєстратором є особа, яка перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації, нотаріус.
Оскільки саме державна реєстрація змін до установчих документів є моментом переходу права власності на корпоративні права від однієї особи до іншої вбачається необхідним також застосування заборони державним реєстраторам у проведенні реєстраційних дій щодо внесення змін до статутних документів та відомостей, що містяться у ЄДРПОУ стосовно ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Експерт».
Відповідно до ч 2. ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Арешт вказаного майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.
У даному кримінальному провадженні зволікання з накладенням арешту на корпоративні права може призвести до невідворотних наслідків, які в подальшому стануть перешкодою для об`єктивного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення, а також унеможливлять повернення майна його законному власнику.
При цьому для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.
В ст. 98 КПК України зазначено, що предмети, які були об`єктом протиправних дій, є речовими доказами у кримінальному провадженні.
Так, законодавцем чітко встановлено, що речовими доказами є отримані у встановленому законом порядку предмети, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберегли на собі сліди злочину, або були об`єктами злочинних дій, або з`явилися у результаті вчинення кримінального правопорушення, а також гроші та цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як самі корпоративні права та все рухоме і нерухоме майно вказаного суб`єкта господарювання були об`єктами злочинного посягання. Корпоративні права та все рухоме і нерухоме майно та земельні ділянки, що на праві власності належать суб`єкту господарювання визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч 2. ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Таким чином, майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення, а саме майно, що було об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що, як наслідок перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
На підставі ч.11 ст.170 КПК України прошу суд заборонити або обмежити користування, розпорядження майном, оскільки не застосування такої заборони чи обмеження може призвести до псування, зникнення, втрати, використання, пересування, передачі майна. Так, особи, що протиправним шляхом заволоділи часткою корпоративних прав і майна, належного ОСОБА_5 , зацікавлені у продовженні обраного шляху вчинення злочину у повному відстороненні останньої від можливості контролю за законністю використання всіх активів суб`єктів господарювання.
Заборона користування чи розпорядження майном не призведе до надмірного обтяження правомірної підприємницької діяльності, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, оскільки діяльність суб`єкта господарювання, майно якого належить арештувати, пов`язана із веденням сільського господарства та фактично не здійснюється в зимовий період.
Відповідно до п. 1, ч.6 ст.100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких неможливе без зайвих труднощів, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню - повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання.
Відповідно до вимог КПК України (ч.7 ст.100 КПК України) у вказаному випадку (випадку, передбаченому п.1 ч.6 ст.100 КПК України) слідчий, за погодженням з прокурором звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді в провадженні, яке розглядається відповідно до ст.171-173 КПК України.
Крім того п.5 ч.9 ст.100 КПК України визначено, що гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).
Орган досудового розслідування не в змозі самостійно стежити за належним збереженням всього майна, на яке накладено арешт, оскільки це пов`язано із значними витратами та труднощами по забезпеченню контролю за його збереженням.
У зв`язку з викладеним орган досудового розслідування вважає за необхідне передати майно, на яке планується накласти арешт законному володільцю, якого встановлено досудовим розслідуванням ОСОБА_5 .
Обмеження права власності у вказаному випадку є розумним і співмірним із завданнями кримінального провадження.
Відповідно до ч. 6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті (відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов)), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Потерпілою у кримінальному провадженні ОСОБА_5 заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Крім того, остання звернулась до органу досудового розслідування із клопотанням про вжиття заходів до забезпечення її цивільного позову, шляхом внесення клопотання про арешт майна.
Розмір шкоди, що заподіяна ОСОБА_5 (як встановлено органом досудового розслідування згідно проведеної експертизи) є співмірним з вартістю майна, яке належить арештувати.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які б порушували інтереси держави або порушували загальні засади кримінального провадження чи істотно порушували права особи, на теперішній час не встановлено.
В судовому засіданні слідчий заявлене клопотання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити дане клопотання з підстав викладених у ньому.
В свою чергу, враховуючи положення ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглядати дане клопотання у відсутність інших учасників процесу, та дослідивши надане клопотання на відповідність КПК України кримінальне провадження, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного.
В силу положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені даною статтею Кодексу.
Клопотання органу досудового розслідування відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
Тож, слідчий суддя погоджується з заявником, що необхідно накласти арешт на майно на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у даній статті цього Кодексу, та зокрема забезпечить виконання завдань такого арешту та досягнення його мети передбаченої ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів.
За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий судя,-
п о с т а н о в и в :
Накласти арешт на корпоративні права наступної юридичної особи, а саме:
Заборонити державному реєстратору здійснювати державну реєстрацію змін до установчих документів, а також змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо зміни учасника Товариств з обмеженою відповідальністю «Кредит Експерт », ідентифікаційний код 38744602.
Накласти арешт на земельні ділянки, що знаходяться у приватній власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Експерт», ідентифікаційний код 38744602 та накласти заборону щодо розпорядження ними, а саме:
н/пПлоща Кадастровий номер АдресаПризначеня
Накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, що на праві власності належать Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Експерт», ідентифікаційний код 38744602, та заборонити розпоряджатися таким майном, а саме на наступні об`єкти нерухомого майна та на все рухоме майно, що використовується для обслуговування вказаних об`єктів (меблі, техніку тощо) та знаходиться безпосередньо всередині зазначених об`єктів:
н/пПлощаОб`єкт нерухомого майнаАдреса Реєстраційний номер
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1