Справа № 131/2099/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2017 року м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт з угодою про примирення у кримінальному провадженні №0000368, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2016 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта середня повна, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України

за участю прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 23.10.2016 року близько 12:45 год. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння помітив ключ в замку запалення автомобіля марки ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , який стояв біля воріт домогосподарства по АДРЕСА_2 . В цей момент у ОСОБА_3 виник умисел на заволодіння даним транспортним засобом. З цією метою ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, який був направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, пересвідчившись у відсутності поряд власника транспортного засобу та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, відчинив двері автомобіля зі сторони водія через яку сів за кермо автомобіля і привівши у готовність двигун за допомогою ключа запалення, який знаходився в замку запалення, поїхав в напрямку с. Райки, Іллінецького району Вінницької області, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 . Таким чином, ОСОБА_3 незаконно заволодів транспортним засобом марки ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , вартістю 11 316,35 грн., що підтверджується висновком експерта № 2813/15-21 від 03.11.2016 року.
Такі умисні дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування було кваліфіковано за частиною 1 статті 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом.
09.11.2016 року між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 була укладена угода про примирення, згідно умов якої сторони дійшли спільної згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 289 КК України, істотних для кримінального провадження обставин, відсутності будь-яких претензій майнового та морального характеру. У повному обсязі сформульованого обвинувачення ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного злочину. Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке повинен понести за вчинений злочин ОСОБА_3 , у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки із звільненням його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням обов`язків, які передбачені приписами статті 76 ч.1 п.1, 2 КПК України. Також в угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені ОСОБА_3 .

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд, заслухавши заперечення прокурора щодо невідповідності умов угоди інтересам суспільства, вимогам статті 471 КПК України (не зазначення в угоді розміру матеріальної шкоди), а також складання її тексту слідчим, у зв`язку з якими надана угода про примирення не підлягає затвердженню, з`ясувавши думку потерпілого та обвинуваченого, які вказали на наявність підстав для затвердження угоди, дійшов наступного висновку.

Згідно статті 314 ч.3 п.1 КПК України при прийняті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до статей 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

За приписами частини 1 статті 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Опитавши обвинуваченого та потерпілого суд встановив, що текст угоди був складений слідчим ОСОБА_6 , яка роз`яснила їм, що покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки є мінімальним покаранням за санкцією ч.1 ст. 289 КК України. Дана обставина свідчить про те, що укладення угоди не було добровільним.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права.

Вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Угода про примирення, на думку суду, являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу, адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси. При цьому існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

З зазначеного слідує, що наявність публічних інтересів як основного об`єкта посягання не повинна враховуватися судом як обставина, яка виключає можливість затвердження судом угоди про примирення у кримінальному провадженні, здійснюваному за ч.1 статті 289 КК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 31.03.2016 року № 5-27кі16, рішення якого згідно статті 458 КПК України є обов`язковим для всіх судів України.

У зв`язку з цим доводи прокурора про неможливість затвердження угоди через невідповідність її умов інтересам суспільства суд вважає необґрунтованими.
Висновок прокурора про невідповідність умов угоди вимогам статті 471 КПК України в частині не зазначення розміру шкоди спростовується матеріалами справи, зокрема текстом угоди в якій вказано, що розмір шкоди завданої потерпілому складає 11 316,35 грн., яка повністю відшкодована ОСОБА_3 .

Суд, згідно статті 474 частини 7 КПК України, перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.

Оскільки угода всупереч вимог частини 1 статті 469 КПК України була складена слідчим, суд дійшов висновку, що укладення угоди не було добровільним, а тому надана угода про примирення не підлягає затвердженню, у зв`язку з чим кримінальне провадження слід повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 373, 374, 468, 469, 471, 473, 474 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в затвердженні угоду про примирення від 09.11.2016 року укладеної між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23.10.2016 року за № 0000368.
Повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Роз`яснити учасникам кримінального провадження про недопущення повторного звернення з угодою в одному кримінальному провадженні.
Ухвала про відмову у затвердженні угоди оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1