Справа № 570/3343/16-к
провадження № 1-кп/570/138/2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Рівному об`єднане кримінальне провадження №0000133 (з кримінальними провадженнями № 0001006 та № 0001080) по обвинуваченню

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Клевань Рівненського району Рівненської області, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, не працює, є не одруженим, проживає та зареєстрований по АДРЕСА_1 , який є раніше судимий:

- 26 жовтня 2015 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік;

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.185, ч.2 ст.185 та 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Клевань Рівненського району Рівненської області, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, не працюючого, не одруженого, проживає та зареєстрований по АДРЕСА_2 , який є раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :
До Рівненського районного суду Рівненської області надійшли два обвинувальні акти, які ухвалою від 10 жовтня 2016 року об`єднані у одне кримінальне провадження.

У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про відповідність обвинувальних актів вимогам процесуального закону. Просив суд призначити судовий розгляд у об`єднаному кримінальному провадженні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору внаслідок невідповідності цього акту вимогам ст. 291 КПК України. У своєму клопотанні звернула увагу суду на відсутність належного викладення формулювання обвинувачення. Вказала, що у обвинувальному акті щодо групи осіб не зазначені час, місце та предмет попередньої змови, спрямування умислу, наявність чи відсутність домовленості про подальші дії по вчиненню викрадення.

Також захисник додатково зауважила, що, статтею 7 КПК України визначені загальні засади кримінального провадження, зокрема, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Крім цього адвокат ОСОБА_7 звернула увагу суду на те, що у обвинувальному акті допущено неправильне зазначення прізвища обвинуваченого Мелиник замість ОСОБА_8 , і неправильне прізвище зазначене саме у формулюванні обвинувачення, що навіть з формальної точки зору дозволяє говорити про відсутність обвинувачення у обвинувальному акті щодо її клієнта та про необхідність виправлення описки у обвинувальному акті у визначений законодавцем спосіб шляхом повернення обвинувального акту прокурору.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_9 підтримали думку захисника ОСОБА_7 про наявність підстав і необхідність повернення обвинувального акту прокурору для виправлення описок та належного формулювання обвинувачення.

Прокурор висловив думку про необґрунтованість клопотання захисника, відсутність підстав для повернення обвинувального акту, наявність формулювання обвинувачення щодо обох обвинувачених, його зрозумілість і точність. Щодо неправильного написання прізвища обвинуваченого у формулюванні обвинувачення висловив думку про те, що немає необхідності виправляти це прізвище, що і так зрозуміло, щодо кого складений обвинувальний акт і що суд сам може після розгляду кримінального провадження виправити написання прізвища у процесуальних документах.

Вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання з приводу заявленого клопотання та викладених у ньому обставин, дослідивши обвинувальні акти та додані до них реєстри матеріалів досудового розслідування, суд вважає необхідним повернути обвинувальні акти у об`єднаному кримінальному провадженні прокурору у зв`язку із наступним.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із положеннями, викладеними у п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та після викладення правової кваліфікації того діяння, яке зазначається у викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення.

Саме у межах пред`явленого обвинувачення в обвинувальному акті, згідно зі ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт відносно якої переданий до суду у порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор пред`являє обвинувачення у вчиненні злочину, і яким закінчується досудове розслідування.

Обвинувальні акти стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не містить належного формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісье та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно «оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див, рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
З огляду на це, керуючись приписами ч.5 ст.9 КПК України, суд прийшов до переконання, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення як окремо визначеного елементу обвинувального акту, передбаченого п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Суд не може розглядати як формулювання обвинувачення зміст обвинувального акту в цілому, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, а також на справедливий судовий розгляд. Зазначене також утруднює належну кваліфікацію таких дій та визначення їх відповідності кримінальному закону.
Така сама думка викладена і у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, підготовленому у відповідь на лист голови Липовецького Районного суду Вінницької області від 21 січня 2016 року №8 щодо надання роз`яснень окремих положень кримінального процесуального законодавства стосовно складових частин обвинувального акту. Зокрема ВССУ звернув увагу суду першої інстанції на те, що «розуміння поняття «формулювання обвинувачення» як складової частини обвинувального акта має визначатись у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним». На роз`яснення цієї думки ВССУ виклав на прикладі із судової практики обов`язкові складові обвинувального акта, передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувальних актів відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прокурору у зв`язку із їх невідповідністю вимогам процесуального закону відсутністю викладення формулювання обвинувачення у частині викладення даних про попередню змову та вчинення діяння групою осіб з зазначенням того, що кожен з обвинувачених планували робити та що відповідно кожен окремо зробив під час вчинення ними інкримінованого кримінально-карного діяння, коли відбулась попередня змова, про що була попередня змова.

Як вбачається з положень підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, що гарантує кожній особі право на справедливий суд, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Крім того, приймаючи до уваги, що згідно вимогам ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд позбавлений можливості проводити судовий розгляд відносно ОСОБА_6 , оскільки йому фактично не висунуте обвинувачення (обвинувачення висунуте Мелинику) та не дана правова кваліфікація вчиненого діяння.
Таким чином вказані судом порушення зазначених норм КПК України при складанні обвинувального акту не можуть бути усунутими у підготовчому судовому засіданні, а тому суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, що порушить право обвинуваченого на захист від конкретного та зрозумілого обвинувачення. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Інших процесуальних рішень в такому випадку ст. 314 КПК України не передбачає. Також не передбачає КПК України процесуальних процедур по усуненню недоліків обвинувального акту саме під час досудового розгляду чи у судовому засіданні. Законом передбачене лише повернення обвинувального акту з недоліками прокурору.
На підставі викладеного та керуючись положеннями ст.ст. 291, 314 КПК України, суд

у х в а л и в:
Обвинувальні акти із додатками в об`єднаному кримінальному провадженні №0000133 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.185, ч.2 ст.185 та ч.3 ст. 185 КК України, та ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернути прокурору Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1