Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1463/14-к
Провадження № 1-кп/553/2/2017
В И Р О К
Іменем України
11.07.2017 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

адвоката захисника - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0001246 відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алі-Байрамли, Азербайджан, громадянина України, росіянина, освіта вища, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_9 29.08.2013 року близько 20-00 год. на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 , під час сварки з сусідкою ОСОБА_10 умисно наніс удар палицею по руці ОСОБА_10 .

В результаті дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_10 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді гематоми м`яких тканин правої верхньої кінцівки, яке згідно висновку експерта № 1635 від 09.09.2013 року кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , співвласником вказаного домоволодіння є ОСОБА_10 , подвір`я будинку перебуває в їх спільному користуванні. Останні роки між ними склались неприязні відносини та періодично відбуваються сварки з різних побутових питань, а також з приводу неналежного утримання останньою собаки. 29.08.2013 року у вечірній час він перебував вдома, чекав гостей, йому зателефонувала ОСОБА_12 , просила допомогти, оскільки на неї нападає собака. Він вийшов на подвір`я, тримаючи в руках ціпок, з яким постійно пересувається за станом здоров`я, вказаним ціпком відганяв собаку, замахуючись на неї, ОСОБА_12 ховалась за його спиною, в такий спосіб вони задкуючи рухались повз ганок потерпілої ОСОБА_10 в бік входу до його частини будинку. Після того, як вони пройшли ганок потерпілої, вона вийшла, між ним та ОСОБА_10 відбулась словесна перепалка, під час якої він постійно продовжував відганяти собаку, розмахуючи ціпком, а потерпіла намагалась відтягнути собаку, яка знаходилась між ними та не слухалась хазяйку і продовжувала нападати. В якусь мить собака піднялась на задні лапи та стрибнула йому на груди, від поштовху у нього потемніло в очах й він відчув, що починає падати назад, ОСОБА_12 утримала його, він оговтався, відчувши, що хтось вириває у нього з рук ціпок, побачив, що потерпіла тримає його руками та тягне на себе, ОСОБА_12 , в свою чергу, намагається утримати ціпок, вони разом вирвали його з рук потерпілої, після чого залишили місце події.

Обвинувачений стверджував, що безпосередньо після того, як собака стрибнула йому на груди, обставини подій він не пам`ятає, у нього в очах потемніло, він відчув, що падає назад, його підхопила ОСОБА_13 , оговтався через декілька секунд, але не більше ніж через одну хвилину, відчувши, що хтось намагається вирвати у нього палицю. Обвинувачений наполягав на тому, що ударів потерпілій ОСОБА_10 не наносив, чи міг заподіяти їй якісь ушкодження в період, коли у нього запаморочилось в голові після нападу собаки, пояснити не може.

Обвинувачений наполягав на тому, що металевого прута у нього в руках не було, жодного удару потерпілій ОСОБА_10 свідомо він не наносив, тілесних ушкоджень не спричиняв.

Незважаючи на пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , його винність у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених та перевірених судом доказів.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 підтвердила той факт, що вони з обвинуваченим ОСОБА_9 являються співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_2 , в їхньому спільному користуванні перебуває подвір`я поруч з житловим будинком та через неприязні відносини між ними постійно виникають конфлікти і сварки з різних побутових питань, а також через різні погляди на різноманітні життєві ситуації.

Потерпіла підтвердила той факт, що на подвір`ї домоволодіння знаходиться вольєр, в якому утримується належна їй собака породи кане-корсо, і у них з сусідом ОСОБА_9 постійно виникали конфлікти через собаку. Потерпіла заперечила, що увечері 29.08.2013 року собака могла перебувати на подвір`ї, а не у вольєрі, та напасти на знайому ОСОБА_9 .

Потерпіла ОСОБА_10 пояснила суду, що 29.08.2013 року перебувала вдома разом з невісткою ОСОБА_14 , почула стук у вікно, а коли вийшла на подвір`я, побачила ОСОБА_9 , між ними виник конфлікт, під час якого останній ображав її нецензурною лайкою та наніс один удар в область передпліччя правої руки палкою, яку сприйняла як металеву, а згодом під час розгляду справи в суді побачила у обвинуваченого палицю, з якою він ходить, що має металевий наконечник, вважає, що удар нанесений саме нею.

Потерпіла ОСОБА_10 наголошувала на тому, що 29.08.2013 року конфлікт у неї відбувався саме з ОСОБА_9 , який заподіяв їй тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердила той факт, що одного дня в кінці серпня 2013 року гуляла з собакою, а коли поверталася додому близько 20-00 год. проходячи повз подвір`я домоволодіння, де проживає її знайома ОСОБА_10 , почула як чоловік голосно кричить і висловлюється нецензурною лайкою, та побачила ОСОБА_10 , яка стояла перед входом в будинок, намагаючись пройти в середину, а її сусід, яким є ОСОБА_9 , наніс їй удар палицею по передпліччю. У двір вона не заходила, але оскільки дорога, яка проходить повз будинок, розташована вище, ніж двір, який був добре освітлений, тоді як на вулиці було досить темно, вона гарно бачила усе, що відбувалось, та впізнала учасників конфлікту.

Матеріали справи свідчать про те, що потерпіла ОСОБА_10 звернулась до Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 за заподіяння їй тілесних ушкоджень лише 03.09.2013 року, й 04.09.2013 року відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001246.

Разом з тим, чинним законодавством потерпілі не обмежені певним строком для звернення до правоохоронних органів з заявами про вчинені відносно них кримінальні правопорушення. І той факт, що ОСОБА_10 відповідну заяву подала до райвідділу міліції через 5 днів після отримання тілесних ушкоджень, на переконання суду, не спростовує факт їх отримання саме 29.08.2013 року.

Так, допитаний в якості свідка чоловік потерпілої ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердив, що одного дня наприкінці серпня 2013 року (28 чи 29 числа, точно не пам`ятає), коли повернувся додому близько 21-00 год., дружина розповіла йому про конфлікт, який відбувся між нею та сусідом ОСОБА_9 , під час якого останній наніс їй удар по руці, а на наступний день побачив пухлину та почервоніння на її правому передпліччі, до лікаря ОСОБА_10 звернулась через 2-3 дня, оскільки спочатку вона не збиралась звертатись в міліцію з приводу вказаних подій.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що 29.08.2013 року перебувала в будинку свекрухи ОСОБА_10 у вечірній час в кімнаті, вікна якої спрямовані в бік воріт. В якусь мить почула сильний стук у вікно та емоційний крик сусіда. Вона покликала ОСОБА_10 і вона пішла до виходу з будинку. Почувши крики, вона також пішла до вхідних дверей та визирнувши на подвір`я побачила, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 лаялися між собою через собаку останньої. ОСОБА_9 висловлювався на адресу потерпілої нецензурною лайкою, а потім замахнувся в її бік та наніс один удар, як їй здалося, металевою палицею, по руці. Поруч з ОСОБА_9 стояла жінка, яка намагалась утримати його від нанесення удару.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1635 від 09.09.2013 року ОСОБА_10 04.09.2013 року була обстежена судовим експертом, якому пояснила, що отримала тілесні ушкодження 29.08.2013 року близько 20-00 год. за місцем проживання, на території загального подвір`я, сусід наносив удари металевим предметом продовгуватої форми, схожим на арматуру, по правій верхній кінцівці. Проведенням судово-медичної експертизи ОСОБА_10 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: гематоми м`яких тканин правої верхньої кінцівки, які могли утворитись не менш ніж від двократної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті або інші предмети з подібною характеристикою, можливо в строк та при обставинах, на які вказує підекспертна, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження утворились в короткий проміжок часу, тобто одномоментно (т. 1 а.с. 198-199).

Під час проведення слідчого експерименту 22.11.2013 року в присутності слідчого та понятих, за участю представника адвоката ОСОБА_17 потерпіла ОСОБА_10 детально пояснила про обставини, механізм заподіяння та локалізацію тілесних ушкоджень, отриманих 29.08.2013 року під час конфлікту між нею та сусідом ОСОБА_9 , а також продемонструвала за допомогою статиста, що знайшло відображення на фототаблиці, приєднаній до Протоколу проведення слідчого експерименту від 22.11.2013 року (т. 1 а.с. 210-214).

Згідно додаткового висновку судово-медичної експертизи № 83 від 21.01.2014 року показання потерпілої ОСОБА_10 , дані нею в ході проведення слідчого експерименту, загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у останньої (т. 1 а.с. 215).

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_18 , який здійснював обстеження підекспертної та виконував судово-медичну експертизу відносно неї, вказував, що під час проведення судової експертизи ним була оглянута ОСОБА_10 , по зовнішній поверхні верхньої третини правого плеча виявлено гематому м`яких тканин, продовгуватої форми, синюшно-зеленуватого кольору з жовтизною по периферії, шириною від 2 до 3 см, довжиною до 8 см, направлене майже горизонтально та подібну гематому по зовнішнім ознакам, розташовану по передньо-зовнішній поверхні на межі середньої та нижньої третини правого плеча, на загальній площі 7,8х8см. Інших тілесних ушкоджень в місцях, досяжних для огляду, не виявлено.

Експерт наголосив, що за своїми характеристиками виявлені ним у ОСОБА_10 гематоми утворились в короткий проміжок часу, тобто одномоментно, могли бути заподіяні внаслідок удару предметом продовгуватої форми, або предметом, частина якого мала продовгувату форму. У висновку експертизи висловлено припущення, що виявлені гематоми утворились від 2-кратної дії травмуючого фактору, проте якщо предмет, яким вони заподіяні, мав випуклу форму, обидві гематоми могли утворитись і внаслідок одного удару.

Поряд з цим, експерт роз`яснив, що обставини отримання тілесних ушкоджень у висновку зазначені зі слів підекспертної ОСОБА_10 , при цьому, морфологічна характеристика виявлених у неї гематом (їх розмір та колір) давала підстави припускати, що вони отримані за 6 діб до огляду, який проводився 04.09.2013 року, тобто 29.08.2013 року, їх виникнення пізніше за вказану дату виключається, а раніше є малоймовірним.

На переконання суду, винність ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, об`єктивно підтверджується поясненнями потерпілої ОСОБА_10 про обставини сварки з обвинуваченим, механізм та локалізацію отриманих нею тілесних ушкоджень. Достовірність вказаних пояснень потерпілої щодо часу та механізму отримання тілесних ушкоджень доведено під час проведення додаткової судово-медичної експертизи.

Пояснення свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 щодо обставин кримінального правопорушення загалом узгоджуються між собою, з показаннями потерпілої ОСОБА_10 та іншими письмовими доказами по справі, у зв`язку з чим сумнівів в їх достовірності не викликають, а відтак обґрунтовано взято до уваги судом при вирішенні питання причетності обвинуваченого до інкримінованого кримінального правопорушення. Незначні розбіжності в поясненнях цих осіб, в тому числі щодо знаряддя вчинення злочину, місця розташування потерплої та обвинуваченого, на переконання суду, не свідчать про їх неспроможність, не спростовують факту заподіяння обвинуваченим ОСОБА_9 удару потерпілій 29.08.2013 року, внаслідок якого їй заподіяно легкі тілесні ушкодження.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про неналежність та недопустимість зібраних під час досудового розслідування доказів, в тому числі висновків судово-медичних експертиз та протоколу проведення слідчого експерименту є безпідставними, оскільки під час судового розгляду справи не встановлено обставин, передбачених в ст. 85, 87, 88 КПК України, які є підставою для визнання цих доказів недопустимим чи неналежними.

До показань обвинуваченого ОСОБА_9 про непричетність до вчинення злочину та відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд ставиться критично й розцінює їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Доводи обвинуваченого про перебування в стані фізіологічного афекту під час судового розгляду справи підтвердження не знайшли.

Жодних об`єктивних та переконливих доказів того, що 29.08.2013 року собака ОСОБА_10 здійснила на нього напад під час їх сварки, яка відбувалась на подвір`ї спільного домоволодіння близько 20-00 год., під час судового розгляду справи не встановлено.

При цьому, потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_14 категорично заперечували той факт, що вона нападала на ОСОБА_9 в той вечір.

Допитані за клопотанням обвинуваченого свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_19 підтвердили ж те, що під час сварки потерпілої та обвинуваченого ОСОБА_10 намагалась відтягнути собаку, а ОСОБА_9 відмахувався від неї. При цьому, вказані особи не бачили нападу собаки на обвинуваченого, а про напад її на свідка ОСОБА_20 , як обвинуваченому, так і свідку ОСОБА_19 стало відомо виключно зі слів ОСОБА_20 , які жодними об`єктивними доказами не підтверджуються.

При цьому, відповідно до змісту пояснень свідка ОСОБА_12 , вона не може точно сказати чи наносив ОСОБА_9 удари потерпілій палицею, яку тримав у руці, позаяк бачила не усі його рухи, так як знаходилась у нього за спиною, вказувала, що ОСОБА_9 міг зачепити потерпілу, коли палкою відганяв собаку, а також пояснювала, що точно знає, що він не бив ОСОБА_10 . Свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що не бачила конфлікту з потерпілою. Оскільки було темно, а вона перебувала на певній відстані від ОСОБА_9 і ОСОБА_12 , то бачила лише "потасовку", під час якої ОСОБА_9 розмахував палицею, яку тримав в руках, та чула крики ОСОБА_12 . Зауважила, що мало бачила, а більше чула.

Аналіз пояснень свідка ОСОБА_12 , які вона давала в судовому засіданні, свідчить про те, що вони є суперечливими та непослідовними, у зв`язку з чим викликають сумніви в їх достовірності та не можуть бути взяті до уваги судом. Крім того, вказані пояснення свідка суперечать іншим доказам, зібраним по справі, в тому числі висновкам судово-медичної експертизи, які, на переконання суду, є обґрунтованими та сумнівів в їх достовірності не викликають. Показання ж свідка ОСОБА_21 ані підтверджують, ані спростовують факт причетності ОСОБА_9 до вчинення злочину, тобто не містять фактичних даних, що мають значення для кримінального провадження.

Те, що під час досудового розслідування не встановлено та не вилучено предмет, який є знаряддям вчинення злочину, на переконання суду, не спростовує факт його скоєння. При цьому, встановлені судом обставини переконливо доводять те, що під час конфлікту, який відбувався 29.08.2013 року у вечірній час між обвинуваченим і потерпілою, в руках у ОСОБА_9 була палиця якою він розмахував.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що факт заподіяння потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та час їх спричинення об`єктивно підтверджується зібраними по справі доказами, при цьому, жодних даних, які свідчать про те, що вказані ушкодження могли бути заподіяні потерпілій за інших обставин та в інший час, не здобуто.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не пам`ятає усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, позаяк перебував в стані фізіологічного афекту, у зв`язку з чим не усвідомлював своїх дій та не може стверджувати про те, чи дійсно заподіяв удар потерпілій, захищаючись від нападу на свідка ОСОБА_20 собаки, яка належить ОСОБА_10 , суд вважає непереконливими.

За змістом норми ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
В ч. 4 ст. 36 КК України визначено, що особа не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.
Так, афект це сильне хвилювання, що раптово виникає внаслідок значущого для особи психічного подразнення, стрімко розвивається і призводить до звуження свідомості, послаблення контролю за своїми діями, переходу значною мірою від розумового керування ними до інстинктивного.

У кримінальному праві він розглядається в рамках поняття "сильне душевне хвилювання», яке належить до обставин, що пом`якшують покарання (п. 7 ч. 1 ст. 66 КК України).

Ухвалою суду від 22.07.2016 року за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_7 по справі було призначено судово-психологічну експертизу.

Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи № 795 від 31.05.2017 року, виконаного експертом Полтавського відділення Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса, з огляду на відмінність вихідних даних у матеріалах кримінальної справи, наданих на дослідження, стосовно основних характеристик конфліктної ситуації, що мала місце 29.08.2013 року, а саме: причини конфлікту, відмінності відомостей стосовно нападу собаки на ОСОБА_9 , обстановки та обставин конфлікту, характеру діяльності ОСОБА_9 під час указаних подій, - не є можливим здійснити експертну кваліфікацію емоційного стану підекспертного (у тому числі стану фізіологічного афекту" (т. 3 а.с. 69-84).

При цьому, під час судового розгляду справи не здобуто безперечних та переконливих доказів здійснення нападу собаки, яка належить ОСОБА_10 , на обвинуваченого ОСОБА_9 чи то свідка ОСОБА_20 в його присутності, під час конфліктної ситуації 29.08.2013 року, як і доказів вчинення потерпілою відносно нього будь-яких протиправних дій, не встановлено об`єктивних, в тому числі судово-медичних даних, які є підставою для висновку про те, що ОСОБА_9 міг перебувати в стані фізіологічного афекту.

Натомість встановлені судом обставини свідчать про усвідомлення обвинуваченим ОСОБА_9 конфлікту з потерпілою і його причин та з урахуванням доведеності існування між ними тривалих неприязних відносин та активної і послідовної поведінки обвинуваченого під час конфлікту 29.08.2013 року, дані про яку встановлено, зокрема, з пояснень потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , суд вважає доведеним свідоме та умисне заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій.

При цьому, встановлені під час судового розгляду справи обставини дають підстави стверджувати, що приводом до виникнення конфлікту стали тривалі неприязні відносини між потерпілою та обвинуваченим, а 29.08.2013 року обставини неналежного утримання потерпілою та її чоловіком собаки на спільному подвір`ї сторін конфлікту. Жодних даних про те, що причиною конфлікту, що призвів до заподіяння обвинуваченим потерпілій тілесного ушкодження, став корисливий мотив з боку обвинуваченого (як це зазначено у обвинувальному акті), під час судового розгляду справи не встановлено.

Враховуючи вищенаведені обставини, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, об`єктивні судово-медичні дані щодо кількості, локалізації та механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , суд вважає доведеним той факт, що обвинуваченим ОСОБА_9 умисно заподіяно потерпілій тілесне ушкодження у вигляді гематоми м`яких тканин правої руки шляхом нанесення одного удару палицею.

При призначенні покарання ОСОБА_9 суд враховує вимоги статті 65 КК України та бере до уваги, що обставин, які в силу ст. ст. 66, 67 КК України, пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує дані про його особу, пенсійний вік та незадовільний стан здоров`я, а також конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим приходить до висновку про можливість призначення покарання у вигляді штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

В ч. 5 ст. 74 КК України встановлено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Виходячи з вищенаведеного, беручи до уваги, що на час розгляду судом справи відносно ОСОБА_9 закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, встановлені в ст. 49 КК України, суд приходить до висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінального покарання.

Заявлений по справі потерпілою ОСОБА_10 цивільний позов про відшкодування завданої злочином матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 , в якому вона просить в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнути на її користь витрати на лікування в сумі 455,00 грн., на послуги адвоката в сумі 5000 грн., а всього 5455,00 грн., визначила розмір моральних (немайнових) втрат, яких вона зазнала внаслідок фізичного болю та страждань від отриманих травм, що призвело до порушення нормального способу життя та необхідності докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав та лікування, а також внаслідок страху за своє життя та життя своєї родини, оскільки не знала на що ще може піти ОСОБА_9 , який проживає з нею в одному будинку, що призвело до втрати сну та апетиту, радості до життя, у сумі 100000,00 грн., суд виходить з наступного.

За змістом положень ст. ст. 127, 128 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При цьому, не викликає сумніву той факт, що потерпіла ОСОБА_10 не надала суду доказів понесення матеріальних витрат на лікування, як і належних доказів витрат на оплату правової допомоги, надавши суду ксерокопію відповідної квитанції. Крім того, суд враховує, що витрати на оплату правової допомоги за своєю природою не являються матеріальною шкодою, у зв`язку з чим не підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому в ст. 127, 128 КПК України.

А тому приходить до висновку, що позов ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

В ході судового розгляду справи достовірно встановлено, що ОСОБА_9 29.08.2013 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, відносно потерпілої ОСОБА_10 .

Відповідно до Висновку судово-психологічної експертизи по кримінальному провадженню № 0001246 за № 1239 від 23.12.2013 року, виконаного експертом Полтавського відділення Харківського НДІ судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса, вбачається, за умов події нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 29.08.2013 року близько 20-00 год. вплив обставин справи на особистість підекспертної є психотравмуючим. Характер впливу події на ОСОБА_10 полягає в переживанні інтенсивних негативних переживань страху за своє життя і здоров`я, життя і здоров`я рідних, в порушенні відчуття психологічного функціонування в сфері сімейних стосунків та професійної діяльності. За умов ситуації нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 29.08.2013 року, підекспертній спричинені психічні страждання, які, з огляду на їх інтенсивність, тривалість та широту діапазону негативного впливу на життєдіяльність ОСОБА_10 , є суттєвими. За умови правової оцінки дій ОСОБА_9 як неправомірних, а саме: спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень 29.08.2013 року, її психічні страждання є психологічною підставою для вирішення питання про заподіяння їй моральної шкоди. У разі встановлення судом факту заподіяння моральної шкоди ОСОБА_10 , розмір її відшкодування складає 18 мінімальних заробітних плат, що на момент дослідження становить 21924 грн. (т. 1 а.с. 55-63).

Зібрані по справі докази дають підстави стверджувати про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_10 про відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд бере до уваги наступне.

Очевидно, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілій завдано переживання та моральні страждання, пов`язані з подією злочину, фізичним болем від отриманих тілесних ушкоджень.

Разом з тим, потерпілою ОСОБА_10 в ході судового розгляду справи не доведено, що конфлікт, який відбувся між нею та обвинуваченим ОСОБА_9 29.08.2013 року, призвів до порушення нормального способу життя потерпілої, страху за своє життя та життя своєї родини, втрати сну та апетиту.

Натомість встановлені в ході судового розгляду справи обставини свідчать про те, що конфліктні відносини між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 існують тривалий час, кілька років, при цьому, приводом до його виникнення 29.08.2013 року стала саме поведінка потерпілої, пов`язана з неналежним утриманням на спільному з обвинуваченим подвір`ї належної їй собаки, яка здійснила напад на його знайому ОСОБА_12 , й з приводу цих обставин ОСОБА_9 29.08.2013 року звертався до Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, що об`єктивно підтверджується витягом з Журналу реєстрації заяв та повідомлень про вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що потерпіла заяву про вчинення відносно неї кримінального правопорушення подала лише 04.09.2013 року, тобто через 6 днів після конфлікту з обвинуваченим, а в судовому засіданні пояснювала, що спочатку не мала наміру звертатись до правоохоронних органів, оскільки не вважала отримані тілесні ушкодження серйозними.

При цьому, жодних об`єктивних доказів на підтвердження існування обґрунтованих підстав стверджувати про загрозу життю і здоров`ю потерпілої та членів її родини не встановлено, тим паче, що вона особисто та допитані за її клопотанням в якості свідків чоловік ОСОБА_16 і невістка ОСОБА_14 вказували про те, що ОСОБА_9 ніколи ні до кого з них насильства не застосовував до 29.08.2013 року, та не вчиняв протягом більше ніж двох років після цієї дати. Даних, які свідчать про те, що психічні страждання потерпілої ОСОБА_10 призвели до негативного впливу на її життєдіяльність та є суттєвими, не здобуто.

Враховуючи те, що вищенаведені фактори, які в ході судового розгляду справи не знайшли підтвердження, судовий експерт поклав в основу при визначенні розміру коефіцієнтів, які застосовував при проведенні розрахунку моральної шкоди, суд приходить до переконливого висновку, що результати експертного дослідження щодо розміру заподіяної ОСОБА_10 моральної (немайнової) шкоди ґрунтуються на припущеннях, висновки в цій частині є недостатньо вмотивованим та обґрунтованим, а відтак не можуть бути покладені в основу судового рішення.

При вирішенні питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь потерпілої ОСОБА_10 , суд враховує той факт, що вина ОСОБА_9 у заподіянні їй легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, доведена, об`єктивно, що через біль внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та моральних переживань, пов`язаних з подією кримінального правопорушення, вона зазнала моральної шкоди та виходячи з аналізу зібраних по справі доказів в їх сукупності, конкретних обставин справи, зважаючи на характер, обсяг та тривалість моральних страждань, яких зазнала ОСОБА_10 , а також враховуючи принцип співмірності та розумності, вважає за необхідне стягнути на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 500 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 369-370, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В :
ОСОБА_11 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від кримінального покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, завданої злочином, задовольнити частково стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1