У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.05.2017 Справа №607/4727/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1 ,

За участю секретаря: ОСОБА_2 ,

Скаржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінальної справи,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду із скаргою на постанову про закриття кримінальної справи від 27 жовтня 2011 року. Зазначили, що постанову про закриття кримінальної справи отримали на підставі листа СУ ГУНП в Тернопільській області від 29.03.2017 року а тому не пропустили строк оскарження постанови.

Однак суддя приходить до переконання, що скаржники пропустили строк оскарження постанови, та підстав для поновлення такого строку немає, виходячи із наступних причин.

Так, як видно із пояснень скаржників, вони звернулися до ГУНП в Тернопільській області в 2017 році із заявами та їм на вимогу надано копії постанови про закриття кримінальної справи.

Як вбачається із скарги та долучених до неї документів, досудове розслідування по справі розпочато в 2000 році та закрито постановою слідчого від 27 жовтня 2011 року, яка постановлена в період дії норм КПК України (1960 р.), скарга подана в квітні 2017 року, тобто після набрання чинності КПК України (2012 року).

Відповідно до п. 7 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності.

При цьому положення ст. 236-5 КПК України передбачають, що постанову органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи може бути оскаржено особою, інтересів якої вона стосується, або представником такої особи до районного (міського) суду за місцерозташуванням органу або роботи посадової особи, яка винесла постанову, протягом семи днів із дня отримання її копії чи повідомлення прокурора про залишення скарги на цю постанову без задоволення.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В рішенні у справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи. При цьому суд зазначив, що «оскільки протягом 1 року та 8 місяців заявники не звертались до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду їх апеляційної скарги, права скаржників на справедливий судовий розгляд не були порушені, незважаючи на той факт, що суд апеляційної інстанції не повідомив їх про винесення рішення, що й унеможливило їх звернення з касаційного скаргою у встановлені законом строки.»

Застосування строків давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Будь які відомості про те, що на протязі більше шести років скаржники зверталися із заявами до правоохоронних органів про інформування їх про хід розслідування не надано.

Враховуючи вищенаведене, суддя приходить до переконання, що скаржники на протязі невиправдано значного часу - близько шести років, не проявляли належної зацікавленості в перебігу розслідуванні кримінальної справи, не зверталися до органів розслідування із заявами про інформування їх про хід розслідування, хоча мали можливість це зробити, про що свідчить та обставина, що на їх вимогу слідством надано оскаржувану постанову, а також, враховуючи існування встановлених законом строків досудового розслідування, а тому слідчий суддя вважає пропущеним строк оскарження постанови про закриття кримінальної справи.

Враховуючи викладене, зважаючи, що скаржниками пропущено строк на звернення до суду із скаргою на постанову слідчого про закриття кримінальної справи, з огляду на те, що скаржники не порушують питання щодо поновлення пропущеного строку, суддя дійшов висновку, що в розгляді скарги на постанову про закриття кримінальної справи слід відмовити у зв`язку із пропуском строків оскарження постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 236-5 КПК України 1960 року, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в розгляді скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінальної справи у зв`язку із пропуском строку оскарження постанови.

Ухвала може бути оскаржена учасниками кримінального провадження, шляхом подачі

апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1