Ухвала
іменем україни

20 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
особи, що до якої кримінальне
провадження закрито ОСОБА_7 ,

за касаційними скаргами потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 9 червня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002650 щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Капчагай Алма-Атинської обл., Російської Федерації, росіянина, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 355 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішено питання судові витрати у провадженні.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у примушенні до виконання цивільно-правових зобов`язань з погрозою насильства над потерпілим, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із насильством, що є небезпечним для життя і здоров`я. Злочин вчинено за наступних обставин.
В квітні 2012 року, ОСОБА_8 , перебуваючи на території Молодіжного парку у м. Харкові, взяв у борг у ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 69312 доларів США (що згідно з курсом Національного Банку України станом на 30.04.2012 року складало 557961,6 грн.) під 3,75% щомісячно за користування грошовими коштами, а ОСОБА_9 у серпні 2012 року взяв у ОСОБА_7 у борг грошові кошти в сумі 30000 доларів США (що згідно з курсом НБУ станом на 31.08.2012 р. складало 239790 грн.) під 3,55% щомісячно за користування грошовими коштами, про що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було складено письмову розписку.
З часу надання ОСОБА_7 грошових коштів в квітні 2012 року по липень 2015 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щомісячно, відповідно до раніше досягнутої домовленості, здійснювали виплати в погашення боргу та станом на грудень 2014 року повернуто частину боргу.
У грудні 2014 року, точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_7 , висловлюючи невдоволення з приводу невеликих розмірів грошових коштів, які щомісячно надходили від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рахунок погашення боргу, висунув до них вимогу щодо негайного повернення грошових коштів у сумі 20000 доларів США (згідно з курсом НБУ станом на 31.12.2014 року сума складала 314000 грн.), а саме частини боргового зобов`язання згідно договору за квітень та серпень 2012 року. При цьому, ОСОБА_7 та невстановлені в ході досудового розслідування особи з грудня 2014 року по липень 2015 року, в телефонній розмові та в особистій розмові в ході зустрічей з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , систематично погрожували останнім фізичним насильством у разі невиконання останніми зобов`язань щодо повернення грошових коштів у встановлений ОСОБА_7 строк.
07.07.2015 року о 15 годині ОСОБА_7 призначив зустріч ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дізнавшись про те, що у них немає з собою суми 20000 доларів, повернення якої він вимагав, з метою залякування та створення уяви щодо реальності погроз, завдав ОСОБА_8 , один удар кулаком у грудну клітину, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 червня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасовано, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження щодо нього закрито.

У касаційних скаргах потерпілі ставлять питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через істотні порушення кримінального процесуального закону. Вказують, що у порушення вимог закону, апеляційна інстанція безпосередньо не дослідила докази, дала їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції. Вважають, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

В надісланих запереченнях ОСОБА_7 ухвалу апеляційного суду вважає обґрунтованою і просить залишити без зміни, а касаційні скарги потерпілих без задоволення.

Заслухавши доповідь судді; думки прокурора, який підтримав касаційні доводи потерпілих та вважав за необхідне ухвалу апеляційного суду скасувати через порушення безпосередності дослідження доказів; ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, (п. 16, ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України) апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.
Переглядаючи справу за скаргами потерпілих та захисника засудженого,

вказаних вимог закону не дотримано.

Апеляційний суд вказав, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Колегія суддів зазначила, що місцевий суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого правопорушення, обґрунтувавши своє рішення показаннями потерпілих, свідків та матеріалами, які знаходяться в кримінальному провадженні і були досліджені в судовому засіданні. Разом з тим, вказала, що досліджені районним судом докази не доводять факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованого правопорушення.

Апеляційний суд своє рішення обґрунтував тим, що за наявних у кримінальному провадженні доказів неможливо визначитись щодо наявності в діях обвинуваченого ознак кримінального правопорушення й відповідно складу злочину.

Апеляційна інстанція зазначила, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, дійшов висновків, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Таким чином, апеляційний суд не досліджуючи безпосередньо в судовому засіданні докази, дав їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, як про це обґрунтовано заявляють потерпілі у касаційних скаргах.

За таких обставин касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду слід врахувати наведене та ухвалити обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 434, 436 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 9 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3