АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/6631/14-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1275/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 і ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
його захисника адвоката - ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9 ,
його представника - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження № 638/6631/15-к за обвинуваченням ОСОБА_11 за ст. ст.15ч.3-115ч.2 п.6 КК України,
за апеляційними скаргами прокурора в кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_10 на вирок Дзержинського районного суду міста Харкова від 3 березня 2016 року,
У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 3 березня 2016 року
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
Визнано винним і засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 532 грн. 05 коп., на відшкодування моральної шкоди - 3000 грн.
В апеляційних скаргах:
-прокурор посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що спричинило неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення м`якого покарання. На думку прокурора, суд неправильно перекваліфікував дії обвинуваченого з ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки безпідставно поклав в основу вироку суперечливі показання обвинуваченого про відсутність у нього корисливого мотиву на вчинення вбивства
-представник потерпілого ОСОБА_10 також вважав, що обвинувачений мав умисел позбавити життя ОСОБА_12 з корисливих мотивів. Просив визнати ОСОБА_13 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України, за яким призначити обвинуваченому покарання - 10 років позбавлення волі та задовольнити заявлений цивільний позов потерпілого у повному обсязі;
-обвинувачений ОСОБА_11 і його захисник адвокат ОСОБА_8 просили вирок змінити та перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України;
Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора, потерпілого, його представника, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги: прокурора і представника потерпілого ОСОБА_10 підлягають задоволенню, обвинуваченого ОСОБА_11 і його захисника ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:
Як уважав установленим суд першої інстанції і про це зазначив у вироку ОСОБА_11 24 вересня 2012 р. о 16 години 30 хвилин прибув на зустріч з ОСОБА_9 з метою повернення останньому грошового боргу. Знаходячись у салоні автомобіля «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_1 , припаркованому біля будівлі Харківського академічного театру опери та балету по вул. Сумській, 25 у м. Харкові, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли внаслідок надходження від ОСОБА_9 на його адресу непристойної пропозиції сексуального характеру, з метою реалізації своїх злочинних дій, спрямованих на протиправне заподіяння смерті дістав з кишені піджака принесений із собою ніж та, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, свідомо бажаючи настання тяжких наслідків у виді смерті ОСОБА_14 , наніс останньому один удар в область гортані, заподіявши, згідно висновку судово-медичної експертизи № 5083-а/12 від 14.11.2012 р., колото-різане поранення м`яких тканин шиї, без супроводу ушкоджень органів гортані й судинно - нервового пучка, що є легким тілесним ушкодженням, яке потягло за собою короткочасний розлад здоров`я. Однак, свій злочинний намір, спрямований на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_11 не довів до кінця із причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 схопив його руку, в якій знаходився ніж і, вибивши ніж з руки, вибіг з автомобіля. Через деякий час ОСОБА_11 зателефонував потерпілому ОСОБА_9 з проханням відключити сигналізацію та випустити його з автомобіля, при цьому повідомивши про бажання повернути борг, на що отримав згоду, після чого ОСОБА_9 за допомогою пульта відчинив салон автомобіля, який ОСОБА_11 покинув.
Органом досудового слідства ОСОБА_11 обвинувачувався у вчинені ним замаху на убивство ОСОБА_9 з корисливих мотивів - з метою заволодіння належним тому автомобілем «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_1 , та з метою не повернення коштів у сумі 2000 грн., які ОСОБА_13 27.06.2012 року позичив у ОСОБА_9 , і дії ОСОБА_15 були кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів.
Колегія суддів апеляційного суду вважає встановленим, що ОСОБА_11 , знаючи про наявність у ОСОБА_9 автомобіля «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_1 , вирішив вбити останнього з метою заволодіння цим автомобілем і ухилитися від повернення тому боргу в сумі 2000 грн., які він 27.06.2012 року позичив у ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_11 під приводом повернення боргу, домовився з ОСОБА_9 про зустріч. 24 вересня 2012 року близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_9 прибув на зустріч і разом з ОСОБА_11 перебував у салоні зазначеного вище автомобіля «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_1 , припаркованого біля будівлі Харківського академічного театру опери та балету по вул. Сумській, 25 у м.Харкові. З метою реалізації свого злочинного наміру на протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, ОСОБА_11 дістав із кишені піджака принесений з собою ніж та, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті ОСОБА_14 , бажаючи їх настання, наніс потерпілому один удар ножем в область гортані, заподіявши ОСОБА_14 колото-різане поранення м`яких тканин шиї, без супроводу ушкоджень органів гортані й судинно - нервового пучка. Свій злочинний намір на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 . ОСОБА_11 не довів до завершення з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 схопив його руку, в якій знаходився ніж і, вибивши ніж з руки, вибіг з автомобіля, а в подальшому потерпілому була надана своєчасна медична допомога.
Колегія суддів кваліфікує дії ОСОБА_11 як незакінчений замах на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 з корисливих мотивів,тобто за ч. 3 ст. 15, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Посилання в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого ОСОБА_11 про відсутність у останнього прямого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 та на відсутність корисливого мотиву при його вчиненні, а також на необхідність кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч.2 ст.125 КК України, не ґрунтуються на метеріалах кримінального провадження.
Так, із показань потерпілого ОСОБА_9 у суді вбачається, що 24 вересня 2012 року, прибувши за пропозицією ОСОБА_11 на зустріч з ним для отримання грошового боргу. Останній сів у салон його автомобіля і мовчки наніс йому удар ножем в шию. ОСОБА_9 устиг помітити цей удар, виставив руку, якою змінив напрям удару, та вчинивши опір, вибив ніж із руки ОСОБА_13 , після чого вискочив із автомобіля на вулицю, закривши автомобіль на сигналізацію, чим перешкодив обвинуваченому можливість закінчити злочинні дії.
З протоколу відтворення обстановки і обставин події вбачається, що в ході цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_9 підтвердив і детально відтворив обставини нанесення йому обвинуваченим ножового поранення та його локалізацію (т.2 а.с.38-41).
За змістом протоколу відтворення обстановки і обставин події від 25.09.2012 року, ОСОБА_11 у присутності свого захисника та понятих, добровільно, за умов, які виключали сторонній вплив на нього, визнав і підтвердив, що він наніс удару ножем потерпілому в шию з метою позбавити його життя щоб не повертати грошовий борг Кононихіну та щоб заволодіти автомобілем останнього, детально відтворив обставини вчиненого злочину та механізм нанесення потерпілому удару ножем і його локалізацію (т.2 а.с.23-26).
Згідно висновків судово-медичної експертизи, виявлений при затриманні у ОСОБА_11 поріз пальця на правій кисті міг утворитися від ріжучої дії гострого предмета, за обставин, указаних ОСОБА_11 , тобто при нанесенні ним удару ножем. При цьому під час проведення зазначеної експертизи ОСОБА_13 також підтвердив, що 24 вересня 2012 року він наніс удар ножем потерпілому, пошкодивши собі палець (т.2 а.с.47-49).
З протоколу огляду місця події вбачається, що на дверці належного потерпілому ОСОБА_9 автомобіля «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_1 , була виявлена кров людини, походження якої, за висновками судово-цитологічної експертизи, від ОСОБА_11 не виключається (т.2 а.с.29-33, 64-69).
Згідно протоколу від 24.09.2012 року, з сумки ОСОБА_11 був вилучений складний ніж (т.2 а.с.33-34).
За висновками судово-медичної експертизи № 5083-а/12 від 14.11.2012 р. у потерпілого ОСОБА_9 встановлено колото-різане поранення, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоров`я та могло утворилися від дії вилученого під час досудового слідства у ОСОБА_11 ножа і за обставин, зазначених у протоколі відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_11 - в результаті нанесення цим ножем удару (т.2 а.с.44-46).
Відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_13 на теперішній час ознак психозу, слабоумства чи інших психічних порушень не виявляє, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто є осудним. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому правопорушення, ОСОБА_11 знаходився поза якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльної, міг віддавати звіт собі у своїх діях і керувати ними (т.2 а.с.106-108).
Таким чином, доводи апеляційних скарг захисника і обвинуваченого щодо того, що ОСОБА_11 умисного удару ножем потерпілому ОСОБА_9 не наносив і про наявність у обвинуваченого лише умислу на заподіяння легких тілесних ушкоджень, є безпідставними.
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_11 діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого, і про це свідчать не тільки показання потерпілого, а й дані судово медичних експертиз щодо характеру, локалізації виявленого у потерпілого поранення та знаряддя злочину. Завдаючи удар ножем у життєво важливий орган шию, обвинувачений не міг не усвідомлювати, що таке поранення може бути смертельним, передбачав суспільно небезпечні наслідки своїх дій в виді смерті ОСОБА_16 і бажав їх настання. При цьому, ОСОБА_11 прийшов на зустріч з Кононихіним, попередньо взявши з собою ніж і сховавши його у своєму одязі. Разом з тим, обвинувачений не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення цього злочину до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 устиг своїми захисними діями змінити напрямок удару, вчинив супротив і вибіг з автомобіля на вулицю, замкнувши ОСОБА_11 в салоні автомобіля.
Висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності у ОСОБА_13 корисливого мотиву при вчиненні цього злочину, не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив із того, що в судовому засіданні ОСОБА_11 взагалі заперечував свою причетність до інкримінованого йому злочину, пояснивши, що на досудовому слідстві під час відтворення обстановки і обставин події він обмовив себе, а корисливий мотив на вчинення ОСОБА_11 , злочину не знайшов свого підтвердження, оскільки належних та допустимих доказів цього не надано; потерпілий не вимагав у обвинуваченого повернення боргу у сумі 2000 грн., і доказів про звернення до суду за захистом порушених прав з цього приводу не надав.
Разом з тим, відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку, наряду з іншим, повинно бути зазначені докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Згідно п.8 Розділу ХІ Перехідних Положень Кримінального процесуального Кодексу України допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дані, які містяться протоколі відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_11 , були отриманні з додержанням вимог ст.ст.85, 85-1, 85-2, 128-1, 194, 195 КПК України 1960 року, за участю експерта криміналіста, понятих, захисника, з роз`ясненням, у тому числі підозрюваному ОСОБА_13 , їх процесуальних прав, передбачених ст.ст.43, 127 КПК України, та ст.63 Конституції України. Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про те, що обвинувачений себе оговорив на цій слідчій дії внаслідок застосування до нього працівниками міліції незаконних методів слідства, є необґрунтованими.
На виконання ухвали апеляційного суду зазначені доводи про застосування незаконних методів слідства були перевіренні органами прокуратури шляхом проведення досудового розслідування, однак не знайшли свого підтвердження. Постановою від 24.02.2016 року кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України - за відсутністю в діях працівників міліції складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.
Безпідставними також є доводи скарги обвинуваченого про порушення його права на захист унаслідок нероз`яснення йому при його затриманні процесуальних прав, у тому числі - права мати захисника.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при затримані працівниками міліції 25.09.2012 року ОСОБА_11 було роз`яснено його процесуальні та конституційні права, у тому числі право здійснювати свій захист за допомогою захисника і відмовитися від дачі пояснень чи показань до прибуття захисника. ОСОБА_11 власноруч письмово засвідчив це в відповідному протоколі з отриманням його копії (т.2 а.с.21-22, 35-36).
За таких обставин фактичні дані, які містяться у протоколі відтворення обстановки і обставин події від 25.09.2012 року за участю ОСОБА_11 і підтверджують наявність саме корисливого мотиву замаху на вбивство, є допустимими доказами, а тому на підставі ч.3 ст.370, п.2 ч.3 ст.374 КПК України ці дані можуть бути наведені в вироку, проаналізовані та оцінені в сукупності з іншими доказами відповідно до положень ст. 94 КПК України.
З протоколу огляду предметів від 10.10.2012 року (т.2 а.с.28) убачається, що при огляді вилученого під час досудового слідства у потерпілого ОСОБА_9 мобільного телефону (т.2 а.с.43), у списку журналу вхідних СМС-повідомлень містяться збережені повідомлення, надіслані потерпілому ОСОБА_9 з телефонного номеру, який належав обвинуваченому ОСОБА_11 , від 02.09.2012 року, 10.09.2012 року, 17.09.2012 року, 23.09.2012 року, 24.09.2012 року. Зі змісту повідомлень убачається, що ОСОБА_11 впевнював потерпілого в своєму намірі повернути борг, і домовився про зустріч з ОСОБА_9 24 вересня 2012 року біля фонтану «Дзеркальний струмень», тобто в тому місці, де в подальшому було вчинено злочин.
Судом першої інстанції, у порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, ці докази залишені поза увагою. Суд також не навів у вироку мотивів, за яких він визнав правдивими показання обвинуваченого про вчинення ним злочину на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин - внаслідок надходження від ОСОБА_9 на його адресу непристойної пропозиції сексуального характеру, при тому, що така версія виникла у обвинуваченого тільки в суді першої інстанції при останньому розгляді кримінального провадження, а потерпілий ці обставини категорично заперечував, вважає такі посилання обвинуваченого образливими для себе.
З матеріалів кримінального провадження також убачається, що воно двічі розглядалося судом першої інстанції з ухваленням обвинувальних вироків, які були в подальшому скасовані апеляційним судом.
Під час першого судового розгляду кримінального провадження, не заперечуючи факту нанесення ним ножового удару потерпілому, його механізму і локалізації, ОСОБА_11 у суді першої інстанції взагалі не зміг пояснити мотивів вчинення ним цього злочину (т.1 а.с.145-147).
При повторному розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, також не заперечуючи вищезазначених обставин спричинення ножового поранення ОСОБА_9 та факту наявності в нього перед потерпілим грошового боргу і призначення ним зустрічі з потерпілим з метою повернення боргу, ОСОБА_11 знову не зміг пояснити мотивів вчинення ним кримінального правопорушення (т.2 а.с.128-131).
У своїх апеляційних скаргах на ухвалені вище два вироки обвинувачений і його захисник також не зазначали мотиву вчинення злочину, у тому числі не послалися на надходження від ОСОБА_9 непристойної пропозиції сексуального характеру.
Обґрунтованих мотивів зміни свої показань ОСОБА_11 судові не навів.
У подальшому в апеляційному суді обвинувачений також змінював свої показання.
Колегія суддів уважає, що протирічиві показання обвинувачено є намаганням уникнути покарання за фактичні дії, не відповідають дійсним обставинам кримінального провадження.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності у ОСОБА_13 корисливого мотиву на вчинення злочину, є хибним, а тому рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_13 з ч. 3 ст. 15, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України на ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України - є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
При призначені покарання колегія суддів враховує характер і ступінь суспільної небезпеки злочину, зневажливе ставлення обвинуваченого до життя іншої людини, те, що обвинувачений вперше притянутий до кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин, і призначає покарання, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілим ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню.
Підстави та розмір позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягала в затратах потерпілого на придбання лікарських препаратів для здійснення лікування отриманого від злочинних дій обвинуваченого тілесного ушкодження, підтверджені фіскальними чеками із аптечних пунктів (т.2 а.с.109-117).
Тому на підставі ст.1166 ч.1 ст.1195 ЦК України позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно вимог ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості, з урахуванням вищевказаних обставин кримінального правопорушення, глибини та тривалості фізичних, моральних страждань і переживань, які переніс потерпілий ОСОБА_9 внаслідок злочинних дій ОСОБА_13 , погіршення його стану здоров`я у результаті виниклих труднощів при вживанні їжі з наявним пораненням, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також підлягають задоволенню на заявлену у позовній заяві потерпілим ОСОБА_9 суму - 10000 грн. Стягнуті судом першої інстанції 3000грн. є явно замалою сатисфакцією, ураховуючи обставини події, глибину та тривалість фізичних і моральних страждань.
Вирішуючи питання щодо зарахування в строк покарання попереднього ув`язнення, колегія суддів виходить з того, що згідно вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року зарахування попереднього ув`язнення до строку покарання здійснювалося з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Разом з тим, Законом України від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» частину 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування". Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Оскільки зазначений Закон України був офіційно опублікований 20 червня 2017 року, за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року має бути зараховане попереднє ув`язнення з моменту затримання обвинуваченого і по 20 червня 2017 року. У решті зарахування здійснюється день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При цьому, колегія суддів виходить з вимог ст.5 КК України, згідно якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Керуючись ст.ст. 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-
ЗАСУДИЛА:
Апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні і представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2015 року щодо ОСОБА_11 скасувати в частині кваліфікації його дій, призначеного покарання та вирішення цивільного позову.
Ухвалити в цій частині новий вирок.
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання 10 /ДЕСЯТЬ/ років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
Строк покарання обчислювати з 25 вересня 2012 року.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року зарахувати ОСОБА_11 у строк покарання попереднє ув`язнення з 25 вересня 2012 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити. Стягнути з засудженого ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди - 532 гривень 05 коп. та на відшкодування моральної шкоди - 10 000 гривень.
У решті вирок суду від 22 травня 2015 року залишити без змін.
Копію вироку апеляційного суду негайно вручити засудженому і прокурору.
Вирок апеляційного суду, відповідно до ч.4 ст.532 КПК України, набирає законної сили з моменту його проголошення.
На вирок може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Подача касаційної скарги не зупиняє виконання вироку.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19