Ухвала
іменем україни
04 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000303, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2016 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК та звільнено від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
Вироком апеляційного суду скасовано вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання. Постановлено ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК призначити покарання у виді ста годин громадських робіт. На підставі ст. 105 КК ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження. У решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що внаслідок неправильного тлумачення кримінального закону апеляційний суд незаконно призначив ОСОБА_5 кримінальне покарання, оскільки заходи примусу до неповнолітніх, які звільняються від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру на підставі положень ст. 105 КК не застосовуються.
На касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 надійшло заперечення від заступника прокурора Черкаської області, в якому він стверджує про безпідставність викладених у скарзі доводів, у зв`язку з чим просить залишити її без задоволення, а вирок апеляційного суду ? без зміни.
Згідно з вироком суду, 02 червня 2015 року близько 15.30 год, ОСОБА_5 , будучи неповнолітнім, перебуваючи в гостинах у ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, таємно викрав належне останній майно на загальну суму 1 863, 99 грн.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_8 та прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Названих вимог закону судом апеляційної інстанції не дотримано.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 подав прокурор, з підстав порушення судом вимог п. 4 ч. 1 ст. 368 КПК та ч. 1 ст. 105 КК при вирішенні питання про те, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Апеляційний суд, задовольняючи скаргу прокурора, погодився із тим, що суд першої інстанції не дотримався положень статті 105 КК при призначенні ОСОБА_5 покарання і дійшов висновку про неможливість звільнення засудженого від покарання із застосуванням заходів виховного характеру, яке фактично не було призначене.
Однак, таку позицію апеляційний суд в своєму рішенні належним чином не обгрунтував, не вказав з яких підстав і мотивів виходив при його ухваленні.
Разом з тим, слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (частини 4і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК), «звільнення від відбування покарання» (статті 75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу, слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Тобто, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
З огляду на наведене, колегія суддів касаційного суду вважає, що висновки, якими обґрунтував апеляційний суд своє рішення є суперечливими та невмотивованими, а вирок не відповідає вимогам ст. 420 КПК.
Отже, рішення апеляційного суду не можна вважати законним та обґрунтованим через порушення ним вимог ст. 420 КПК, а тому на підставі ч. 1 ст. 438 КПК воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисникаОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Черкаської області від 26 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3