АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/294/17 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 642/1148/16к ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 15 червня 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Харківської області, Золочівського району, с.Одноробовка, громадянин України, з професійно - технічною освітою, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працював, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 15.02.1999 р. Комінтернівським районним судом м. Харкова за ст. ст. 141 ч. 2, 206 ч. 2 КК України (ред. 1960 року) до покарання у виді 3-х років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений з місць позбавлення волі 08.11.2000 р. у зв`язку з відбуттям строку покарання;

2) 13.10.2003 р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ст.ст. 17, 141 ч. 2 КК України (ред. 1960 року), 186 ч. 2, 395, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, вирок змінено ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25.05.2004 року, постановлено вважати ОСОБА_9 засудженим за ст.ст. 296 ч. 1, 186 ч. 2, 395 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 09.04.2005 р. у зв`язку з відбуттям строку покарання;

3) 20.08.2005 р. Золочівським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавленням волі, з застосуванням ст. ст.75,76 КК Україні зі звільненням від відбуття показання з іспитовим строком на 3 роки;

4) 09.11.2006 року Золочівським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2, 70,71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

5) 29.06.2011 р. Єнакіївським міськрайонним судом Донецької області за ст. 391, 71 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;

6) 25.12.2012 р. Ленінським районним судом м. Луганськ за ст. 263 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст.75,76 КК Україні зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки;

7) 29.12.2015 р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді 4-х років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки,
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання 4 роки і 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано частково у виді 6 місяців позбавлення волі покарання, що не відбуте ним за попереднім вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 грудня 2015 року і остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з 05 лютого 2016 року.
З урахуванням ухвали того ж суду від 07 липня 2016 року, відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 05 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, по день винесення вироку 15 червня 2016 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Харківської області, Дергачівського району, смт. Слатине, громадянин України, з професійно - технічною освітою, розлучений, перебуває у цивільному шлюбі, зареєстрований та проживав: АДРЕСА_2 , раніше судимий 17.07.2000 р. Харківським обласним судом за ст.ст. 93 п. «а», 93 п. «і», 142 ч.3, 42,43 КК України (ред. 1961 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років, з конфіскацією майна, з примусовим лікуванням від алкоголізму. Звільнений 12.12.2011 р умовно - достроково на не відбутий строк 1 рік 11 місяців 3 дні,
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання 4 роки і 3 місяці позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з 05 лютого 2016 року.
З урахуванням ухвали того ж суду від 07 липня 2016 року, відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 05 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, по день винесення вироку 15 червня 2016 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою.
Цим же вироком цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_12 задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь потерпілого у рахунок відшкодування матеріальних збитків 1010грн., моральної шкоди 10000грн., а всього стягнути 11010грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Також постановлено стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 процесуальні витрати на користь держави, з кожного по 153грн. 45коп.
Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Як встановив суд, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожний маючи не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стали та вчинили нове кримінальне правопорушення проти власності, за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин.

Так, 02 лютого 2016 року, близько 21.20 годин, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 , маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, знаходились поруч будинку АДРЕСА_3 , де ОСОБА_9 зупинив раніше незнайомого йому ОСОБА_12 , який проходив повз них та почав чіплятися до нього. Після чого ОСОБА_9 , діючи повторно з прямим умислом направленим на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та заволодіння його майном, ударом у плече повалив ОСОБА_12 на землю, де наніс йому 3-4 удари кулаком в область обличчя, вимагаючи грошові кошти у потерпілого.

У цей час, ОСОБА_10 , помітивши дії ОСОБА_9 , розуміючи, що вони є протиправними та направленими на заволодіння майном потерпілого, приєднався до нього, та вступивши з ОСОБА_9 у мовчазну змову, підійшов до потерпілого, який лежав на землі, почав наносити удари ногами в область тулуба ОСОБА_12 з іншого боку від ОСОБА_9 . Таким чином, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожен, нанесли по 3-4 удари ногами в область ребер та тулуба ОСОБА_12 , який лежав на землі. В момент нанесення ударів потерпілому, коли останній лежав на землі, ОСОБА_9 , діючи узгоджено з ОСОБА_10 , та у його присутності, з правого карману куртки, одягнутої на ОСОБА_12 відкрито заволодів мобільним телефоном марки Аpple iРhоnе 4 Вlасk 32 Gb mоdel А 1332, вартістю 939 гривень, та навушниками марки Аррlе EarРоds до мобільного телефону іРhоnе 5 (md8272zm), вартістю 71 гривня, при цьому, продовжував перевіряти вміст кишень потерпілого, не зважаючи на крики потерпілого ОСОБА_12 та заклики ОСОБА_10 залишити місце злочину.

Перевіривши кишені потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли у напрямку вул. Муранова м. Харкова та прослідували в район вокзалу Харків-Пасажирський, де мали намір реалізувати викрадений мобільний телефон у відділенні Ломбарду «Свіжа Копійка», за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 60, а після продали його зустрічному таксистові, а навушники викинули. Виручені від продажу викраденого майна грошові кошти, ОСОБА_13 та ОСОБА_9 витратили цього ж дня на алкогольні напої.

В результаті спільних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_13 потерпілому ОСОБА_12 були завдані: садно на тлі синця в правій навколоочній ділянці, садно на обличчі, синці на голові та тулубі, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Своїми умисними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1010 грн.
В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок у відношенні ОСОБА_10 , визнати останнього винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Вважає, що при призначенні покарання судом не повною мірою враховано дані, що характеризують особу ОСОБА_10 , а саме те, що він не працює, злочин вчинив з корисливих мотивів, при цьому під час вчинення злочину відігравав активну роль, раніше судимий, змінював свої показання та категорично не визнавав свою вину, намагаючись ввести суд в оману.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_12 просить змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання по 6 років позбавлення волі; стягнути солідарно з обвинувачених суму завданої моральної шкоди у розмірі 30000грн. та матеріальну шкоду у сумі 1010грн. Вказує, що судом не застосовані положення п.п.2, 13 ч.1 ст.67 КК України, а саме не визнано обтяжуючими покарання такі обставини, як вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Також просить врахувати, що обвинувачені не визнали свою вину у повному обсязі, не відшкодували завдані збитки, мають непогашені судимості, раніше неодноразово засуджувались за вчинення тяжких корисливих злочинів проти власності, а тому призначене обвинуваченим покарання, на думку потерпілого, є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Крім того, потерпілий зазначає, що окрім фізичної та матеріальної шкоди завданої обвинуваченими, йому також завдано немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, негативними змінами у його житті: переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконування повсякденних обов`язків, тимчасова відірваність від активного соціального життя, переживання фізичних незручностей, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, погані сновидіння, нервозність, дратівливість, замкненість, побоювання щодо подальшого стану здоров`я. Зазначає, що до теперішнього часу у нього продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних головних болів та зниження активності. Враховуючи те, що винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в обсязі пред`явленого їм обвинувачення підтвердилась у судовому засіданні дослідженими судом доказами, потерпілий вважає, що підстав для зменшення заявленої ним спричиненої моральної шкоди у розмірі 30000грн. немає.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України. Зазначає, що обставини вчинення злочину були встановлені лише із показань потерпілого, які не є прямим доказом його вини. Зазначає, що наносив удари потерпілому, однак умислу на заволодіння його майном він не мав, телефон підібрав з землі після того, як потерпілий втік. Вказує, що потерпілий під час судового розгляду пояснював, що не бачив, як він перевіряв його кишені, а начебто це відчував. Крім того, обвинувачений не погоджується з ухвалою суду від 07 липня 2016 року, якою уточнено резолютивну частину вироку, вважає її незаконною та постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також з ухвалою суду від 24 жовтня 2016 року, якою судом постановлено закінчити його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_9 , який частково підтримав свою апеляційну скаргу, захисника адвоката ОСОБА_8 , який підтримав позицію свого підзахисного, прокурора ОСОБА_7 , який частково підтримав подані апеляційні скарги та вважав, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Під час апеляційного розгляду прокурор пояснив, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, передбаченими п.7 ч.2 ст.412 КПК України, а саме у зв`язку з відсутністю у матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції. Однак такі ствердження прокурора є необґрунтованими.

Так, на а.с.100 т.№1 матеріалів кримінального провадження міститься конверт з механічно пошкодженим магнітним СD-диском з зафіксованим на ньому, згідно з маркуванням на конверті, судовим засіданням від 06.06.2016р. Разом з тим, до матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції додатково долучено робочу копію магнітного диску із зафіксованим на ньому судовим засіданням від 06.06.2016р. Звукозаписи всіх інших проведених судових засідань належним чином зафіксовані на технічному носії інформації СD-диску, який міститься в конверті на а.с.199 т.№1.

Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, на які посилається прокурор, не встановлено.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо позбавлення його права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження при постановленні судом ухвали від 24 жовтня 2016 року не є обґрунтованими. Так, обвинуваченому ОСОБА_9 за його клопотанням надавалась така можливість в суді першої інстанції, встановлювався графік ознайомлення, а після чого ознайомлення було закінчено, а матеріали кримінального провадження направлені до апеляційного суду Харківської області у зв`язку з поданням апеляційних скарг на вирок. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження, що підтверджено його відповідною розпискою від 11 січня 2017 року. Таким чином, відсутні підстави вважати порушеним право обвинуваченого на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Аналізуючи доводи обвинуваченого щодо неправильності кваліфікації його дій, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, при обставинах, наведених у вироку суду, відповідає фактичним даним кримінального провадження і повністю підтверджується сукупністю перевірених судом першої інстанції доказів.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні злочину частково, пояснивши, що 02.02.2016р. у вечірній час він разом зі своїм знайомим ОСОБА_14 вживав спиртні напої в кафе на Південному вокзалі, потім до них приєднався раніше незнайомий йому ОСОБА_10 . Через деякий час вони всі разом направились по вул.Полтавський шлях у інше кафе, щоб придбати ще спиртних напоїв, однак ОСОБА_14 йшов окремо від них. Приблизно о 21.20год. ОСОБА_9 відійшов від ОСОБА_10 приблизно на відстань 15-20 метрів, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_12 , у якого попросив цигарку, а також грошей на випивку. ОСОБА_12 дав йому цигарку і став відходити від нього, після чого він потягнув його за капюшон куртки, від чого у нього злетіли навушники від телефону, які були вставлені у вуха. Потім ОСОБА_9 наніс ОСОБА_12 декілька ударів кулаками в обличчя, від яких потерпілий впав на землю і почав кричати, чинити опір, намагаючись піднятись. ОСОБА_9 знов наніс йому декілька, приблизно 3 удари, кулаками в обличчя та один удар ногою в область тулуба та своєю рукою став залазити у кишені потерпілого, шукаючи гаманець. В цей час до них підійшов ОСОБА_10 , потягнув його за куртку, запропонував тікати. Скориставшись тим, що ОСОБА_9 відволікся на ОСОБА_10 , потерпілий побіг на дорогу, залишивши на землі на місці свого падіння мобільний телефон з навушниками, які підібрав ОСОБА_9 , після чого останній разом з ОСОБА_10 пішли в напрямку вул.Муранова. ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_10 не бачив, що він підібрав телефон, однак по дорозі ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_10 , що йому необхідно продати телефон, після чого вони пішли до ломбарду «Свіжа копійка», де їм відмовили у закладанні телефону, а потім мобільний телефон ОСОБА_9 продав таксисту за 150грн., а навушники від нього викинув, на виручені кошти вони купили спиртне.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_9 своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.186 КК України, вона підтверджується також іншими перевіреними у судовому засіданні доказами. Потерпілий ОСОБА_12 пояснив про обставини вчинення злочину так, як це викладено у вироку, зазначивши, що до нього спереду підійшов раніше невідомий йому ОСОБА_9 , який попросив у нього цигарку. Він дав йому одну цигарку та пішов далі, коли почув як ОСОБА_9 наказав дати йому грошові кошти, після чого схопив його за капюшон куртки та став утримувати. В цей момент до них підійшов раніше незнайомий йому ОСОБА_15 , який до цього проглядав вулицю. Однією рукою ОСОБА_9 тримав його за капюшон з боку, а другою рукою зірвав навушники, які були під`єднані то телефону марки «Айфон», який знаходився в правій кишені куртки. Зірвавши навушники, ОСОБА_9 наказав віддати йому гаманець та грошові кошти, при цьому своєю правою рукою заліз до нього в кишеню курточки, де лежав телефон. Після цього ОСОБА_9 наніс йому удар рукою в праве плече, від чого він впав на землю на лівий бік, ОСОБА_9 своєю рукою заліз йому у праву кишеню, а потім наніс йому удар в праве око, а потім ще 3-4 удари кулаком в обличчя. Він став голосно кричати і в цей момент відчув та побачив, як з обох боків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 йому стали наносити удари ногами в область тулуба та ребер. Вдвох вони нанесли йому по 3-4 удари ногами з обох боків. ОСОБА_9 своїми руками лазив по кишеням його одягу та забрав телефон марки Айфон 4 з навушниками. Після цього ОСОБА_10 сказав ОСОБА_9 , що у них є телефон, треба втікати, а ОСОБА_9 намагався ще залізти йому у кишені джинсів, однак не зміг, оскільки він чинив опір. Після чого нападники втекли, а він викликав наряд поліції. Обох нападників він гарно запам`ятав та зміг впізнати. Викрадені мобільний телефон та навушники йому не повернуті.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №720-ая/16 від 03.02.2016р., у ОСОБА_12 мали місце наступні тілесні ушкодження: садно на тлі синця в правій навколоочній ділянці, садно на обличчі, синці на голові та тулубі, які утворилися від 6-ти травматичних дій: синці - від ударної дії тупих твердих предметів, садно - за механізмом тертя- ковзання, садно на тлі синця - за механізмом удар тертя - ковзання. Вищевказані тілесні ушкодження могли бути отримані протягом доби до огляду. За ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно з даними, які містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання від 04.02.2016р. та 05.02.2016р., потерпілий ОСОБА_12 серед пред`явлених для впізнання осіб впізнав ОСОБА_10 та ОСОБА_9 як осіб, які наносили йому удари в область тулуба та ребер, після чого відкрито заволоділи його речами.

Крім того, суд послався у вироку на показання допитаного свідка ОСОБА_14 , який підтвердив обставини, за яких він проводив час з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вечірній час 2 лютого 2016 року; на показання допитаного свідка ОСОБА_16 , який працює оцінщиком-експертом у ломбарді «Свіжа копійка», та підтвердив, що 2 лютого 2016 року у вечірній час ОСОБА_9 приносив в ломбард мобільний телефон «Айфон 4», щоб його закласти, однак ОСОБА_16 йому відмовив, що підтверджено також дослідженим судом відеозаписом з камери відеоспостереження приміщення ломбарду та даними, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.02.2016р., згідно з якими свідок ОСОБА_16 серед пред`явлених для впізнання фотознімків, вказав на фотознімок ОСОБА_9 як особи, яка приносила для здачі в ломбард «Свіжа копійка» телефон.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , який стверджував, що не витягав з кишені потерпілого мобільний телефон, а підібрав його з землі, коли потерпілий втік, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_12 та сукупністю досліджених судом перелічених вище доказів, які є узгодженими, послідовними, правдивими та достовірними.

Суд у вироку надав належну оцінку дослідженим доказам та дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діяли узгоджено, як співвиконавці, у пізній час, їх функції були розподілені, викрадене майно потерпілого вони намагались збути в ломбард, а виручені від майна кошти разом розподілили, що свідчить про єдину спрямованість їх умислу, наявність корисливого мотиву і попередньої змови.

Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину є доведеною в повному обсязі та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.186 КК України. Суд дійшов правильного висновку, що спосіб вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими, ступінь здійснення злочинного наміру, послідовність їх дій, та сукупність усіх обставин, що характеризують вчинене, свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_9 на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, за попередньою змовою групою осіб.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 не містить в собі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як щодо доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, так і правильності юридичної кваліфікації скоєного ним.
При таких обставинах, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого колегія суддів не вбачає. Колегія суддів враховує також і те, що ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду підтримав свою апеляційну скаргу частково, зазначивши, що не погоджується лише з призначеним йому покаранням.
Стосовно доводів прокурора та потерпілого ОСОБА_12 про м`якість призначеного обвинуваченим покарання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Призначене ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України. Судом враховано тяжкість злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинувачених.

Зокрема, судом враховано дані про особу ОСОБА_9 , який на обліку психіатра та нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем попередньої роботи. В якості обставини, яка пом`якшує покарання, суд врахував наявність на утриманні ОСОБА_9 малолітньої дитини.

Суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, за місцем попереднього відбування покарання характеризується позитивно, має задовільний стан здоров`я. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , не встановлено.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_17 , не встановлено. Доводи потерпілого щодо необхідності визнання судом в якості обставини, яка обтяжує покарання, вчинення злочину обвинуваченими групою осіб за попередньою змовою, суперечить положенням ч.4 ст.67 КК України, згідно з якими, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачені в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Крім того, на переконання колегії суддів, хоча суд і не визнав в якості обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину обвинуваченими у стані алкогольного сп`яніння, що не суперечить вимогам ч.2 ст.67 КК України, однак достатньо врахував цю обставину при призначенні покарання.

Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, а також ті обставини, на які посилаються апелянти, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе лише в умовах ізоляції їх від суспільства, при цьому призначивши покарання не в мінімальних межах санкції за злочин, у вчиненні якого їх визнано винними.
На думку колегії суддів, суд призначаючи обвинуваченим покарання, вимог статей 65-67 КК України не порушив, оскільки призначене їм покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, як це передбачено ст.65 КК України.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що призначення обвинуваченим більш суворого покарання шляхом зміни вироку, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого, не узгоджується з положеннями ст.ст.408,420 КПК України.
Що стосується доводів потерпілого про неправильність визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинувачених на його користь, то, на думку колегії суддів, вони позбавлені підстав. Відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст.91 КПК України, вид і розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.
Суд, частково задовольняючи позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди та визначивши її розмір в сумі 10000 гривень належним чином врахував вимоги закону про те, що розмір відшкодування повинен бути визначеним залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Суд достатньо врахував при визначенні розміру спричиненої потерпілому моральної шкоди те, що ОСОБА_12 зазнав нервового стресу, переляку, приниження, моральних страждань внаслідок відкритого заволодіння його майном обвинуваченими, був порушений звичайний уклад його життя, навівши у вироку відповідні мотиви такого рішення. Тому, на переконання колегії суддів, з урахуванням моральних і фізичних страждань потерпілого, на майно та здоров`я якого посягнули обвинувачені, внаслідок чого йому спричинені легкі тілесні ушкодження, суд правильно визначив розмір спричиненої йому моральної шкоди обвинуваченими внаслідок вчинення злочину. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме такий розмір грошового відшкодування відповідає обсягу моральних страждань потерпілого, а тому підстав для його збільшення, як про це просить потерпілий в апеляційній скарзі, не вбачає.
Таким чином, оскільки будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляційних скаргах не наведено, то апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Враховуючи, що у відношенні обвинувачених був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 15 червня 2016 року у відношенні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 16 червня 2016 року по 25 квітня 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той же строк, з дня вручення копії судового рішення.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5