Справа № 748/1815/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1247/2016
Категорія - ст.310 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000735, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2016 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Старий Білоус Чернігівського району та області, громадянки України, з середньо-технічною освітою, не працюючої, розлученої, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше судимої:

1) 12 грудня 2011 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень;

2) 29 травня 2012 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ст.ст. 69, 70 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі; звільнена 13 червня 2014 року на підставі ухвали Заводського районного суду Дніпропетровської області згідно ст. 7 Закону України «Про амністію»;

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 310 КК України.

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2016 року ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 310 КК України з призначенням покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 440 грн. 20 коп. процесуальних витрат на залучення експертів для проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Прокурор не погодився з вироком суду в частині призначеного покарання та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини обвинуваченої, просить скасувати вирок, за м`якістю призначеної міри покарання та ухвалити новий, яким обвинувачену ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 310 КК України та призначити їй покарання у виді трьох років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Так, призначаючи покарання за ч. 1 ст. 69, ч. 2 ст. 310 КК України, суд допустив необґрунтоване пом`якшення, застосувавши до обвинуваченої покарання у виді громадських робіт. Зазначає, що застосування статті 69 КК України можливе за наявності не менше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. При цьому, визнання провини, щире каяття та сприяння розкриттю злочину це одна складова єдиної пом`якшуючої обставини. Наголошує на тому, що суд не дотримався вимог статті 50 та 65 КК України. Зокрема, визнавши за можливе призначити обвинуваченій покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд виходив з того, що ОСОБА_9 повністю визнала свою вину, щиро розкаялась та активно сприяла розкриттю злочину, раніше судима, притягувалась до адміністративної відповідальності, не працює, не має негативних характеристик за місцем проживання та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, однак, суд не вказав, яким чином ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину. Водночас, прокурор звертає увагу на те, що суд не взяв до уваги встановлені ним дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона неодноразово засуджувалась за аналогічні злочини, в тому числі і за тяжкі, що свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення,в зв`язку з чим висновок суду про можливість застосування до обвинуваченої більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 310 КК України, не є переконливим та є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Як встановив суд, навесні 2016 року, ОСОБА_9 , умисно, без передбаченого законом дозволу, на присадибній земельній ділянці, що за адресою: АДРЕСА_1 , в один рядок під будівлею сараю, за будинком, посіяла шляхом внесення у відкритий грунт насіння рослин роду Коноплі, яке восени 2015 вона назбирала біля ставку в АДРЕСА_1 , та продовжувала доглядати за посівами коноплі шляхом прополювання, знищення бур`янів, з метою доведення їх до стадії дозрівання та подальшого використання без мети збуту.

12.06.2016 року, о 19 годині 10 хвилин, працівники поліції під час проведення огляду місця події, а саме присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , виявили та в подальшому вилучили 106 рослин, які мають морфологічні ознаки рослин роду Коноплі, містять наркотично-активний компонент каннабісу тетрагідроканнабінол і належать до рослин роду Коноплі (Cannabis), які ОСОБА_9 незаконно посіяла та вирощувала з метою подальшого використання рослин.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати, в зв`язку із м`якістю призначеного ОСОБА_9 покарання, ухвалити новий вирок, яким за ч. 2 ст. 310 КК України призначити обвинуваченій покарання у виді трьох років позбавлення волі, захисника ОСОБА_8 , який не погодився з апеляційною скаргою прокурора, просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін, як законний та обґрунтований, обвинувачену ОСОБА_9 , яка також не погодилась з апеляційною скаргою прокурора та просила вирок суду залишити без змін та не позбавляти її волі, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не знаходить.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини, доведеність винності та кваліфікація дій обвинуваченої в судовому засіданні суду першої інстанції ніким, в тому числі самою обвинуваченою, не оспорювались і, згідно з положеннями частини 3 статті 349 КПК України, не досліджувались.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, за яке її засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду судом першої інстанції ОСОБА_9 повністю визнала свою вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення та підтвердила фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. При цьому, в скоєному щиро розкаялась, пояснила, що коноплю посіяла для власного вживання, оскільки іноді курила її з медичною метою, а саме для послаблення болю.

За встановлених у кримінальному проваджені фактичних обставин, дії обвинуваченої ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за частиною 2 статті 310 КК України, як незаконні посів та вирощування більше 50 рослин конопель, особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтями 307, 309 КК України.

Щодо вимог апеляційної скарги прокурора на м`якість призначеного обвинуваченій ОСОБА_9 покарання, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання визначено у частині 1 статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 53 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У частині 2 статті 65 КК України зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як слідує із матеріалів провадження, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані в повному обсязі.

Зокрема, при обранні обвинуваченій ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної що офіційно не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше судима, а також притягувалась до адміністративної відповідальності, не має негативних характеристик за місцем проживання. Прийняв до уваги обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які його обтяжують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства, тому призначене покарання є достатнім і необхідним для її виправлення та попередження нових злочинів, і не вбачає підстав для його посилення, як про це йдеться в апеляційній скарзі прокурора.

Доводи прокурора про те, що міра покарання, призначена ОСОБА_9 вироком суду є занадто м`якою не ґрунтуються на матеріалах справи та протирічить, як практиці призначення покарань в Україні так і практиці Європейського Суду з прав людини.

При цьому, суперечливим є сам зміст апеляційної скарги прокурора, в якій він зазначає, що суд прийняв до уваги, що ОСОБА_9 раніше була судима, однак прокурор не розуміє, яким чином ця обставина істотно знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, а в подальшому зазначає про те, що суд не прийняв до уваги, що ОСОБА_9 раніше неодноразово засуджувалась за аналогічні злочини.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином врахував, що ОСОБА_9 раніше двічі була засуджена за вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, при цьому, прийнявши до уваги обставини, за яких дані злочини були нею вчинені, як і прийняв до уваги обставини вчинення даного кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченої під час провадження досудового слідства. В той же час, врахування лише наявності у ОСОБА_9 двох судимостей, в тому числі і за тяжкий злочин, не може бути безумовною підставою для застосування більш тяжкого покарання, як на цьому наполягає прокурор.

Одночасно, колегія суддів, приймає до уваги і ті обставини, що даним кримінальним правопорушенням не було завдано жодної шкоди суспільству і тяжких наслідків від його вчинення не наступило. При цьому прокурором не наведено переконливих доводів того що виправлення обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і при цьому буде досягнута мета призначення покарання.

Крім того, відповідно до положення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Після ретельного дослідження характеризуючих даних щодо обвинуваченої, як на цьому наполягав прокурор у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції належним чином виконав вказані положення закону та прийняв до уваги, що вік обвинуваченої ОСОБА_9 , те що вона є розлученою, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, при цьому, загалом є матір`ю п`ятьох дітей, яких виховувала сама, троє з яких проживають з нею. Обвинувачена проживає в сільській місцевості, належним чином утримує житловий будинок, обробляє присадибну ділянку, має господарство, не має негативних характеристик за місцем проживання. В той же час, було встановлено, що ОСОБА_9 працює, однак, не офіційно, в зв`язку з чим суд не мав підстав зазначити про дану обставину в анкетних даних у вступній частині вироку.

Твердження прокурора про те, що щире каяття та сприяння розкриттю злочину є однією складовою єдиною пом`якшуючої обставини колегія суддів вважає слушними. Однак, вважає за необхідне звернути увагу і на те, що суд при вирішенні питання про можливість застосування вимог статті 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено Законом за даний злочин, повинен враховувати, як обставини, що пом`якшують покарання, так і особу обвинуваченої, а також визнати пом`якшуючими і інші обставини , які не зазначені в ст. 66 КК України. Колегія суддів вважає, що при наявності обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину у сукупності з даними про особу ОСОБА_9 , суд вірно прийшов до висновку про можливість застосування до обвинуваченої положень статті 69 КК України. При цьому колегія суддів з урахуванням показань обвинуваченої та даних щодо її особи встановлених як в ході досудового розслідування так і в судовому засіданні першої та апеляційної інстанції, вважає пом`якшуючою покарання обставиною вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих , сімейних та інших обставин, пов`язаних зі станом здоров`я обвинуваченої, що передбачена п.5 ч.1 ст. 66 КК України. При цьому судова колегія не може залишити поза увагою і захист інтересів неповнолітніх дітей обвинуваченої , яких остання утримує внаслідок ведення нею господарства, тимчасових сезонних заробітків та здійсненням огляду за особами похилого віку. При цьому будь - яких даних щодо неналежного виконання останньою своїх батьківських обов`язків немає.

Отже, наразі, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з м`якістю призначеного ОСОБА_9 покарання, оскільки не вважає обране їй покарання м`яким за пред`явленим обсягом обвинувачення з урахування даних що її характеризують та наявністю пом`якшуючих покарання обставин , за відсутності таких що його обтяжують.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченої судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12