Номер провадження: 11-сс/785/42/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.01.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

представника апелянта: адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши апеляційну скаргу діючого в інтересах ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеса від 22 грудня 2016 року, якою у рамках кримінального провадження №0008005 від 19.12.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одеса ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, яке зазначено в резолютивній частині ухвали,-

встановив

Оскарженою ухвалою, у рамках кримінального провадження №0008005 від 19.12.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одеса ОСОБА_8 про накладення арешту на предмети, вилучені під час проведення обшуку автомобілю марки «Тойота» державний р/н НОМЕР_1 , а саме: бінокль 4х36 чорного кольору у чохлі, ключі у кількості 6-штук металеві, ключі у кількості 18-штук магнітні, ключ від автомобіля «Фольксваген» та брелоком дистанційного управління до нього, ніж із надписом, подарункові купюри у вигляді грошових банкнот номіналом «100доларів США», на яких є надпис у вигляді «вітання із Америки» у кількості 7-штук, мобільний телефон марки «NOKIA» імей: НОМЕР_2 , мобільний телефон «Самсунг» імей: НОМЕР_3 , коробка картонна від мобільного телефону «Самсунг» імей: НОМЕР_4 , металеві пристрої для відмикання дверей у кількості 11-штук (шестигранні, загострені та інш.), та сам автомобіль «Тойота», який належить зберігати на штрафмайданчику за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку вищезазначеного автомобіля, оскільки це майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене, а також може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення і незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, а також перешкоджати у забезпечені цивільного позову.

Не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, діючим в інтересах ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_6 була подана апеляційна скарга, в якій він порушує питання про її скасування, оскільки вважає оскаржуване рішення необґрунтованим та незаконним.

В обгрунтування своїх доводів захисник вказує, що: власник зазначеного у клопотання та в оскаржуваній ухвалі автомобілю не є підозрюваним по даному кримінальному провадженню; слідчим суддею не наведено жодної підстави для накладення арешту на автомобіль та на майно, яке знаходилось у цьому автомобілі під час обшуку; розгляд клопотання про арешт майна був проведений без участі власника майна, що на думку апелянта є порушенням вимог кримінального процесуального закону; розгляд клопотання слідчого було проведено без необхідних документів, зокрема відсутній технічний паспорт на арештований автомобіль; обшук автомобіля було проведено без надання дозволу його власника на обшук.

Крім того захисник послався на те, що власник автомобілю - ОСОБА_7 використовує арештований автомобіль та майно, яке вилучено під час обшуку вказаного автомобіля, для власних та робочих потреб, а тому арешт вказаного майна може призвести до негативних наслідків.

Просить ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеса від 22.12.2016 року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна - відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; представника апелянта - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти її задоволення; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з наступних підстав.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішення питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Разом з тим, слідчий суддя, який розглядав клопотання, не дотримався вимог кримінального процесуального закону, не прийняв жодних заходів щодо повідомлення власника майна чи його представника про розгляд клопотання слідчого та провів судовий розгляд за відсутності власника майна, чим порушив його право на участь в розгляді зазначеного клопотання про що правильно було зазначено захисником в апеляційній скарзі.

З тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя не зазначив в оскаржуваній ухвалі дані щодо належності зазначеного майна ОСОБА_7 та обмежився лише перерахуванням в цій ухвалі встановлених під час досудового розслідування даних, які викладені у клопотанні слідчого та положень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для прийняття рішення про накладення арешту на майно.

При цьому, приймаючи зазначене рішення, слідчий суддя послався лише на те, що вилучені предмети та документи, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, однак жодним чином не обґрунтував його, не зазначив яким критеріям, визначеними в ч.2 ст.167 КПК України, відповідає вилучене майно, на яке він наклав арешт та не зазначив жодних підстав задоволення клопотання слідчого.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та невмотивованою, та приходить до висновку про те, що при розгляді клопотання та постановлення ухвали були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлювали прийняття законного та обґрунтованого рішення та які у в відповідності до вимог ст.409 та 412 КПК України є підставою для його скасування.

Щодо розгляду апеляційним судом клопотання слідчого про накладення арешту на майно по суті, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України - у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Натомість, клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ОСОБА_8 не відповідає вищезазначеним вимогам КПК України.

Так, у клопотанні взагалі не зазначено, хто є власником вилученого автомобіля та вилучених в ньому предметів, не зазначено яке відношення має вилучений автомобіль та інші предмети до вчиненого злочину або осіб, що були затримані за підозрою у його вчиненні.

До клопотання слідчого не було додано докази, що обґрунтовують доводи клопотання та необхідність такого ступеня втручання у право власності особи.

Проте слідчий суддя розглядаючи клопотання про арешт майна не дав належної оцінки його невідповідності вимогам кримінального-процесуального закону та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставини провадження.

Слід також звернути увагу, що огляд вилученого автомобіля проводився за іншою адресою ніж було вчинено злочин та без відповідного дозволу слідчого судді.

За таких обставин у клопотанні повинно бути зазначено підстави для проникнення у інше майно особи, передбачені ч.3 ст.233 КПК України.

Крім цього, до клопотання не надано документів, які підтверджують право власності на вилучене майно та надано лише представником власника майна - ОСОБА_6 в судовому засідання апеляційного суду.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст.171 КПК України, та не виконав вимог ч.3 ст.172 КПК України, згідно яких слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає прокурору клопотання з встановленням строку для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пункт 1 ч. 1 ст. 411 КПК України передбачає, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, і з урахуванням положень ч.1 ст.173 КПК України з прийняттям апеляційним судом нової ухвали про повернення клопотання слідчого прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 411, 412, 418, 419, 422, 532КПК України, апеляційний суд Одеської області,

постановив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеса від 22 грудня 2016 року, якою у рамках кримінального провадження №0008005 від 19.12.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одеса ОСОБА_8 про накладення арешту на предмети, вилучені під час проведення обшуку автомобілю марки «Тойота» державний р/н НОМЕР_1 , а саме: бінокль 4х36 чорного кольору у чохлі, ключі у кількості 6-штук металеві, ключі у кількості 18-штук магнітні, ключ від автомобіля «Фольксваген» та брелоком дистанційного управління до нього, ніж із надписом, подарункові купюри у вигляді грошових банкнот номіналом «100доларів США», на яких є надпис у вигляді «вітання із Америки» у кількості 7-штук, мобільний телефон марки «NOKIA» імей: НОМЕР_2 , мобільний телефон «Самсунг» імей: НОМЕР_3 , коробка картонна від мобільного телефону «Самсунг» імей: НОМЕР_4 , металеві пристрої для відмикання дверей у кількості 11-штук (шестигранні, загострені та інш.), та сам автомобіль «Тойота», який належить зберігати на штрафмайданчику за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одеса ОСОБА_8 повернути прокурору - процесуальному керівнику для усунення недоліків, зазначених в мотивувальних частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в 72 години з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4 .