УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2016 року м. Одеса
В ході досудового розслідування встановлено, що на підставі договору іпотеки від 08.09.2006 між КС «Україна» в особі заступника голови правління КС «Україна» ОСОБА_6 та членом кредитної спілки «Україна» ОСОБА_7 та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2009 р., за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на нежитлові приміщення офісу площею 411,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
У ході допиту потерпілого ОСОБА_7 , останній пояснив, що вказане приміщення фактично є нежитловим приміщенням офісу за адресою: АДРЕСА_1 , такою ж площею - 411,9 кв.м. Підставою для оформлення права власності за ОСОБА_8 стали підроблені свідоцтво про право власності від 04.11.2003 р. виконавчого комітету Одеської міської ради; рішення виконавчого комітету від 16.10.2003 №539 про прийняття в експлуатацію вказаних вище приміщень та технічний паспорт від 07.07.2003 на ім`я ОСОБА_8 .
В подальшому, право власності на вказаний об`єкт перейшло до ОСОБА_9 , на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 21.03.2016 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 .
Згідно листа юридичного департаменту Одеської міської ради від 19.04.2016 №64 пр/ вих. свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 04.11.2003 на нежилі приміщення II поверху та мансарди за адресою АДРЕСА_2 , в архіві відсутнє.
Відповідно до інформації КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації» від 19.04.2016 №10-2061-16 технічний паспорт від 07.07.2003 на нежилі приміщення II поверху та мансарди за вищевказаною адресою в архівних матеріалах відсутній.
Відповідно до інформації КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації» від 19.04.2016 №10-2061-16 технічний паспорт від 07.07.2003 на нежилі приміщення II поверху та мансарди за вищевказаною адресою в архівних матеріалах відсутній.
Таким чином, є достатні підстави вважати, що реєстрація права власності на нежилі приміщення II поверху та мансарди площею 411,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , проведена на підставі підроблених документів.
Крім того, як вбачається з оголошень про продаж нерухомого майна на Інтернет-порталі «ОLХ», вказані приміщення запропоновано до продажу.
Слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання та просив задовольнити його в повному обсязі.
Розглянувши клопотання слідчого, заслухавши думку слідчого, вивчивши надані до клопотання матеріали, вважаю необхідним клопотання задовольнити з наступних підстав.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя -
Клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 задовольнити.
Виконання ухвали покласти слідчого слідчої групи СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Копію ухвали про арешт майна направити слідчому та прокурору.
Відповідно до ст. 174 КК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1