Справа № 366/3338/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/826/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28 13.07.2017

УХВАЛА
Іменем України
13 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Іванківського районного суду Київської області від 15 травня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козятин Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 267-1 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн. Постановлено речові докази: 440 кг металевих виробів, які передано на зберігання до відділу поліції зони ЧАЕС ГУНП в Київської області знищити, автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», д.н.з. НОМЕР_1 , який передано на зберігання ОСОБА_8 залишено власнику.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 07 вересня 2016 року приблизно о18 годині, перебуваючи на посаді монтажника ТОВ «БК Укрбудмонтаж» та знаходячись на території зазначеного товариства, яке розміщено по вул. Радянська, 82-А у м. Чорнобиль, завантажив до багажного відділення задньої частини салону автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності, будівельну арматуру, з метою переміщення її за межі зони відчуження, а саме: до АДРЕСА_2 .
З метою переміщення металевої арматури, ОСОБА_8 , разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , під керуванням останнього, на вищевказаному автомобілі, близько 19 години поїхали в напрямку контрольно-пропускного пункту «Дитятки», при цьому ОСОБА_8 не повідомив ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про свій намір незаконно перемістити за межі зони відчуження будівельну арматуру.
Перебуваючи на КПП «Дитятки», скориставшись тим, що шлагбаум був відкритий, ОСОБА_13 , який керував автомобілем, без попереднього огляду працівниками поліції та надання ними дозволу на виїзд, без надання передбаченого законом дозволу і проведення доземитричного контролю промислової продукції, перемістив за межі зони відчуження металеву арматуру вагою 440 кг.
Після виїзду за КПП «Дитятки» працівниками поліції 07 вересня 2016 року о 19 годині 30 хвилин автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», д.н.з. НОМЕР_1 було зупинено, а металеву арматуру вилучено до відділу поліції зони ЧАЕС ГУ НП в Київській області.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення, просить вирок Іванківського районного суду Київської області від 15 травня 2017 року змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню (ст. 96-1 КК України) та відповідно до ст. 96-1 КК України застосувати спеціальну конфіскацію в дохід держави щодо автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», д.н.з. НОМЕР_1 , який визнано речовим доказом засобом вчинення злочину. В решті вказаний вирок залишити без зміни.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вчинення злочину обвинуваченим здійснювалося з використанням автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» для досягнення остаточної мети злочину переміщення за межі зони відчуження заборонених предметів промислового призначення для власних цілей, але безпідставно і не вмотивовано ухвалив рішення про залишення у користуванні транспортний засіб засудженому, який є його власником. Такий висновок суперечить положенням кримінального процесуального закону (п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України).
Прокурор вказав, що засобом вчинення злочину у справах проти громадської безпеки у даному кримінальному провадженні, слід вважати транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Sport» д.н.з. НОМЕР_1 , який підлягає спеціальній конфіскації відповідно до вимог ст. 96-1 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котра апеляційну скаргу підтримала та просила її задоволити, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 , котрі апеляційну скаргу не підтримали та просили вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Встановленні судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 267-1 КК України учасниками судового провадження не оспорюються, а тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.
Суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, прийшов до обґрунтованого висновку, про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 267-1 КК України у виді штрафу у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн.
На думку колегії суддів призначене покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню (ст. 96-1 КК України), слід зазначити наступне.
Відповідно до положень ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених КК України, за умови вчинення умисного злочину або суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшуканні, виготовленні, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Натомість, як вбачається з постанови про визнання речовими доказами від 09 вересня 2016 року автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport» д.н.з. НОМЕР_1 не визнано знаряддям чи предметом злочину, а тому до нього не може бути застосована спеціальна конфіскація.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу до власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів.
Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).
На думку колегії суддів, в даному випадку застосування спеціальної конфіскації порушує вимоги ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції з захисту прав людини, оскільки покарання, яке призначене ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 267-1 КК України у виді штрафу в розмірі 1360 грн. істотно нижче ніж вартість майна, яке на думку прокурора підлягає конфіскації, тобто не співрозмірне між собою, окрім того, шкоди суспільним інтересам його діями не завдано.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_8 та правильність прийнятого ним рішення в частині залишення автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» д.н.з. НОМЕР_1 , в користуванні власника.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Іванківського районного суду Київської області від 15 травня 2017 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 267-1 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн. без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.
СУДДІ: