Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
20 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_5 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року у кримінальному провадженні №0000664 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Костопіль Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з загальною середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, раніше судимого, останній раз 30 грудня 2014 року Костопільським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.121 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 17 лютого 2016 року,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:
10 серпня 2016 року близько 01.00 год. в будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , під час суперечки, яка виникла на грунті ревнощів, умисно наніс ОСОБА_8 _______________________________________________________________________________

Крим. пров. № 11кп/787/206/2017 Головуючий у І-й інстанції : ОСОБА_10 Категорія : ч.1 ст.121 КК України Доповідач : ОСОБА_1
один удар лезом ножа по тулубу, заподіявши останній тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани правої половини грудної клітки, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років. Відповідно до ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки та покладенням обов`язків,передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь бюджету, з якого фінансується Здолбунівська центральна районна лікарня Рівненської області витрати на стаціонарне лікування потерпілого вілд кримінального правопорушення у розмірі 4757 гривень 67 копійок.

Судом вирішено питання щодо речових доказів.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі заступник прокурора Рівненської області ОСОБА_5 не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності винуватості вважає вирок суду незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання унаслідок чого призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування своїх вимог прокурор покликається на те, що судом першої інстанції не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, злочинне посягання спрямовано проти життя і здоров`я людини, тілесне ушкодження заподіяно небезпечним способом ударом ножа в грудну клітку, що є життєво важливим органом людини. Окрім того, на думку апелянта, судом не враховано особу обвинуваченого, який має непогашену судимість за вчинення аналогічного злочину, та раніше був засуджений за вчинення злочинів, спрямованих проти здоров`я, статевої свободи і недоторканості людини, а також власності громадян. Вказує, що рішення с уду про доцільність звільнення засудженого від покарання з випробуванням не вмотивоване. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, згідно якого ОСОБА_6 засудити за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Від інших учасників судового провадження апеляційні скарги не надходили.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за обставин, викладених у вироку, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі і обвинуваченого, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, не оспорюються в апеляційній скарзі прокурора .
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання- щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілій завданої шкоди, обставину, яка обтяжує покарання-рецидив злочинів, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка претензій до обвинуваченого не має та просить призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, особу обвинуваченого, який раніше судимий, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, та визнав за можливе призначити покарання без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст. 75 КК України.

Однак, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, заслуговують на увагу із наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до положень ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання можливе тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання лише за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання, рішення суду має бути вмотивоване.
В порушення цих вимог закону, на думку колегії суддів, судом першої
інстанції неправомірно застосовано ст.75 КК України відносно ОСОБА_6 , оскільки не враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, умисним, санкція ч.1 ст.121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років, особу обвинуваченого, який 30 грудня 2014 року був засуджений Костопільським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.121 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі ( тобто за аналогічний злочин), обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів, що свідчить про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Крім того, рішення суду щодо застосування ст.75 КК України не вмотивоване.
За таких обставин, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність (ст.75 КК України) , що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, крім випадків засудження за корупційний злочин, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
При призначенні покарання ОСОБА_6 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілій завданої шкоди, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка претензій до обвинуваченого не має та просить призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, і дійшла висновку про призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідатиме тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Виходячи з викладеного, відповідно до п.4 ч.1 ст.409 , п.4 ч.1 ст.420 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Керуючись ст.ст.404,405,407,409,413,414,420 КПК України, колегія суддів,
З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_5 , задовольнити частково .
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 березня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання , скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 засудити за ч.1 ст. 121 КК України до покарання із застосуванням ч. 1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком 3 ( три) роки.
ОСОБА_6 взяти під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 20 червня 2017 року.

В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками судового розгляду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
С У Д Д І :

_______________ ________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3