ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 16 березня 2017 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні щодо засудженого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
встановив:
У касаційній скарзі захисник виклав вимогу про зміну вироку апеляційного суду, постановленого щодо засудженого ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, мотивувавши невідповідністю призначеного судом апеляційної інстанції покарання внаслідок суворості через неврахування повною мірою даних про особу засудженого (який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, характеризується виключно позитивно) та обставин вчиненого злочину.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк пять років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 28 вересня 2015 року, приблизно о 23-ій год., будучи у стані алкогольного спяніння, знаходячись поблизу торговельного центру по пр. Леніна, 35-а, у м. Бердянську Запорізької області, побачивши неповнолітнього ОСОБА_8 з мобільним телефоном в руках, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння мобільним телефоном, вчинив напад на ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя та здоровя потерпілого в момент нападу, розбив скляну пляшку і наніс цією розбитою пляшкою один удар в область правого ока, що є життєво важливим органом, чим створив реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого, заподіявши йому легких тілесних ушкоджень. Після чого, вихопив з рук потерпілого мобільний телефон, з яким зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 250 грн.
Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 11 квітня 2016 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок суду від 14 грудня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано, постановлено новий вирок, яким його засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість у вчиненні злочину, за який засуджено ОСОБА_6 , відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, встановлених судами, і у касаційній скарзі не оспорюються, як і кваліфікація дій останнього за ч. 1 ст. 187 КК України.

Твердження касаційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості є необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції, постановивши свій вирок, дійшов висновку про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, мотивувавши своє рішення належним чином, зокрема, взявши до уваги те, що вчинений злочин відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, скоєним щодо неповнолітньої особи за наявності обставини, яка обтяжує покарання, будучи у стані алкогольного сп`яніння, та за відсутності обставин, які пом`якшують покарання.

Крім того, з огляду на те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, є працевлаштованим, позитивно характеризується, апеляційний суд призначив покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України.

Таким чином, призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання за своїм видом і розміром є справедливим та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів і відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Апеляційний розгляд проведено згідно звимогами кримінального процесуального закону, а вирок апеляційного суду відповідає вимогам

ст. 420 КПК України.
Отже, наведені у касаційній скарзі захисника дані про особу засудженого вже були враховані апеляційним судом при призначенні покарання, та з огляду на обставини вчиненого тяжкого злочину, не є безумовними підставами для застосування положень ст. 75 КК України.

З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Вирок Апеляційного суду Запорізької області від 11 квітня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-5353км16 Категорія: ч. 1 ст. 187 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_9
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_10
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1