печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала скаргу адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність компетентних посадових осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 00000116, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :

адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на бездіяльність компетентних посадових осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 00000116, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України.

В обґрунтування скарги посилається на те, що компетентними посадовими особами Генеральної прокуратури України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 00000116 від 06.07.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 205 КК України відносно ПП «Гефест Агро» та ПП «ТД «Гефест Агро».

В рамках здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, 24.07.2015 р. органом досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді від 24.07.2015 р. проведено обшук належного ОСОБА_4 транспортного засобу «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в розмірі 28510,00 російських рублів, 20,00 євро, 40650,00 дол. США, 439200,00 грн.

З моменту проведення обшуку по день звернення до суду на адресу ОСОБА_4 не надходило жодного повідомлення щодо вирішення питання про арешт вилученого майна, що дає підстави вважати, що слідчим воно не вирішено. Зазначає, що вказане майно, в розумінні ст.. 167 КПК України має статус тимчасово вилученого, що виключає можливість володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про його арешт або його повернення. Оскільки, дане майно не є арештованим, воно підлягає поверненню особі, у якої його вилучено. Неодноразові клопотання ОСОБА_4 (від 27.11.2015 р., 22.04.2016 р., 29.11.2016 р., 14.02.2017 р.) слідчому та прокурору щодо повернення вилучених грошових коштів органами досудового розслідування ігноруються.

За вказаних обставин, просить зобов`язати компетентних посадових осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 00000116 повернути ОСОБА_4 вилучені в ході проведення обшуку належного останній транспортного засобу вищевказані грошові кошти.

Будучи належним чином повідомленими про судовий розгляд скарги представник Генеральної прокуратури України, бездіяльність співробітників якої оскаржується, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням положень ч. 2 ст. 306 КПК України, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги за відсутності в судовому засіданні представника Генеральної прокуратури України, бездіяльність співробітників якої оскаржується, на підставі наявних матеріалів.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали судового провадження за скаргою, приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п.1.ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно ч.7 ст.236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно зі ст. 169 КПК України тимчасове вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

В ході розгляду скарги встановлено, що компетентними посадовими особами Генеральної прокуратури України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 00000116 від 06.07.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 205 КК України відносно ПП «Гефест Агро» та ПП «ТД «Гефест Агро».

В рамках здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді від 24.07.2015 р. надано дозвіл на проведення обшуку належного ОСОБА_4 транспортного засобу «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 , з метою відшукання та вилучення в тому числі грошових коштів, одержаних злочинним шляхом.

24.07.2015 р. органом досудового розслідування на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді проведено обшук належного ОСОБА_4 транспортного засобу «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в розмірі 28510,00 російських рублів, 20,00 євро, 40650,00 дол. США, 439200,00 грн.

Згідно доводів скарги, які органом досудового розслідування в належний спосіб не спростовані, на час розгляду скарги статус ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 00000116 не визначено.

Сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів ще не вказують на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності - його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії.

Згідно до протоколу Першого Конвенції Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Проте, як свідчать матеріали справи, і це органом досудового розслідування в судовому засіданні в належний спосіб не спростовано, до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. ст. 170-172 КПК України про арешт вилученого у ОСОБА_4 майна орган досудового розслідування не звертався, вилучені речі та документи до цього часу органом досудового розслідування не оглянуті, речовими доказами не визнані.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Обґрунтовуючи подану скаргу заявник посилається на те, що вилучені в ході обшуку речі мають статус тимчасово вилученого майна, оскільки не входять до переліку майна, на відшукання якого слідчим суддею надано дозвіл, не є арештованим, а тому, підлягає поверненню.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

За таких обставин, зважаючи на те, що орган досудового розслідування зобов`язаний як найшвидше вирішити питання про значення вилученого майна для досудового розслідування кримінального провадження, можливість його повернення, з метою непорушення права особи, у якої воно було вилучено, з метою недопущення права власника на володінні майном, а також враховуючи, що розгляд справи у відповідності до положень ст. 22 КПК України відбувається на засадах змагальності, тоді як суб`єкт бездіяльності не представив слідчому судді відомостей щодо відповідності вилучених в ході обшуку грошових коштів критеріям майна, визначеним в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, а матеріали провадження не містять даних про визнання їх речовим доказом та їх арешт, таке майно підлягає поверненню володільцю.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що подана скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 2, 28, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність компетентних посадових осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 00000116, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна задовольнити.

Зобов`язати компетентних посадових осіб Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні № 00000116 повернути ОСОБА_4 вилучені згідно протоколу обшуку від 24.07.2015 р. належного ОСОБА_4 транспортного засобу «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 , грошові кошти в розмірі 28510,00 рублів, 20,00 євро, 40650,00 дол. США, 439200,00 грн.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1