Справа № 504/81/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" січня 2017 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 4 в смт. Доброслав кримінальне провадження № 0000195 від 30 червня 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта, Одеської області, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , з 21.10.2016 року проходив службу на посаді заступника начальника фінансово-економічної служби військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , у військовому званні «старший лейтенант», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 425 КК України, -

встановив:
ОСОБА_4 , відповідно до наказу Міністра оборони України від 21.06.2014 року №323 курсанту військового інституту Київськогонаціонального університету імені Т.Г. Шевченко присвоєно військове звання лейтенант. Цим же наказом лейтенанта ОСОБА_4 призначено на посаду заступника начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_3 . В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 23.06.2016 року №130 лейтенант ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини та поставлений на всі види забезпечення.
Наказом командувача Сухопутних військ ЗС України від 24.06.2015 року №525 лейтенанту ОСОБА_4 присвоєно військове звання старший лейтенант.
Згідно з ч.6 ст.7, ч.10 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції станом на грудень 2014 року) нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу здійснюється платниками, зазначеними у п.1 ч.1 ст.4 цього Закону, зокрема, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу або компенсацію відповідно до законодавства, за рахунок сум, на які єдиний внесок нарахований, при цьому єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, встановлюється у розмірі 2,6 відсотка грошового забезпечення.
Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом ЗС України та проходячи її на посаді заступника начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_3 старший лейтенант ОСОБА_4 повинен був діяти в інтересах служби відповідно до вимог чинного законодавства та у своїй діяльності повинен керуватися вимогами ст.ст.11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.ст. 1-6 Дисциплінарного статуту ЗС України, п.п.3.1.9., 3.2.21. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра Оборони України №300 від 16.07.1997 року, п.п. 1.10., 2.2.3., 5.10., 8.1.12, 8.1.17., 9.7. Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12.10.2010 року№590, п.п. 30.2, 33.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260, які вимагають від останнього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; своєчасно та достовірно робити розрахунки, здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів; вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням, та окрім того, згідно з ст.35 Статуту внутрішньої служби у Збройних Силах України усним наказом начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_3 майором ОСОБА_6 на лейтенанта ОСОБА_4 з моменту призначення його на посаду (21.06.2014 року) були покладені обов`язки з нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги, здійсненню при цьому обов`язкових платежів та відрахувань з нарахованих сум, в тому числі Єдиного соціального внеску, складання, оформлення та подання до територіального управління Державного казначейства України платіжних доручень, тобто на старшого лейтенанта ОСОБА_4 покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, у зв`язку з чим останній являвся військовою службовою особою.
Проте, старший лейтенант ОСОБА_4 , 30.12.2014 року діючи з необережністю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити, всупереч інтересам служби, в порушення наведених вище вимог закону внаслідок недбалого ставлення до виконання службових обов`язків, неналежним чином виконавши дії, які входять в коло його службових обов`язків, порушивши встановлений порядок здійснення військовими командирами (начальниками) своїх функцій, не вірно склав роздавальні відомості на виплату грошового забезпечення у вигляді грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань 2109 військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 , в яких не здійснив утримання Єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 2,6% з нарахованих сум допомоги, що призвело до нарахування та виплати грошових коштів в сумі більшій, ніж належало до виплати, без урахування розміру вказаного збору, тобто грошових переплат (безпідставної виплати) на суму 178348,43 грн.
ОСОБА_4 , 30.12.2014 року, діючи з необережністю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити, всупереч інтересам служби, в порушення наведених вище вимог закону внаслідок недбалого ставлення до виконання службових обов`язків, неналежним чином виконавши дії, які входять в коло його службових обов`язків, порушивши встановлений порядок здійснення військовими командирами (начальниками) своїх функцій, невірно склав роздавальну відомість на виплату грошового забезпечення у вигляді грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцю військової частини НОМЕР_3 молодшому сержанту ОСОБА_7 , без оголошення йому виплати в наказі командира військової частини від 29.12.2014 №277, що призвело до необґрунтованої виплати коштів вказаному військовослужбовцю на суму 4647,92 грн.
Допущені ОСОБА_4 порушення призвели до необґрунтованої виплати та грошової переплати (безпідставної виплати) коштів на суму 182996,35 грн., що згідно висновку експерта від 28.11.2016 року №79Е заподіяло істотну шкоду у вигляді матеріальних збитків, що в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст.425 КК України, тобто недбале ставлення військової службової особи до служби, що заподіяло істотну шкоду.

29 грудня 2016 року між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України майором юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст.ст.36,37 КПК України, надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000195 від 30.06.2016 року та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

У відповідності до умов вказаної угоди прокурор, обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.425 КК України.

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що ОСОБА_4 беззастережно у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.425 КК України, згідно до обвинувального акта від 29.12.2016 року.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор, обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 , узгодили міру покарання обвинуваченому за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.425 КК України, у вигляді службового обмеження строком 6 місяців з відрахуванням в дохід держави 10 (десять) відсотків із суми його грошового забезпечення протягом вказаного строку.

На час відбування цього покарання ОСОБА_4 не може бути підвищеним за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.
Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.425 КК України та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.1 ст.425 КК України, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.1 ст.425 КК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вказував, що вище зазначена угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.
Також, обвинувачений ОСОБА_4 зрозумів, роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України. Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання. Також ним було заявлено цивільний позов.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.425 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Цивільний позов Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України про відшкодування завданих збитків вчиненим кримінальним правопорушенням у розмірі 29 914 грн. 07 коп. визнав у повному обсязі.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного: відповідно ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам відповідно до ст.469 КПК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Як пом`якшувальною покарання обвинуваченому ОСОБА_4 обставиною, згідно ст.66 КК України, суд враховує те, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.
Обтяжуючих обставин покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Подана на розгляд суду угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки її умови не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, передбаченою ч.1 ст.425 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не обиралися.

Судові витрати на залучення експерта на проведення судово-економічної експертизи, підтверджені документально, в розмірі 11 005 грн., відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 .
Цивільний позовВійськової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України про відшкодування збитків, завданих вчиненим кримінальним правопорушенням у розмірі 29 914 грн. 07 коп., визнаний обвинуваченим ОСОБА_4 та підтверджується документально, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 8, 22, 26, 124, 314, 369, 370, 371, 373, 374, 469, 472-475 КПК України, суд,-

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 грудня 2016 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 тапрокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України майором юстиції ОСОБА_3 за кримінальним провадженням № 0000195 від 30 червня 2016 року, справа № 504/81/17, провадження № 1-кп/504/120/17.
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.425 КК України, та призначити ОСОБА_4 , міру покарання у вигляді службового обмеження строком 6 місяців з відрахуванням в дохід держави 10 (десять) відсотків із суми його грошового забезпечення протягом вказаного строку.

На час відбування цього покарання ОСОБА_4 не може бути підвищеним за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 судові витрати на залучення експерта на проведення судово-економічної експертизи в розмірі 11 005 (одинадцять тисяч п`ять) грн. на користь держави.

Цивільний позов Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_3 (, р/р НОМЕР_4 в ГУДКУ у Одеській області, МФО 828011), грошові кошти в розмірі 29 914 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн. 07 коп.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Суддя ОСОБА_1