Справа № 447/681/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/528/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2017 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
у справі № 447/681/17 за клопотанням засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

з участю :

секретаря ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Миколаївського відділу Золочівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 07 квітня 2017 року, якою клопотання задоволено

в с т а н о в и л а :
в апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , покликаючись на невідповідність висновків суду, наведених в ухвалі, фактичним обставинам справи, вказує, що районний суд при задоволенні заяви засудженого проігнорував вимоги закону, не надав належної правової оцінки всім представленим матеріалам, прийшов до помилкового переконання про виправлення засудженого та можливість його умовно-дострокового звільнення. Просить апеляційний суд дану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні клопотання відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про зміст ухвали і доводи апеляційної скарги, виступ прокурора на її підтримку, вивчивши матеріали справи, обговоривши наведені в апеляції доводи, встановила наступне.

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2016 ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК, з застосуванням ст. 70 КК, до одного року шести місяців позбавлення волі і відбуває покарання у ДУ « Миколаївська виправна колонія № 50 ».

15 березня 2017 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст. 81 КК.

Ухвалою районного суду від 07 квітня 2017 року клопотання задоволено та звільнено ОСОБА_5 умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк два місяці 13 днів.

Проте це рішення суду не ґрунтується на вимогах закону і суперечить матеріалам справи.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до засуджених, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинили умисний злочин, за який вони засуджені до позбавлення волі, може бути застосовано за умови, якщо вони відбули не менше 2/3 призначеного покарання і своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення.

Згідно роз`яснень п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким », умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою такого рішення є достовірність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Суду також слід ретельно перевіряти ставлення засудженого до вчинення злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях виправно-трудової установи, а також наміри засудженого щодо прилучення до суспільно корисної праці. Умовно-дострокове звільнення засудженого має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України його виправленню і запобіганню вчинення нових злочинів.

При цьому вирішальним фактором при розгляді даного питання є не факт відбуття засудженим встановленої частини покарання, а саме доведення засудженим свого виправлення за весь період відбування покарання.

При розгляді клопотання в суді представник колонії заперечив проти його задоволення, оскільки засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за умисні злочини і до погашення або зняття судимості знову вчинив умисні злочини, за які засуджений до позбавлення волі. За час відбування покарання у виправній установі на нього було накладено одне дисциплінарне стягнення за порушення локалізації, яке на момент розгляду клопотання погашене. Останній не заохочувався, до суспільно-корисної праці не залучався, на виробництві установи не працевлаштований, трудової ініціативи не проявляє, заходи виховного характеру відвідує, однак належних висновків для себе не робить, приймає участь в заходах диференційованого впливу, але до реалізації даних програми не прагне. Не робить належних висновків до заходів виховного характеру. До навчання ставиться незадовільно. Підтримує стосунки з засудженими як позитивної, так і негативної спрямованості. Зовнішній вигляд задовільний, правил санітарної та особистої гігієни дотримується під контролем.

За таких обставин підстав стверджувати про те, що засуджений ОСОБА_5 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення немає, а висновок суду щодо цього в ухвалі не грунтується на матеріалах справи.

Лише тільки відбуття засудженим 2/3 строку призначеного покарання та наявність онкохворого батька, який залишився один і потребує сторонньої допомоги, про що ОСОБА_5 вказує у своєму клопотанні, не є підставами для застосування до нього положень ст. 81 КК України.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що викладені у судовому рішенні висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 409 КПК, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю та ухвалити нову ухвалу.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити, ухвалу районного суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити. Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 07 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього дня протягом трьох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим в той самий строк з дня отримання її копії.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4