Справа №483/451/16-к 01.06.2017

Провадження № 11-кп/784/377/17 Категорія: ст. 121 ч.1 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Очаків Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого: 11 лютого 2015 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України - на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; -

- засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднаео невідбуту частину покарання за вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2015 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Постановлено:

- обчислювати строк відбування покарання з 22 січня 2016 року;

- залишити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили;

- зарахувати у строк позбавлення волі попереднє ув`язнення ОСОБА_6 у період з 22 січня 2016 року до 28 лютого 2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України;

- стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 :

на користь держави судові витрати в сумі 429,66 грн. за проведення судової експертизи;

на користь фінансового управління Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 3 093,34 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати, визнати його невинуватим за ч. 1 ст. 121 КК України, та закрити провадження у справі.

Узагальнені доводи апелянта.
Обвинувачений ОСОБА_6 твердить:

що оскаржуваний вирок ґрунтується на припущеннях; що немає прямих доказів його винуватості, зокрема: немає відбитків пальців рук на знарядді злочину; ні на його руках, ні на одязі немає слідів крові потерпілого; немає свідків, які б могли підтвердити, що саме він вчинив даний злочин;

що з`ясовані в ході судового слідства в суді першої інстанції обставини доводять його невинуватість;

що пояснення потерпілого про те, хто саме йому наніс удар ножем, змінювались декілька разів, зокрема: в лікарні ОСОБА_9 казав, що не знає, хто саме наніс йому тілесні ушкодження; потім вказав на нього (обвинуваченого); а в суді першої інстанції потерпілий пояснював, що йому розповів слідчий про те, хто завдав йому тілесних ушкоджень;

що наведені у вироку показання свідків не відповідають їх змісту в судовому засіданні і що деякі свідки надавали неправдиві свідчення;

що за результатами проведеного слідчого експерименту можна зробити висновок, що він не мав можливості завдати удар ножем саме таким чином, як це зазначено в експертному висновку. При цьому зауважує, що за його поясненнями потерпілий його міцно тримав і міг задушити, а він з останніх сил дотягнувся до ножа, яким і наніс йому два удари. Але при цьому показав інший механізм спричинення таких тілесних ушкоджень, посилаючись на те, що не знав як було в дійсності.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_6 19 січня 2016 року приблизно о 17.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , на підґрунті раптово виниклого конфлікту, умисно, з достатньою силою завдав один удар кухонним ножем в лівий бік тулуба ОСОБА_9 , в результаті чого останній отримав тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з розвитком пневмотораксу, що відноситься до категорії тяжких, за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні судового рішення, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги першого, доводи прокурора ОСОБА_7 про безпідставність апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000058, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Доводам обвинуваченого, аналогічним викладеним в апеляційній скарзі, суд першої інстанції дав належну оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у спричиненні потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження і вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В обґрунтування обвинувального вироку суд поклав показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дані протоколу слідчого експерименту та висновку СМЕ, тощо.

Так, відповідно до послідовних показань неодноразово допитаного судом потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні (що зафіксовані на технічному носії аудіо фіксації судового розгляду), у той вечір, після уходу ОСОБА_15 з його знайомим ОСОБА_16 , він (потерпілий) залишився у себе вдома разом з ОСОБА_6 .Захотів відпочити та побути наодинці, тому сказав ОСОБА_6 уходити. Оскільки той не хотів уходити, почав його виганяти, виштовхуючи з квартири. Обурившись, ОСОБА_6 схопив ніж зі столу та ударив його ним у спину. Кількість ударів не пам`ятає, але відчув як з пробитої легені виходить повітря та кров. ОСОБА_6 пішов з квартири, якому вслід казав « ОСОБА_17 , навіщо ти мене зарізав». Після цього спочатку намагався звернутися до сусідів, щоб викликали «швидку допомогу», а потім самостійно добрався до районного відділу поліції, звідки його доставили до лікарні.

Вказані показання потерпілого ОСОБА_9 об`єктивно узгоджуються:

в частині локалізації та характеру спричинених йому тілесних ушкоджень - з даними висновку судово-медичної експертизи № 14 від 08 лютого 2016 року (т. 1 а. с. 126), відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_9 мало місце тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з розвитком пневмотораксу, що утворилося від одного удару гострого колючого або колючо-ріжучого предмету, не виключно, ножем, і могло утворитися у час та за повідомлених потерпілим обставин. Дане тілесне ушкодження належить до категорії тяжких, небезпечних для життя в момент заподіяння;

в тій частині, що удар ножем йому наніс саме ОСОБА_6 - з показаннями:

- свідка ОСОБА_10 про спільне вживання 19 січня 2016 року ним зі знайомим ОСОБА_16 у ОСОБА_9 з ОСОБА_6 спиртного приблизно до 16.00 год., після чого вони з ОСОБА_16 пішли, а ОСОБА_6 залишився у ОСОБА_9 і зачинив за ними двері; та про почуту ним (свідком) наступного дня розповідь ОСОБА_6 в кабінеті слідчого про те, що ОСОБА_9 19 січня 2016 року почав виганяти того з квартири, а ОСОБА_6 не хотів уходити і тому вдарив ножем потерпілого;

- свідка ОСОБА_11 , до якого ввечері 19 січня 2016 року звернувся ОСОБА_9 з проханням викликати міліцію, постійно повторюючи ім`я ОСОБА_18 («Ну, Вова, ОСОБА_17 …»);

- свідка ОСОБА_12 лікаря Очаківської Центральної районної лікарні, про повідомлення ОСОБА_9 у перев`язочній, після виведення його зі стану шоку, що ножем його вдарив ОСОБА_17 ; про потрапляння ОСОБА_9 до лікарні з колотою раною в боці в районі 7-8 міжребер`я грудної клітини);

- свідка ОСОБА_14 колишньої співмешканки ОСОБА_9 про неврівноваженість ОСОБА_6 та його схильність до агресії.

а також з даними дослідженого протоколу слідчого експерименту від 21 січня 2016 року та відеозаписом до нього, відповідно до яких ОСОБА_6 на місці розповів та показав про обставини та спосіб спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_9 (т. 1 а. с. 127 - 129).

При цьому суд дав вірну оцінку твердженням обвинуваченого про надання ним цих свідчень під впливом фізичного насильства з боку працівників правоохоронних органів, і вказав, що вони спростовуються витягом від 24 лютого 2017 року з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно з яким на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито кримінальне провадження № 0000320 за заявою ОСОБА_6 про вчинення співробітниками Очаківського відділу поліції проти нього протиправних дій, внаслідок чого він визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (т. 2 а. с. 26).

А тому доводи апелянта в цій частині є неспроможними і не спростовують встановлених судом фактичних обставин справи.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції, що характер і локалізація наявного у потерпілого ОСОБА_9 тілесного ушкодження узгоджуються з механізмом його утворення, повідомленим потерпілим, що свідчить про достовірність його показань.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги послідовні і категоричні показання потерпілого про нанесення вказаного ножового удару саме ОСОБА_6 , які об`єктивно підтверджені іншими доказами у даній справі.

Сукупність наведених доказів є необхідною та достатньою для висновку поза розумний сумнів про винуватість ОСОБА_6 у спричиненні потерпілому ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Таким чином, дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України.

А тому є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи апеляційні твердження обвинуваченого про побудування вироку на припущеннях, про його невинуватість та про відсутність доказів його вини у вчиненні даного злочину.

Крім того, доводи апелянта ОСОБА_6 про невмотивованість та необґрунтованість висновків суду першої інстанції, в тому числі і про невідповідність механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, суперечать змісту судового рішення, в якому наведено суть всіх досліджених під час судового розгляду доказів, яким дана належна оцінка, зокрема, і показанням обвинуваченого щодо непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину.

Також є безпідставними апеляційні твердження обвинуваченого про необізнаність потерпілого та свідків на момент вчинення злочину щодо його прізвища, оскільки і потерпілий і свідки ідентифікували його за іменем ОСОБА_18 , яке постійно повторював потерпілий і відразу після нанесення йому ножового удару при зверненні до свідка ОСОБА_11 , і потім у лікарні та слідчому при розповіді про обставини вчинення цього злочину; і про якого говорив і свідок ОСОБА_10 , про що зазначено вище. Ця обставина об`єктивно підтверджується тим, що в компанії з чотирьох осіб, що знаходилися у квартирі потерпілого ОСОБА_9 не було іншої особи на ім`я ОСОБА_18 , окрім ОСОБА_6 .

А той факт, що в процесі досудового розслідування після встановлення його прізвища у протоколах допитів та під час судового розгляду потерпілий та свідки називали його на прізвище, відповідає сталій юридичній практиці з цього приводу, і жодним чином не свідчить про спростування вищенаведених доказів у їх сукупності.

Доводи апелянта про невідповідність наведених у вироку показань свідків їх змісту в судовому засіданні є безпідставними і спростовуються аудіофіксацією судового розгляду, зафіксованому на технічному носії інформації диску.

А його твердження про неправдивість свідчень деяких свідків ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) є лише його міркуванням та припущенням, оскільки ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не встановлено підстав для обмови ОСОБА_6 допитаними в судовому засіданні свідками та потерпілим ОСОБА_9 . Не наведено таких переконливих даних і самим апелянтом ОСОБА_6 .

Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді даного судового кримінального провадження та ухваленні оскаржуваного вироку, а тому всі апеляційні доводи обвинуваченого є неприйнятними і, відповідно, його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 67, 71 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

В той же час, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, окрім зарахованого судом першої інстанції, підлягає зарахуванню засудженому ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 01 березня 2017 року (наступного дня після ухвалення вироку) по 01 червня 2017 року (день постановлення апеляційним судом даної ухвали) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_6 .

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, окрім зарахованого судом першої інстанції, зарахувати засудженому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 01 березня 2017 року по 01 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча

Судді