АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №632/544/16-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/363/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
УХВАЛА
Іменем України
28 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17.10.2016р. відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Шварц Киреєвського району тульської області, РФ, громадянин України, з професійно-технічною освітою, працюючий бульдозеристом, одружений, раніше не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680грн.
та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Первомайський Харківської області, громадянин України, з базовою середньою освітою, учень 12-Б класу ІНФОРМАЦІЯ_3 , інвалід 3-ї групи, не одруженого, раніше не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510грн.
Крім того, вказаним вироком розв`язаний цивільний позов потерпілого та вирішена доля речових доказів у порядку передбаченому ст.100 КПК України.

Згідно вироку, 16.10.2015р. о 10год. 40хв., обвинувачені ОСОБА_9 разом зі своїм сином ОСОБА_10 знаходились на території свого дачного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де встановлювали огорожу навколо свого будинку. Під час розмови на ґрунті особистих тривалих неприязних стосунків між ОСОБА_9 та його сусідом ОСОБА_7 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 з огорожі вказаного домоволодіння витяг дерев`яну палицю та наніс нею один удар по голові ОСОБА_9 . Побачивши це, у його сина ОСОБА_10 на ґрунті особистих неприязних стосунків з ОСОБА_7 раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому. Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 переліз через огорожу вказаного домоволодіння на територію сусіднього домоволодіння АДРЕСА_3 , за вищевказаною адресою, де руками наніс ОСОБА_7 три удари по обличчю, чим спричинив потерпілому тілесні пошкодження у вигляді синця в правій окологлазничній області (4х2 см), прямокутну садну на синцевій основі в правій скронево-виличній області (8х см) які, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Після того, як ОСОБА_7 наніс удар палицею по голові ОСОБА_9 , у останнього раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень останньому, ОСОБА_9 пройшов через калитку на територію домоволодіння, яке належить на праві власності ОСОБА_7 , де дерев`яною палицею наніс останньому три удари по спині та один удар по шиї, чим спричинив потерпілому синці на спині в області проекції 7-10 ребер зліва по лопаточній лінії (12х5,5см), в області проекції лівої лопатки (3х2,7см), на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині (4,5х2,3см) які, відносяться за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень.
У поданих апеляціях обвинувачені вважають вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Так, апелянти посилаються на вирок суду від 29.06.2016р. по тім же обставинам, який набрав законної сили. В зв`язку з цим апелянти просять вирок суду скасувати, а кримінальне провадження.
В письмових запереченнях на апеляції обвинувачених, потерпілий звертає увагу на те, що саме від дій обвинувачених у нього заявилися легкі тілесні ушкодження, а з приводу судового рішення яким його було визнано винним він вказує на те, що із-за неправильного обрання способу свого захисту його було визнано винним. Виходячи з наведеного він вважає, що фактичні обставини кримінального провадження встановлені правильно, а тому просить вирок суду, в частині вирішення цивільного позову, змінити збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 10000грн. в іншій частині вирок суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони захисту, які підтримали апеляційні скарги, з`ясувавши позицію потерпілого та прокурора, які просили відмовити у задоволені апеляційної скарги, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вироку (т.1 а.с194-196) фактичні обставини справи встановлені у загальному порядку, на підставі досліджених у суді доказах.

Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у скоєнні злочину за викладених у вироку обставин не визнав та зазначив, що з ОСОБА_7 вони сусіди по дачі. 16.10.2015р., близько 10год., він зі своєю дружиною ОСОБА_11 та сином ОСОБА_10 встановлювали паркан на межі між його домоволодінням та домоволодінням ОСОБА_7 . В цей час останній знаходився на своїй ділянці. Коли ОСОБА_7 побачив, що він відсунув паркан з рабиці, щоб закопати стовпа, то підійшов до них та почав висловлюватися на їх адресу лайкою, після чого вирвав палку з землі, якою вони відсунули паркан, та несподівано наніс даною палкою йому удар по голові від чого він впав на землю і втратив свідомість. Коли отямився, то побачив, що ОСОБА_7 намагався вдарити його дружину і він крикнув їй, щоб вони викликали міліцію. ОСОБА_7 тримав його дружину однією рукою, а іншою намагався вдарити її. Син, захищаючи матір, відштовхнув ОСОБА_7 від неї, після чого останній упав. Після удару палкою по голові йому було зле і два тижні він пробув на лікуванні. Будь яких ударів ОСОБА_7 він не наносив, тілесних ушкоджень не спричиняв.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у скоєнні злочину відносно нанесення умисного тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 не визнав, та пояснив, що дійсно 16.10.2015р. він приїхав на дачу де викопав яму для стовпа під паркан. Пізніше приїхали його батьки ОСОБА_9 та мати ОСОБА_11 . Вони почали з батьком ставити стовп в яму, яку він перед цим викопав. В цей момент їх сусід ОСОБА_7 почав висловлюватися на їх адресу лайкою, після чого наніс один удар палкою батькові по голові, від якого той втратив свідомість. Потім він побачив, що матір опинилася на ділянці сусіда і той вже намагався вдарити її палкою. Він перескочив через паркан і відштовхнув сусіда від матері.

Аналогічні за змістом показання в якості свідка в суді дала ОСОБА_11 , яка пояснила, що у них з ОСОБА_7 довготривалі неприязні відносини. 16.10.2015р. вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 з ранку приїхали на дачу встановити останню частину паркану. Чоловік із сином ставили паркан, а вона займалася власними справами. Через деякий час вона почула якийсь шум. Підійшовши дізналася, що ОСОБА_7 не сподобалось, що вони відтягнули палкою сітку з паркана. Потім, коли чоловік із сином тягнули стовп, побачила як ОСОБА_7 підбіг та вихопивши палицю, якою було підперто паркан, наніс один удар по голові чоловіку, який від удару впав на землю. Вона підбігла до ОСОБА_7 щоб припинити бійку, але останній схопив її та почав тягнути до себе на свою ділянку через паркан з сітки, а після того як вона опинилася на іншій стороні паркана, вдарив її декілька разів палицею по тулубу, а вона, захищаючись, нігтями подряпала ОСОБА_7 щоку. До них підбіг її син ОСОБА_10 і відштовхнув ОСОБА_7 від неї.
Аналогічні за змістом показання родини ОСОБА_12 наведені і у вироку Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29.06.2016р. згідно якого ОСОБА_7 було визнано винним за ч.2 ст.125 КК України за те що під час сварки, 16.10.2015.р. о 10год. 40хв., ОСОБА_7 дерев`яною палицею наніс один удар по голові ОСОБА_9 .

Зазначений вирок згідно хвали Апеляційного суду Харківської області від 27.09.2016р. набрав законної сили.
Відповідно до ч.2 ст.21 КПК України вирок суду, що набрав законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковим і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
Сам потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що 16.10.2015р., о 10год., він приїхав на дачу де побачив, що його сусіди ставлять паркан між їх домоволодіннями. Потім він помітив, що вони при цьому відтягнули сітку з його паркану палкою. Він відкинув цю палицю, у відповідь на що Козлови виразилися на його адресу лайкою. Потім між ними почалася сварка, після чого ОСОБА_11 спробувала вдарити його, але він відштовхнув її і вона впала на сітку. ОСОБА_10 переліз через сітку і почав наносити удари руками в область голови, від яких він ухилявся, однак декілька ударів попали йому в обличчя. ОСОБА_9 перебіг на його ділянку і вони втрьох разом почали його бити. ОСОБА_9 наніс йому декілька ударів по спині після чого вдарив його чимось важким, і йому стало зле. Потім вони пішли, а він подзвонив доньці і попросив викликати міліцію, яка приїхала приблизно через 20-30хв.

З приводу заподіяння ОСОБА_9 легкого тілесного ушкодження ОСОБА_7 настоював на тому, що він свою вину у скоєнні злочину за викладеними у вироку обставинами не визнав та пояснив, що коли Козлови ставили паркан він помітив, що вони при цьому відтягнули сітку з його паркану палкою. Він відкинув цю палицю, у зв`язку з чим і виникла сварка.
Не дивлячись на не визнання своєї вини вина ОСОБА_7 була підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами по справі, які наведені у вироку Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29.06.2016р.

Як зазначено в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 27.09.2016р. і підтверджено письмовими запереченнями ОСОБА_7 він не оспорював доведеності його винуватості та правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.125 КК України, а просив суд звільнити його від призначеного покарання на підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», посилаючись на те, що злочин, за який його засуджено, не відноситься до категорії тяжких і він є пенсіонером.

З наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що факт того, що ОСОБА_7 в ході сварки з сусідом витяг з огорожі домоволодіння дерев`яну палицю та наніс нею один удар по голові ОСОБА_9 повністю підтверджується дослідженими у суді доказами.

Разом з цим, з обох вироків вбачається, що після нанесення удару ОСОБА_9 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 продовжувалась сварка, яка супроводжувалась фізичним впливом один до одного. Наведений факт випливає з показань самого ОСОБА_7 та ОСОБА_11 і ОСОБА_10 .

При цьому останній в суді пояснював, що матір опинилася на ділянці сусіда і той вже намагався вдарити її палкою тому він перескочив через паркан і відштовхнув сусіда від матері.

Звідси, враховуючи, що ініціатором конфлікту, в ході якого ОСОБА_9 були спричинені умисні легкі тілесні ушкодження, а його дружині загрожувала небезпечне посягання, був ОСОБА_7 то колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_10 перебував у стані необхідної оборони передбаченої ст.36 КК України.

Так, згідно ч.1 зазначеної статті необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Оцінюючи дії ОСОБА_9 , колегія суддів виходить з того, що останній отямившись від отриманого удару побачив, що його сину, який є інвалідом 3-ї групи та дружині, загрожує небезпека з боку ОСОБА_7 , який є візуально фізично більш розвинутим, умисно завдав ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження.

Згідно ч.2 ст.37 КК України уявна оборона виключає кримінальну відповідальність за заподіяну шкоду лише у випадках, коли обстановка, що склалася, давала особі достатні підстави вважати, що мало місце реальне посягання, і вона не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковості свого припущення.
Отже, умисні дії ОСОБА_9 , який враховуючи вище встановлену обстановку, завдав ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, колегія суддів розцінює як уявну оборону, оскільки реального суспільно небезпечного посягання на його сина не було, і ОСОБА_9 , неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускав наявність такого посягання.
Таким чином, оскільки діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_7 були спричинені легкі тілесні ушкодження, що повністю узгоджуються з положеннями ст.ст.36, 37 КК України, які виключають злочинність діяння обвинувачених то колегія суддів приходить до висновку, що в діях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відсутній склад злочину.

Наведена підстава передбачена п.2 ч.1 ст.284 КПК України тягне за собою закриття кримінального провадження, а ст.417 КПК України зобов`язує суд апеляційної інстанції встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження.
Керуючись ст.ст.405, 407, п.2 ч.1 ст.284, 417, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинувачених задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17.10.2016р. відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати.

Провадження у кримінальному провадженні закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України на підставі відсутності в діяннях обвинувачених складу кримінального правопорушення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді