Ухвала
іменем україни

19 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000804, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Коломия Івано-Франківської області,
який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував ст. 69 КК України та призначив надмірно суворе покарання, при цьому не врахував усіх пом`якшуючих обставин, зокрема, добровільного відшкодування завданих збитків, щирого каяття та того, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому за цим законом покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2016 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано, ухвалено новий, яким ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У решті вирок місцевого суду залишений без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 вересня 2015 року приблизно о 12.30 год., перебуваючи на порозі квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, завдав останній наявними у нього двома ножами декілька ударів у шию, ліве передпліччя та живіт, спричинивши їй тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання скарги, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щирого каяття та часткового добровільного відшкодування шкоди.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статті, дотримався вимог статей 65 67 КК України, а також відповідно до ст. 439 КПК України врахував вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі від 06 липня 2016 року.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3