АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/1793/2016Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 185, ч.2 КК Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження № 0002352 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Київ, українець, громадянин України, освіта середня, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, має на утриманні дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює водієм ТОВ «УБМ», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 16.05.2016 Солом`янським районним судом міста Києва за ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 185, ст. 75 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік;
засуджений за ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України цим покаранням поглинуто покарання, визначене вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2016 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу прокурора,судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні приблизно о 1730 годині 22 лютого 2016 року у місті Києві по площі Перемоги, 3, закінченого замаху на повторне таємне викрадення чужого майна - дитячого конструктора "Лего" вартістю 747 гривень 39 коп., що належав ТОВ "Паритет-Сіті" , яке не зміг закінчити з причин, що від його волі та свідомості не залежали, а саме, внаслідок затримання працівниками охорони магазину.

Кримінальне провадження розглянуто із застосуванням положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Не погодившись з вироком суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій наголошує, що суд першої інстанції неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст. ст. 50, 65-67, 70, 75 та 76 КК України, бо при призначенні покарання за це кримінальне правопорушення, не взяв до уваги, що у кримінальному провадженні фактично відсутні будь-які відомості про щире каяття винуватця, який вчинив новий злочин після вчинення аналогічного, що свідчить, на переконання апелянта, про небажання стати на шлях виправлення і тому належало прийняти рішення про призначення реального відбування покарання.

Суд, вказує прокурор, порушив вимоги ст. 70 КК України, бо у випадку призначення реального покарання за новий злочин та покарання за правилами ч.4 ст. 70 цього кодексу, застосування принципів поглинання, повного або часткового складення покарання, визначеного попереднім вироком із застосуванням ст. ст. 75 та 76 КК України неприпустиме, а слід приймати рішення про виконання попереднього вироку самостійно.

На цих підставах прокурор просить вирок щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, за яким призначити йому покарання за ч.2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки,а на підставі ч.4 ст. 70 та ст. 72 КК України вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2016 року виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримку апеляційних вимог, а обвинуваченого - проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження у визначених межах, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів визнає наступне,

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України були отримані в порядку застосування ч.3 ст. 349 КПК України, ніким в апеляційному засіданні правильність застосування цієї правової норми не піддається сумнівам і порушень її застосування не виявлено, учасники апеляційного розгляду ці висновки не оскаржили, а тому судова колегія їх не досліджує, не перевіряє та не оцінює, погоджуючись із ними.

Що ж стосується призначеного покарання як за кримінальне правопорушення, у якому його визнано винуватим цим вироком, так і за сукупністю із попереднім вироком від 16 травня 2016 року, правильність якого оскаржено прокурором, то, як видно з вироку, у цьому конкретному випадку суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, тобто, реальне покарання.

Після цього, пославшись на положення ч.4 ст. 70 КК України, суд визначив покарання за сукупністю вироків у виді поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

Лише після цього суд застосував положення ст. ст. 75 та 76 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Як правильно зауважено в апеляційній скарзі прокурора, це рішення є помилковим, оскільки суперечить положенням ст. ст. 70, 75 та 76 КК України і загально визнаній судовій практиці, а тому в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання слід скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України, судова колегія бере до уваги, що він вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, який відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості, санкція ч.2 ст. 185 КК України за ці злочини передбачає покарання не лише у виді позбавлення волі, а й інші, більш м`які, покарання, не пов`язані з ізоляцією винуватця від суспільства.

У цьому конкретному випадку колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 вчинив замах на викрадення чужого майна на порівняно невелику суму, внаслідок якого реальна матеріальна шкода не настала, бо викрадене у нього було вилучене та повернуте власникові; ОСОБА_7 за місцем проживання і роботи зарекомендував себе винятково з позитивної сторони, на утриманні має малолітню дитину, а тому приходить до висновку, що йому необхідно, з метою кари за скоєне, досягнення мети його виправлення та упередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним самим, так й іншими особами, призначити покарання більш м`яке, ніж покарання у виді позбавлення волі, але реально, а саме у виді обмеження волі, тобто без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці, бо саме це покарання буде відповідати тяжкості скоєного, відомостям про особу винуватця та вимогам ст. ст. 50, 65-67 КК України.

Отже, апеляційна скарга прокурора задовольняється частково.

За таких обставин, відповідно до ч.4 ст. 70 та ст. 72 КК України, призначене ОСОБА_7 покарання за вироком від 16 травня 2016 року слід виконувати самостійно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, за яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ч.4 ст. 70 та ст. 72 КК України вирок щодо ОСОБА_7 . Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2016 року виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання вираховувати від дня приведення його до виконання, прибуття до установи виконання покарання та постановлення його на облік.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржений касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення.

Судді: