Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в судовому засіданні 08 грудня 2016 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційноїінстанції, на ухвалу Апеляційного суду Вінницькоїобласті від 01 вересня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 квітня 2016 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України,
такого, що судимості не мав,
засуджено:
- за ч. 1 ст. 204 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 1 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 грн з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення;
- за ч. 2 ст. 204 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 6 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 110 500 грн з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 7 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 000 грн з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 01 вересня 2016 року зазначений вирок щодо ОСОБА_4 змінено. Постановлено виключити із резолютивної частини вироку вказівку щодо конфіскації незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення. В решті вирок суду залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_4 протягом 2015 року, бажаючи отримати неконтрольований державою прибуток, за невстановлених обставин придбав обладнання для виготовлення алкогольних напоїв, яке приховано розмістив у підсобному приміщенні за місцем свого проживання у буд. АДРЕСА_1 та налаштував для масового незаконного виробництва алкогольних напоїв.
Після цього ОСОБА_4 , не маючи відповідної ліцензії на виробництво алкогольних напоїв, всупереч порядку, визначеному Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етиловим, коньячним, плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами», з використанням придбаного обладнання протягом 2015-2016 років незаконно виготовляв у великій кількості алкогольні напої, за характеристиками схожі до горілки, які розливав в пластикові пакети та поміщав у паперові упаковки із зображенням іноземних торгових марок, надаючи їм вигляд товарної продукції, нібито виготовленої в заводських умовах. Незаконно виготовлені алкогольні напої ОСОБА_4 зберігав у підсобному приміщенні за місцем свого проживання з метою збуту до їх вилучення працівниками СУ ФР ГУ ДФС у Вінницькій області під час обшуку у загальній кількості 2 178 л.
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, ставить вимогу про скасування вказаного судового рішення. В обґрунтування своїх вимог посилається на допущені, на його думку, істотні порушення кримінального процесуального закону, які убачає у порушенні апеляційним судом положеньст. 419 КПК. Крім того, зазначає, що поряд із виключенням вказівки про конфіскацію незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення апеляційний суд не вирішив питання про долю речових доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи прокурора щодо істотних порушень процесуального закону, допущених судом апеляційної інстанції, на думку колегії суддів, є безпідставними та не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданої до неї копії оскаржуваної ухвали, засуджений звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому основного покарання у виді штрафу шляхом зменшення його розміру.
Апеляційний суд, перевіривши всі доводи апеляційної скарги, ствердив про правильність визначення судом першої інстанції покарання, яке відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації.
Разом з тим, як убачається зі змісту ухвали, суд апеляційної інстанції, виявивши неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення додаткового покарання, не порушуючи при цьому положень ст. 404 КПК, обґрунтовано вийшов за межі апеляційних вимог та прийняв рішення про необхідність виключення із резолютивної частини вироку вказівки щодо конфіскації незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення, про що і зазначив в ухвалі.
Таким чином, апеляційний суд, змінюючи вирок суду першої інстанції, у відповідності до ст. 419 КПК належним чином мотивував прийняте рішення. Підстав вважати його незаконним чи необґрунтованим, як на цьому наполягає прокурор, колегія суддів не вбачає.
З огляду на наведене, доводи прокурора щодо немотивованості апеляційним судом підстав, у зв`язку з якими він вийшов за межі апеляційних вимог, є неспроможними.
Що стосується доводів прокурора про допущені апеляційним судом неточності під час написання судового рішення, то вони носять виключно редакційний характер і не впливають на законність та суть прийнятого рішення.
Питання ж про долю речових доказів може бути вирішено в порядку виконання вироку. Невирішення зазначеного питання апеляційним судом після виключення із вироку вказівки про конфіскацію незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення не є істотним порушенням процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 01 вересня 2016 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3