Справа № 686/2254/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2017 року
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місті Кременець Тернопільської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні троє неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця за контрактом військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , прапорщика, учасник бойових дій,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України (далі КК України),-
Будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 , начальником зв`язку командиром взводу управління відділення управління взводу управління командиром батареї шостої гарматної артилерійської батареї другого гарматного артилерійського дивізіону, прапорщик ОСОБА_4 , маючи досвід поводження із боєприпасами, при проходженні служби в Збройних Силах України та знаючи вимоги законодавства України про те, що боєприпаси, відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, а також те, що військовослужбовцям забороняється зберігати боєприпаси за межами спеціально визначених місць та приміщень військової частини, повинен був дотримуватися вимог ст.ст. 11,16,125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471 ХІІ, п.п. 9,11,15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, а також п. п. 9.1, 9.2, 11.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ від 21.08.1998 № 622, в період часу з 14.09.2016р. по 13.11.2016р., перебуваючи в зоні проведення антитерористичної операції в районі населеного пункту Золоте Луганської області, без передбаченого законом дозволу, придбав, шляхом привласнення, знайдені корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати «Ф-1» та уніфікований запал типу «УЗРГМ-2» для спорядження ручних гранат типу «Ф-1», «РГД-5», «РГ-42», які у конструктивному поєднанні утворюють бойову ручну оборонну осколкову гранату «Ф-1», що відноситься до бойових припасів і придатна для здійснення вибуху, шляхом приховання їх в свої особисті речі, та в подальшому незаконно носив (переміщував, транспортував) із населеного пункту Золоте, Луганської області до м. Хмельницький, Хмельницької області безпосередньо при собі у рюкзаку та на залізничному потязі, а в подальшому зберігав їх без відповідного дозволу за адресою: АДРЕСА_3 .
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 263 КК України, як умисні дії, які виразились у придбанні, зберіганні та носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
15 лютого 2017 року між ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за частиною 1 статті 263 КК України. Підозрюваний ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди, з урахуванням положень частини 1 статті 69 КК України та обставин, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.
Розглядаючи в порядку, визначеному пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про винуватість суд виходить з наступного.
Відповідно до правил статей 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні, вказав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просила дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні також просили вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із статтею 12 КК України є тяжким злочином.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим обвинувачений, цілком розуміють права обвинуваченого, визначені статтею 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені статтею 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені статтею 476 КПК України.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Обставинами, які пом`якшують покарання, що передбачені ст. 66 КК України, сторони в угоді зазначи: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утримання у обвинуваченого двоє малолітніх дітей та одна неповнолітня дитина, обвинувачений є учасником бойових дій, нагороджений нагрудним знаком «Знак пошани» Міністерства оборони України.
За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились у придбанні, зберіганні та носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а тому ці його дії кваліфікує за частиною 1 статті 263 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди визнання винуватості міру покарання.
Відповідно до вимог статті 100 КПК України, визнані речовими доказами корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати «Ф-1» та уніфікований запал типу «УЗРГМ-2» для спорядження ручних гранат типу «Ф-1», «РГД-5», «РГ-42», - підлягають знищенню, що відповідно до акту від 13.12.2016 року було проведено.
Відповідно до вимог частини 2 статті 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта кошти в сумі 2111 грн. 04 коп. за проведення вибухотехнічної експертизи.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 100, 124, 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд, -
Затвердити угоду про визнання винуватості від 15 лютого 2017 року, укладену між прокурором військової прокуратури Хмельницького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, за якою, з урахуванням положень частини 1 статті 69 КК України, призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта кошти в сумі 2111 грн. 04 коп. за проведення вибухотехнічної експертизи.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених частиною 4 статті 394 КПК України, до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1