Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні 14 грудня 2016 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2012 року.

Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2012 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2012 року,

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, такого, що

не має судимості,

визнано винуватим та засуджено:
- за п.п. «а», «г» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією частини належного йому майна;
- за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією частини належного йому майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

Так, ОСОБА_5 у вересні 1996 року при посередництві ОСОБА_8 позичив у своєї знайомої ОСОБА_9 орієнтовно 1 000 доларів США, але своєчасно не зміг їх повернути. ОСОБА_8 та його син ОСОБА_10 стали вимагати від ОСОБА_5 повернення заборгованої суми. Оскільки у засудженого не було коштів для повернення боргу, у нього виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

15 травня 1998 року ОСОБА_5 , реалізуючи свій умисел на вбивство вказаних осіб, приблизно о 06.00 год. запросив ОСОБА_10 до свого автомобіля ЗАЗ 1102 «Таврія», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , запропонувавши йому реалізацію товару та одержання виручки за нього з метою подальшого повернення боргу. Погодившись з цим, на вказаному автомобілі вони поїхали в напрямку м. Нова Одеса. На 30 км автодороги Миколаїв- Кіровоград ОСОБА_5 зупинив автомобіль, він та ОСОБА_10 пішли до лісопосадки, де ОСОБА_5 із пістолета, переробленого під патрон 9 мм, двічі вистрелив у ОСОБА_10 , заподіявши йому поранення грудної клітини і живота. Від отриманих поранень ОСОБА_10 помер.

Після вчиненого злочину ОСОБА_5 повернувся до м. Миколаїв, під`їхав до будинку АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_8 , якому обманним шляхом запропонував проїхати в населений пункт, який знаходився поза межами обласного центру, на зустріч із сином ОСОБА_10 . На 20 км автодороги Миколаїв-Кіровоград ОСОБА_5 зупинив автомобіль, він та ОСОБА_8 пішли до лісопосадки, де ОСОБА_5 , маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_8 , з того ж пістолета двічі вистрелив в останнього, спричинивши поранення грудної клітини і живота з пошкодженням внутрішніх органів та кісток скелета, внаслідок чого наступила смерть ОСОБА_8 .

Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_5 вирішив позбавити життя свого партнера по бізнесу громадянина ОСОБА_11 , оскільки він не повертав йому борг. Приблизно о 12.00 год. 15 травня 1998 року ОСОБА_5 прибув на продовольчу базу у с. Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області, де, зустрівшись з ОСОБА_11 , запропонував йому обговорити в автомобілі всі питання про спільний бізнес. Потім вони поїхали по автодорозі Миколаїв-Кіровоград, де на 36 км значеної дороги зупинилися і пішли до лісопосадки, де, реалізуючи свій умисел на вбивство ОСОБА_11 , із того ж пістолета ОСОБА_5 зробив два постріли в голову і живіт потерпілому, в результаті чого настала смерть останнього.

ОСОБА_5 вчинив вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 з однієї і тієї ж гладкоствольної зброї, пристосованої до пострілу 9 мм патронами до пістолету Макарова (ПМ). Зазначену зброю та боєприпаси ОСОБА_5 носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

У касаційній скарзі з урахуванням доповнень до неї засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із постановленими щодо нього судовими рішеннями через неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості, просить їх змінити та пом`якшити призначене йому покарання. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що його дії кваліфіковано невірно, інкримінований за ч. 1 ст. 263 КК України злочин не підтверджується матеріалами справи, а призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України.
На касаційну скаргу засудженого від потерпілого ОСОБА_7 надійшли заперечення, в яких він просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а судові рішення залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі та письмових запереченнях на неї, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, які були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, перегляду відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України ( 1960 року ) у касаційному порядку не підлягають.

Проте, як убачається з матеріалів справи, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні злочинів та правильність кваліфікації його дій за п.п. «а», «г» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) та ч. 1 ст. 263 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах.
Зокрема, вони підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , даними, що містяться у протоколах огляду місця події, місцевості, автомобіля та висновках судових експертиз.

Вирок суду першої інстанції є мотивованим, постановлений з дотриманням вимог ст. 334 КПК України ( 1960 року).

При призначенні покарання ОСОБА_12 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених ним злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також дані про його особу.

Призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі на певний строк є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Перегляд справи в апеляційному порядку за апеляцією засудженого, доводи якої аналогічні доводам його касаційної скарги, здійснювався відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року), в ній наведені достатні мотиви прийнятого рішення про залишення апеляції засудженого без задоволення.

Тих істотних порушень кримінально-процесуального закону, які могли б вплинути на правильність та обґрунтованість судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2012 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2