"24" листопада 2016 р. Справа № 363/1409/15-к
УХВАЛА
Іменем України
24 листопада 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000162 щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:
прокурор висловився щодо призначення судового розгляду, підстав для повернення обвинувального акту не вбачав.

Захисник клопотала про повернення обвинувального акту, який вимогам КПК України не відповідає. Зокрема розмір завданої матеріальної шкоди стороною обвинувачення всупереч вимог ч. 2 ст. 242 КПК України на підставі експертного висновку не встановлено. Формулювання обвинувачення не містить мотиву і мети інкримінованого злочину, а реєстр матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України не відповідає. Обвинувачений підтримав свого захисника.

Заслухавши названих учасників процесу та потерпілого, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до такого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Разом з тим згідно вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають:

подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Вимогами ст. 242 КПК України передбачено, що слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків заподіяних кримінальним правопорушенням.

Вказані норми є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Аналізуючи норми статей 91, 92, 242, 291 КПК України в системному зв`язку, слід дійти висновку, що розмір матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням може бути встановлений, а відтак і викладений як такий в обвинувальному акті, тільки з дотриманням вимог ст. 242 КПК України. Проте з наявних матеріалів вбачається недотримання вказаних імперативних вимог Закону й визначення розміру шкоди всупереч викладеного.

Зазначене порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, у тому числі право на захист, є істотним порушенням вимог КПК України.

Вказані істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, недотримання права особи на справедливий судовий розгляд, порушення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року допущено зі стадії досудового слідства, в тому числі при складанні обвинувального акту й обставини цього встановлено ухвалою Апеляційного суду Київської області 25 липня 2016 року в цій справі.

Разом з тим статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Формулювання обвинувачення викладене в обвинувальному акті від 31.03.2015 року не містить мети й мотиву вчинення злочину, як обов`язкових для доказування обставин (ст. 91 КПК України).

Разом з тим всупереч вимог статей 109, 111, 283, 290, 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування за обвинувальним актом не містить часу проведення ряду процесуальних дій, а реєстр за обвинувальним актом повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до його матеріалів у розумінні вказаних вимог Закону.

Беручи до уваги викладене у вказаному визначається невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

З цих підстав обвинувальний акт до судового розгляду призначений бути не може, який вимогам КПК України не відповідає і підлягає поверненню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 314-317, 372 КПК України,

ухвалив:

обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000162 щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України повернути Вишгородському відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Суддя