Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/273/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.05.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні № 0000366 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2017 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Залісся Старосинявського району Хмельницької області, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, не працюючого, інваліда 3 групи, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 ( тридцяти ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тобто 510 ( п`ятсот десять ) гривень . Вказаним вироком також вирішено питання щодо цивільного позову.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_7 засуджено за умисне нанесення легких тілесних ушкоджень за наступних обставин.

23.06.2016 року, близько 17 години ОСОБА_7 , знаходячись неподалік домоволодіння АДРЕСА_1 , під час сварки на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, умисно, з метою заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, схопив правою рукою за її ліве плече ОСОБА_10 , якій наніс один удар пальцями та долонею лівої руки в ділянку правої скроні голови, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці зовнішнього кута правого ока на фоні якого осаднення шкіри, двох синців у середній третині лівого плеча попередньо-зовнішній поверхні, які згідно висновку судово медичної експертизи № 82 від 24.06.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 просить змінити вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , а в стягненні з останнього на користь держави штрафу та на користь потерпілої матеріальної шкоди відмовити за необґрунтованістю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що його підзахисний захищався від ударів потерпілої та можливо в момент того, як він виставив руки з метою припинення останньої ударів вона і спричинила собі тілесні ушкодження. Даний факт також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13

- обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції в повному обсязі та закрити кримінальне провадження щодо нього за відсутністю в його діях складу злочину.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не сприяв всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів у справі, чим знехтував вимоги ст. 94 КПК України. На стадії досудового слідства було порушено його право на захист, оскільки він являється інвалідом третьої групи та має дисцикуляторну енцелафопатію 2 ступеня, в результаті чого фактично не міг здійснювати свій захист на стадії досудового розслідування. Крім того, майже всі слідчі дії по справі відбувалися у той період, коли він знаходився в лікарні на стаціонарному лікуванні. Захисника йому було призначено лише 29.11.2016 року у цей же день йому та його захиснику було вручено і обвинувальний акт. Таким чином його фактично було позбавлено права на ефективний захист на стадії досудового розслідування, а тому всі докази по справі на стадії досудового слідства вважає недопустимими доказами. Також ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_14 , оскільки суд визнав слідчий експеримент за її участі неналежним доказом, однак її показання, яка плуталась в них та які різняться із показаннями потерпілої, бере за основу для його обвинувачення у вчинені злочину. Також суд безпідставно відкинув показання безпосередніх свідків події ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , не надав оцінки тому, що у ОСОБА_10 були підстави обмовити його з причин обвинувачення її сина в крадіжці належному йому майна та не навів жодних доказів та обґрунтування щодо стягнення з нього на користь потерпілої моральної шкоди. Крім того вважає, що на стадії підготовчого судового засідання йому було безпідставно не задоволено клопотанням про відвід судді ОСОБА_1 , який перебуває в дружніх відносинах з адвокатом ОСОБА_16 , що давало підстави вважати про те, що судовий розгляд щодо нього буде об`єктивним.
Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які в дебатах, а обвинувачений і у останньому слові вимоги поданих апеляцій підтримали у повному обсязі, висновок прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг, а вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають за таких обставин.

Як убачається із матеріалів справи досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні злочину не визнав та пояснив, що він разом із дружиною знаходилися в гостях у тещі - ОСОБА_12 , яка проживає в АДРЕСА_2 . Коли вийшов на вулицю почув як ОСОБА_10 , при видачі пенсії його тещі, стала ображати останню на що він зробив її зауваження. У відповідь ОСОБА_10 підбігла до нього та нанесла йому долонями обох рук удари по лівій та правій щоці. З метою самозахисту, він виставив дві руки вперед, внаслідок чого ОСОБА_10 не мала змоги наносити удари та припинила напад. Не виключає, що він міг ненавмисно нанести пошкодження ОСОБА_10 , коли захищаючись від її ударів, виставив руки вперед, але умислу нанести удари потерпілій він не мав. Стверджував, що на момент конфлікту окрім нього та потерпілої на вулиці знаходилися ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а свідка ОСОБА_14 він у той момент не бачив.
Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим, його вина доводиться доказами, зібраними та перевіреними в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_10 суду пояснила, що 23.06.2016 року вона розносила пенсії жителям АДРЕСА_1 в тому числі і ОСОБА_12 , яка є матір`ю ОСОБА_17 , з родиною якого у неї склалися тривалі неприязні відносини. Після видачі пенсії її на вулиці окликнув ОСОБА_7 , якому вона відповіла, що не бажає з ним розмовляти. В той час, коли сідала на велосипед, хтось потягнув його назад за багажник. Розвернувшись назад, вона помітила перед собою обвинуваченого, який в цей час наніс їй удар лівою рукою у праву скроню. Після цього ОСОБА_7 замахнувся вдруге, але вона ухилилася від удару. Далі обвинувачений схопив її правою рукою за ліве передпліччя, де залишився синець. Стверджує, що не вчиняла будь-яких дій, які б спровокували ОСОБА_7 до нападу. Після конфлікту вона видавала пенсію ОСОБА_18 , яка повідомила, що в неї на обличчі кров.
Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що проживає по сусідству із ОСОБА_12 , будинок якої знаходиться навпроти. В другій половині дня 23 липня 2016 року вона чула як на вулиці виникла сварка, але самого її змісту не зрозуміла, проте чула чоловічий та жіночий голос. Вийшовши на вулицю помітила там ОСОБА_12 , ОСОБА_10 з велосипедом та ОСОБА_7 , який йшов позаду потерпілої та казав щоб та зупинилася. Наздогнавши ОСОБА_10 , обвинувачений взяв її правою рукою за передпліччя, а лівою рукою наніс два удари у напрямку обличчя. Ці події відбувалися лівіше від її домоволодіння на відстані 10 -12 метрів. Інших осіб на вулиці у той момент не бачила, та після вказаних подій вона пішла додому. З родиною ОСОБА_19 та ОСОБА_12 перебуває у нормальних відносинах.
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дали суду показання, аналогічні показанням обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що останній не спричиняв ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а лише виставив руки вперед він нападу на нього ОСОБА_10 .
Крім того, вина обвинуваченого доводиться дослідженими письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:

- заявою ОСОБА_10 , в якій вона просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який 23.06.2016 року на вул. Кутузова в м. Помічна спричинив її тілесні ушкодження (а.с.84);

- висновком судової медичної експертизи № 82 від 24.06.2016 року, згідно якої у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці зовнішнього кута правого ока на фоні якого осаднення шкіри, двох синців у середній третині лівого плеча попередньо-зовнішній поверхні, які відносяться до категорії легких. Вказані тілесні ушкодження утворилися від локальної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею та могли утворитись у термін, вказаний у постанові, на що вказують синці багрово синього кольору. Враховуючи морфологічний характер та локалізацію вказаних вище ушкоджень, експерт вважає, що їх утворення при падінні з висоти власного зросту малоймовірне ( а.с. 87);
- результатами протоколу слідчого експерименту від 20.10.2016 року, проведеного з участю потерпілої ОСОБА_10 та фототаблиці до нього, відповідно якого остання розповіла та відтворила обставини і механізм спричинення їй ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, що мало місце 23.06.2016 року ( а.с. 88-89 );
- висновком судово медичної експертизи № 146 від 01.11.2016 року, відповідно якого виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці зовнішнього кута правого ока, що відображено у висновку експерта № 82, могли утворитися за обставин, на які вказала потерпіла під час проведення слідчого експерименту ( а.с. 90 );
- результатами протоколу огляду місця події від 23.11.2016 року та фототаблиці до нього ( а.с. 96-97 );
- заявою ОСОБА_7 про злочин від 24.06.2016 року, якою підтверджується факт сварки між ним та ОСОБА_10 , що мало місце 23.06.2016 року, близько 17 години 20 хвилин. При цьому ОСОБА_7 відмовився проходити огляд на предмет виявлення у нього тілесних ушкоджень ( а.с. 107 ).
Суд не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки останні є родичами обвинуваченого, тривалий час перебувають у неприязних відносинах з потерпілою, а тому є зацікавленими в результаті розгляду вказаного кримінального провадження, що колегія суддів вважає правильним.
Також колегія суддів погоджується з тим, що суд визнав недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 25.10.2016 року, проведеного з участю свідка ОСОБА_14 ( а.с. 91-93 ), оскільки він спростовується висновком судової-медичної експертизи №147 від 01.11.2016 року відповідно якого експерт вважає, що виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці зовнішнього кута правого ока на фоні якого осаднення шкіри, двох синців у середній третині лівого плеча попередньо-зовнішній поверхні не могли утворитися за обставин на які вказала ОСОБА_14 під час проведення даного слідчого експерименту, а також показаннями останньої, наданими безпосередньо в судовому засіданні щодо механізму нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Вказане спростовує доводи обвинуваченого зазначені в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не сприяв всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів у справі, чим знехтував вимоги ст. 94 КПК України, оскільки суд дослідив всі обставини кримінального провадження та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Колегія суддів погоджується з тим, що дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вірно дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 125 КК України, оскільки обвинувачений вчинив умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

При призначені ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції відповідно вимог ст. 65 КК України врахував, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості. Як особа обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом ІІІ ї групи та ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання судом визнано вчинення кримінального правопорушення особою, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, а також незадовільний стан його здоров`я, а обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи вказані вище фактори у їх сукупності суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді мінімального порання, а саме штрафу, вважаючи, що саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину, яке, на думку колегії суддів відповідає вимогам ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню як засудженим, так і іншими особами, нового злочину.

Посилання адвоката та обвинуваченого на необхідність скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за обставин, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає безпідставними та які задоволенню не підлягають.

Так, доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що обвинувачений умисно не спричиняв потерпілій ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, а лише захищався від її ударів, суд першої інстанції вірно визнав безпідставними оскільки ОСОБА_7 не заперечував, що в нього був конфлікт з потерпілою. 23.06.2016 він дійсно знаходився на вулиці Кутузова в місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області, неподалік домоволодіння № 9 де під час сварки з потерпілою виставляв руки в її сторону, тобто обвинувачений достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілій. Водночас, цілеспрямовано не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю буде фактично заподіяно ним потерпілій, не розрахував свою силу та не врахував, що вона є жінкою, яка за своїм фізіологічним станом є слабшою. Отже в даному випадку обвинувачений діяв із невизначеним ( неконкретизованим ) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

Крім того, факт спричинення обвинуваченим ОСОБА_10 тілесного ушкодження підтверджується показаннями останньої, які також узгоджуються із проведеним з нею слідчим експериментом та висновком судово медичної експертизи № 146, відповідно якого виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці зовнішнього кута правого ока, що відображено у висновку експерта № 82, могли утворитися за обставин, на які вказала потерпіла під час проведення слідчого експерименту.
Посилання апелянта, що на стадії досудового слідства було порушено його право на захист за обставин, викладених в апеляції, а тому всі докази по справі на стадії досудового слідства слід вважати недопустимими доказами, спростовується матеріалами справи, відповідно яких усі слідчі дії за його участі проводились в присутності його адвоката, що також підтвердив і сам ОСОБА_7 під час апеляційного перегляду справи.
Апелянт ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_14 , оскільки суд визнав слідчий експеримент за її участі неналежним доказом, однак її показання, яка плуталась в них та які різняться із показаннями потерпілої, бере за основу для його обвинувачення у вчинені злочину. Зазначене є безпідставним, так як із вказаних у вироку показань ОСОБА_14 вбачається, що остання повідомляла про сварку, яку почула на вулиці, факт нанесення обвинуваченим потерпілій удару рукою у напрямку обличчя. Вказані події свідок бачила на відстані 10-12 метрів від свого домоволодіння. Суд, вірно визнав недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 25.10.2016 року, проведеного з участю свідка ОСОБА_14 ( а.с. 91-93 ), з причини, вказаних у вироку. Однак визнання судом недопустимим вказаного доказу не спростовує факту сварки обвинуваченого з потерпілою та спричинення останній обвинуваченим тілесного ушкодження, що зазначала свідок ОСОБА_14 при дачі показань суду.
Посилання обвинуваченого на те, що суд безпідставно відкинув показання безпосередніх свідків події ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , не надав оцінки тому, що у ОСОБА_10 були підстави обмовити його з причин обвинувачення її сина в крадіжці належному йому майна, також є безпідставними. Навпаки спростовуються зазначеними вище показаннями потерпілої, результатами проведеного з нею слідчого експерименту, висновками судово-медичних експертиз № 82, № 146, а також і частково показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що під час сварки обвинувачений наніс потерпілій тілесне ушкодження.
Також спростовуються твердження апелянта про те, що суд у вироку не навів жодних доказів та обґрунтування щодо стягнення з нього на користь потерпілої моральної шкоди. Так, вирішуючи питання щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої суми грошових коштів у розмірі 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд врахував, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілій був заподіяний фізичний біль, спричинено душевні страждання, принижено честь та гідність, оскільки злочин відносно неї було вчинено в світлу пору доби, в громадському місці, при виконанні потерпілою своїх службових обов`язків, в присутності сторонніх осіб, про що зазначив у вироку.
Посилання апелянта на те, що на стадії підготовчого судового засідання йому було безпідставно не задоволено клопотанням про відвід судді ОСОБА_1 , який перебуває в дружніх відносинах з адвокатом ОСОБА_16 , на думку колегії суддів не є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за відсутністю в його діях складу злочину, оскільки вина обвинуваченого у вчинені злочину повністю підтверджується зазначеними вище дослідженими судом по справі доказами в їх сукупності, а заявлене обвинуваченим клопотання про відвід судді розглянуто відповідно вимог КПК України.

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляціях не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги адвоката та обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вироку Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2