АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

12 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_7

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2016 р. в кримінальному провадженні №0000276, внесеному 18.07.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділення слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Тбілісі, Грузія, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 110-2 КК України.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали визначено до 11 лютого 2017 року.

Відповідно до ухвали судом встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 110-2 КК України, а тому слідчий суддя враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 за інкримінованою статтею, конкретні обставини вчинення правопорушення предмет посягання з врахуванням гострого внутрішнього конфлікту в державі та болючих випробувань, яких зазнає держава в зв`язку з конфліктом на сході України, а також вимог ст. 176 ч. 5 КПК України, дійшов висновку, що з метою запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України необхідно застосувати до підозрюваного захід забезпечення у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи будуть недостатні для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

В апеляційних скаргах захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_7 , просять скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обгрунтування поданих апеляційних скарг вказують, що судом не було враховано недостатню вагомість наданих доказів про вчинення кримінального правопорушення, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Також зазначають, що ані стороною обвинувачення ані слідчим суддею не враховано відсутність матеріалів, які підтверджують наявність обгрунтованих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, позицію прокурора про можливість її задоволення, оскільки підстави для тримання ОСОБА_7 під вартою відпали, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000276 від 18.07.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 110-2, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 110-2, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 110-2, ч. 2 ст. 258-5, ч. 3 ст. 258-5 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що «ЛНР» є терористичною організацією та має відповідні незаконно створені органи управління, які мають на меті насильницьку зміну меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, а саме - шляхом незаконного відокремлення від України території окремих районів та населених пунктів Луганської області, тобто усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи на виконання спільного злочинного плану та за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , шляхом надання для перевезення продуктів харчування власних транспортних засобів, з червня до кінця грудня 2015 року та у серпні 2016 року, з метою забезпечення економічної складової діяльності вказаних незаконних органів управління терористичної організації «ЛНР» та подальшого надходження грошових коштів від такої діяльності, у вигляді податків та зборів до незаконно створених органів даної терористичної організації, а також достовірно знаючи, що на даній окупованій території органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, передбачені законодавством України, в порушення Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБ України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) №415ог від 12.06.2015, а також в порушення Постанови Кабінету Міністрів України «Про обмеження поставок окремих товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію» №1035 від 16.12.2015, сприяв постачанню товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 58 947 679 (п`ятдесят вісім мільйонів дев`ятсот сорок сім тисяч шістсот сімдесят дев`ять) гривень 03 коп., що є особливо великим розміром, які, згідно зазначених вище вантажних митних декларацій нібито поставлялися на адресу одержувача: ООО «NIBELA AZ» (Азербайджанська Республіка, с. Забрат, вул. А. Визирова, 17), на тимчасово окуповану територію Луганської області з метою забезпечення функціонування незаконно створених органів державної влади ЛНР та потреб осіб, які здійснюють та підтримують вищевказані дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституціє України.

15.12.2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 110-2 КК України.

17.12.2016 року старший слідчий в ОВС 1 відділення слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області майор юстиції ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням, погодженим із прокурором ОСОБА_8 , про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що він підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, і наявні ризики того, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та матиме можливість перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування у кримінальному провадженні або продовжити злочинну діяльність.

17.12.2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого було задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

При апеляційному перегляді ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримано не в повній мірі.
Так, зокрема слідчим суддею перевірено, що в матеріалах кримінального провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 110-2 КК України.

При цьому, слід зазначити, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою у вчиненні злочину, а зобов`язаний лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно неї запобіжного заходу.

Поряд з цим, колегія суддів приходить до висновку щодо недоведеності слідчим та прокурором наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні. Слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні заявлено ризики того, що ОСОБА_7 може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування у кримінальному провадженні або продовжити злочинну діяльність. Однак слідчий та прокурор належним чином не обґрунтували і не довели в судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Крім того, прокурором необґрунтовано неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про його особу, в їх сукупності.

З урахуванням наведеного стороною обвинувачення станом на час розгляду справи не доведено наявність ризиків, зазначених у клопотанні та неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що виключає можливість застосування запобіжного заходу.

Тяжкість злочину, на яку послався суд, хоча і є необхідною умовою для законності тримання особи під вартою але наявність лише цієї умови є недостатнім обґрунтуванням необхідності втручання у право особи на свободу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (див. також справу «Буткевічюс проти Литви» (N 48297/99, п. 43, ECHR 2002-II).

Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини «Ходорковський проти Росії», при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

На підставі викладеного, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 110-2 КК України, даних про його особу, який має постійне місце реєстрації та проживання, має позитивну репутацію, родину, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, колегія суддів приходить до висновку про необхідність покладення на нього обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 194 КПК України.

За встановлених обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження та застосування іншого запобіжного заходу, колегією суддів не встановлено.

Крім того, прокурором в судовому засіданні апеляційного суду було долучено до матеріалів судового провадження клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 110-2 КК України, що свідчить про відсутність ризиків неправомірної поведінки підозрюваного, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і відповідно підтверджено матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що зазначені в апеляційних скаргах захисників доводи, щодо порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційні скарги сторони захисту підлягають частковому задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою клопотання органу досудового розслідування підлягає частковому задоволенню з покладенням на підозрюваного зобов`язання, передбаченого ч. 3 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2016 р. в кримінальному провадженні №0000276, внесеному 18.07.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділення слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 110-2 КК України, строком дії до 11 лютого 2017 року, без визначення розміру застави, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділення слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнити в залі судових засідань Апеляційного суду м. Києва.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України,є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16 и б а к