Дата документу Справа № 318/2470/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №311/2136/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/388/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Вільнянським слідчим ізолятором),

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року, яким його засуджено за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 липня 2016 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 9 місяців.

Відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено відраховувати з 17 листопада 2016 року.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, посилаючись на наявність у нього на утриманні малолітньої дитини та на те, що він є інвалідом ІІ групи, просить пом`якшити призначене покарання.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 22 червня 2016 року приблизно о 15-30 год., в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, знаходячись біля будинку №9 по вулиці Героїв праці, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, висловив прохання ОСОБА_9 передати йому під приводом здійснення дзвінка його мобільний телефон «SAMSUNG-GT-E1200M» вартістю 400 грн, чим переконав останнього в правильності своїх дій та доцільності передачі йому вказаного вище майна.

Після отримання для здійснення дзвінку від ОСОБА_9 мобільного телефону ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, по вказаним вище мотивам та за вказаною вище метою відійшов від ОСОБА_9 , після чого з місця вчинення злочину зник, тим самим шляхом обману повторно заволодів вказаним майном та в подальшому розпорядився ним на свій розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 400 грн.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити та пом`якшити призначене покарання; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і вважала, що оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченого, доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який Законом віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, однак є неодноразово судимим, в т.ч. за вчинення аналогічних правопорушень. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.190 КК України.

Крім того, суд правильно застосував положення ч.4 ст.70 КК України, призначивши обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю злочинів, оскільки вищевказане правопорушення ОСОБА_6 вчинив до постановлення попереднього вироку щодо нього.

Призначене ОСОБА_6 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і підстав для пом`якшення призначеного покарання не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Василівського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.190 КК України, - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати попереднє ув`язнення ОСОБА_6 у період з дня ухвалення вищевказаного вироку суду - з 17 листопада 2016 року, по день набрання цим вироком законної сили - по 05 квітня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4