Дата документу Справа № 314/5832/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1715/16
Єдиний унікальний № 314/5832/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, не одруженого, до засудження не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 03.04.2002 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнений 19.12.2002 року по закінченню строку відбуття покарання;

2) 05.03.2004 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя за ч.3 ст. 185 КК

України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 01.03.2007 року по закінченню строку

відбуття покарання;

3) 03.11.2008 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 263, ч.1 ст.309 КК України до штрафу у сумі 150 грн.;

4) 26.05.2009 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя за ч.2 от.389 КК

України до 3 місяців 10 днів позбавлення волі. Звільнений 11.06.2009 року по закінченню

строку відбуття покарання;

5) 20.12.2010 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя за ч. ч. 2,3 ст. 185, ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 14.01.2013 року по закінченню строку відбуття покарання;

6) 13.02.2014 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 15. ч.2 ст. 185, ч.2 ст.263 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

7) 15.04.2014 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 01.03.2007 року по закінченню строку відбуття покарання.

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить переглянути в судовому порядку його кримінальну справу за ст. 81 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги;засудженого ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу задовольнити; прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 засуджений 10.06.2014 року вироком Хортицького районного судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 185. ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення воді. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.04.2016 року в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.03.2014 року по 03.09.2014 рік із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі. Початок строку 24.03.2014 року, кінець строку 14.11.2017 року.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , дійшов обґрунтованого висновку, що останній за час відбування покарання не довів своє виправлення.

Зазначене підтверджується матеріалами справи, з яких вбачається, що з 14.07.2016 року, ОСОБА_8 перебуває на лікуванні в спеціалізованій туберкульозній лікарні при Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55). За час відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з хворобою на туберкульоз.

Відповідно до ст. 65 КВК України засуджений ОСОБА_8 не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, відповідно до ст. 123 КВК України не приймає участі у реалізації програм диференційованою виховного впливу на засуджених, відповідно до ст. 126 КВК України не прагне до підвищення освітнього рівня, згідно ст. 127 КВК України не приймає участі в роботі самодіяльних організацій.

Залишаючи апеляційну скаргу засудженого без задоволення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 за допущені порушення установленого порядку відбування покарання мав 1 стягнення, яке погашено в установленому законом порядку. Крім того, за весь час відбування покарання заохочень не має. Таким чином, поведінка засудженого ОСОБА_6 за весь час відбування покарання не була стабільно позитивною та активною. Враховуючи вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що поведінка та ставлення до праці за весь час відбування покарання ОСОБА_6 у своїй сукупності не були сумлінними, тобто останній не довів своє виправлення і перевиховання, а тому останній не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 вересня 2016 року відносно засудженого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4