Справа180/3938/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2017 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000472, № 0000462 про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30.08.2013 року Керченським міським судом АР Крим по ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,

- 09.12.2013 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 06.03.2014 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області по ч. 2 ст. 185, 70, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 10.04.2014 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, 75, 76 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік;

- 23.02.2015 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя по ч. 2 ст. 185, 71КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, який проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 25.01.2011 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області по ч. 1 ст. 309, 75 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік;

- 22.03.2012 року Марганецьким миіським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309, 71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 31.-7.2013 року умовно-достроково на 11 місяців 17 днів, відповідно постанови Микитінського районного суду м. Горлівка від 23.07.2013 року;

- 09.10.2014 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області по ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст.. 395, 70, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- 22.12.2014 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- 18.05.2015 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області по ч. 1 ст. 263, 70 КК країни до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
27 травня 2014 року, близько 14-52 год., обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаходячись біля будівлі загальноосвітноьї школи № 3 по вул. Лермонтова, 2 в м. Марганець Дніпропетровської області, з метою відкритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, підійшли до малолітнього ОСОБА_9 і умисно, з корисливих мотивів, застосувавши насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я малолітнього, яке виразилося у тому, що ОСОБА_7 схопив ОСОБА_9 за руки та насильно утримував їх за спиною ОСОБА_9 , поки ОСОБА_8 обшукував його речі і з кишені ОСОБА_9 відкрито викрали мобільний телефон ТМ «Айфон5», вартістю 250 грн., з картою пам`яті вартістю 30 грн., чим спричинили ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 280 грн.

21 травня 2014 року, приблизно о 9-45 год., обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на території Марганецької центральної міської лікарні по вул.. Паркової, 15 в м. Марганці, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, умисно, повторно, з корисливих мотивів, попросив у неповнолітнього ОСОБА_11 мобільний телефон для здійснення дзвінка, після чого заволодів мобільним телефоном Самсунг, вартістю 350 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.

03 вересня 2014 року, приблизно о 19-00 год., обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на пішохідній доріжці вздовж вулиці Лермонтова в м. Марганці поруч з будівлею середньої школи № 3, що по вул.. Лермонтова,2 в м. Марганці Дніпропетровської області, з метою відкритого викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_13 і шляхом ривку зірвав з її шиї золотий ланцюжок з хрестиком, 585 проби, загальною вагою 5,95 г., чим спричинив потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 2631,00 грн., після чого втік з місця пригоди.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень визнав повністю, розкаявся, підтвердив обставини, вказані вище. Просить суворо не карати, обіцяючи більше злочинів не вчиняти.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся, підтвердив обставини, вказані вище. Просить суворо не карати, обіцяючи більше злочинів не вчиняти.

Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у судове засідання не з`явились, про час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вина обвинувачених у вчиненні злочинів підтверджується дослідженими судом доказами.

Поясненнями у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 який пояснив, що 27.05.2014 року його син ОСОБА_9 пішов на тренування, а він залишився вдома. Через деякий час йому зателефонувала дружина і повідомила, що у сина викрали мобільний телефон, після чого він поїхав до сина, який пояснив, що біля школи № 3 до нього підійшли двоє, схопили за руки і обшукали кармани, викрали мобільний телефон, після чого зникли. В міліції син описав осіб, які викрали у нього телефон, впізнав їх по фотокарткам, і через деякий час злочинців затримали, після чого син знову впізнав їх. Внаслідок даної події сину заподіяна психологічна травма і він не може приймати участь у судовому засіданні.

Протоколом огляду предметів від 27.05.2014 року оглянуто мобільний телефон «Айфон5» чорного кольору, що видав ОСОБА_8 (т. 2, а.с. 227).

Протоколом пред`явлення речей для впізнання, згідно якого малолітній ОСОБА_9 впізнай свій телефон, який у нього було викрадено (т. 2, а.с. 230-231).

Протоколами пред`явлення особи для впізнання, (т. 2, а.с. 234-235, 238-239), відповідно до якого ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_8 та ОСОБА_7 як осіб, які відкрито заволоділи його майном 27.05.2014 року.

Протоколом проведення слідчого експерименту (т. 2, а.с. 242-247), відповідно до якого ОСОБА_9 показав місце і спосіб викрадення у нього майна.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 08.06.2014 року (т. 2, а.с. 200), згідно якого ОСОБА_11 в присутності бабусі ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка 21.05.2014 року заволоділа його мобільним телефоном шляхом обману.

Протоколом огляду місця події від 04.09.2014 року (т. 3, а.с. 66-67), відповідно до якого огялнуто місце події біля школи № 3 по вул. Лермонтова, 2 в м. Марганці, де було скоєно злочин щодо ОСОБА_13 .

Протоколом пред`явлення особи для впіднання, згідно якого ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_7 як особу, яка відкрито заволоділа її золотими виробами (т. 3, а.с.69-70).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19.09.2014 року (т. 3, а.с. 73-74), згідно якого свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка 03.09.2014 року близько 19-00 год., поруч з ЗОШ № 3 по вул.. Лермонтова в м. Марганці відкрито викрала золотий ланцюжок у ОСОБА_13 і після чого тікав від нього в сторону профілакторію.

Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, тому що він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний с насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а також за ч. 2 ст. 190 КК України, тому що він заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Також суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, тому що він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний с насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Крім того, органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України за наступних обставин:

24.05.2014 року, приблизно о 14-12 год. ОСОБА_7 , знаходячись біля школи № 6 по вул. Молодіжній в м. Марганці, з метою відкритого викрадення чужого майна, умисно, повторно, підбіг до неповнолітнього ОСОБА_15 і без застосування насильства вирвав з його руки мобільний телефон, який належав потерпілій ОСОБА_16 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 250 грн.

04.06.2014 року, приблизно о 17-17 год., ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні ординаторської терапевтичного відділення Марганецької центральної міської лакарні по вул. Парковій, 15 в м. Марганці, підійшов до сумки, яка знаходилась на шафі, і умисно, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав з сумки жіночий гаманець, де знаходились гроші в сумі 650 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_17 матеріальну шкоду.

Також, органом досудового розслідування, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за наступних обставин:

06.07.2014 року, приблизно о 14-00 год., ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні Марганецької гімназії по вул. Щербини, 26 в м. Марганці, з метою таємного викрадення чужого майна, повторног, з корисливих мотивів, викрав монітор мультимедійного комп`ютеру, вартістю 487 грн., чим спричинив Марганецькій гімназії матеріальну шкоду на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 визнали свою вину у вчиненні даних злочинів, однак надані прокурорм докази не підтверджують вини обвинувачених.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.
Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні відкритого заволодіння телефоном у ОСОБА_15 і вчиненні крадіжки грошей ОСОБА_17 сторона обвинувачення посилається на докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені, а саме:
-показання неповнолітнього ОСОБА_15 , який суду пояснив, що 24.05.2014 року невідома особа підбігла до нього і вирвала з його руки мобільний телефон. В міліції в ході слідства він не впізнав цю особу, також не впізнає її у судовому засіданні. Обвинувачений ОСОБА_18 не викрадав у нього телефон.

-протокол предявлення особи для впідзнання (т. 2, а.с. 206), де ОСОБА_15 серед предявлених йому осіб не впізнав ту особу, яка скоїла злочин щодо нього;

-протокол предявлення особи для впізнання, згідно якого свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_7 , який 04.06.2014 року представився як ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 213)

-протокол проведення слідчого експерименту, де ОСОБА_7 розповідає про викрадення гаманцю з жіночої сумки ОСОБА_17 в приміщенні міської лікарні (т. 2, а.с. 220).

Аналіз вказаних доказів вказує на те, що неповнолітній ОСОБА_15 чітко стверджує про непричетність ОСОБА_7 до викрадення телефону і ібльше по данному епізоду ніяких доказів не надано а також на те, що ОСОБА_7 можливо і знаходився в приміщення міської лікарні 04.06.2014 року, однак вчинення ним крадіжки гаманця нічим не підтверджено в розумінні ст.. 91 КПК України. Зізнання обвинуваченого у вчиненні злочину, викладене в протоколі слідчого експеримету, не є доказом по справі, оскільки воно не підтверджується іншими належними і допустимими доказами.

Також, на обґрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки монітору мультимедійного компютеру в гімназії сторона обвинувачення посилається на докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені, а саме:
-протокол огляду місця події від 07.07.2014 року(т. 3. а.с. 57-58), де встановлна відсутність монітору в приміщенні гімназії;

-показання свідка ОСОБА_20 , який суду пояснив, що працює в Марганецькій гамназії завідуючим господарством. В 2014 році він прийшов на роботу і виявив відсутність монітору в майстерні гімназії;

-свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що не пам`ятає рік і час, коли це було, але бачив ОСОБА_22 , який начебто питав у нього де можливо здати монітор, він відмовився відповідати і ОСОБА_23 пішов з монітором в сторону ломбарду, він не пам`ятає, чи був у ОСОБА_23 з собою монітор чи ні, можливо він просто запитував про ломбард.

Аналіз вказаних доказів вказує на те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні ним крадіжки монітору з приміщення гімназії нічим не підтверджено в розумінні ст.. 91 КПК України. Зізнання обвинуваченого у вчиненні злочину у судовому засіданні не є доказом по справі, оскільки воно не підтверджується іншими належними і допустимими доказами.

Таким чином, всі досліджені судом докази по даним злочинам жодним чином не підтверджують обставин вчинення обвинуваченими інкримінованого їм злочину, та їх вину.

Органом досудового слідства не надано доказів на підтвердження обвинувачення про час, місце, мотив та спосіб викрадення обвинуваченими майна у ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та з гімназії.

При ухвалені вироку суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену в п.43 Рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», згідно якого Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом».
Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Так, у справі «Барбера, Мессегуе та Джабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Відповідно до ст. 368 КПК України суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Дослідивши докази надані сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не доведено вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України ( ОСОБА_16 ), ч. 2 ст. 185 КК України ( ОСОБА_17 ), а отже він підлягає виправданню на підставі п. 2 ч. 1ст. 373 КПК України.

Також суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (монітор гімназії), а отже він підлягає виправданню на підставі п. 2 ч. 1ст. 373 КПК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що він посягнув на чуже майно, скоївши тяжкий злочин.

Суд також враховує особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів та має непогашену судимість, не працює.

Обставин, пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , є вчинення злочину щодо малолітньої особи.

Таким чином, суд вважає, що мірою покарання, необхідною і достатньою для перевиховання обвинуваченого і попередження нових злочинів повинна бути міра покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки наявність непогашеної судимості за вчинення тяжких корисливих злочинів дає підстави вважати, що обвинувачений не став на шлях виправлення і тому являється небезпечним для суспільства.

Враховуючи, що вищезазначені злочини ОСОБА_7 вчинив до постановлення вироку Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 23.02.2015 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185 , 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, а тому покарання ОСОБА_7 слід призначати за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що він посягнув на чуже майно, скоївши тяжкий злочин.

Суд також враховує особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий за вчинення в тому числі корисливих злочинів та має непогашену судимість, не працює.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , є вчинення злочину щодо малолітньої особи.

Таким чином, суд вважає, що мірою покарання, необхідною і достатньою для перевиховання обвинуваченого і попередження нових злочинів повинна бути міра покарання у виді позбавлення волі, оскільки наявність непогашеної судимості дає підстави вважати, що обвинувачений не став на шлях виправлення і тому являється небезпечним для суспільства.

Враховуючи, що вищезазначені злочини ОСОБА_8 вчинив до постановлення вироку Марганецького міського суду від 18.05.2015 року, яким його засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяція позбавлення волі, а тому покарання ОСОБА_8 слід призначати за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Підстав для застосування ст.. 69 КК України суд не знаходить.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не обирався, цивільні позови не заявлені.

Згідно ч.5 ст.72 КК України (Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув*язнення» від 26.11.2015 року № 838-У111)суд зараховує обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі .
При цьому зарахуванню підлягає строк попереднього ув`язнення з моменту затримання до дати постановлення вироку, у строк попереднього ув`язнення за нормами КПК включається строк перебування особи, що відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Таким чином щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зарахуванню підлягає з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк попереднього ув*язнення з 16.02.2016 року по день ухвалення судового рішення 12.06.2017 року, а також затримання ОСОБА_7 та ОСОБА_24 без ухвали слідчого судді з 27.05.2014 року по 30.05.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370-374, п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_7 визнати невинуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання:

За ч. 2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі

За ч. 2 ст. 190 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення даним покаранням менш суворого покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 23.02.2015 року і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного затримання з 12 грудня 2014 року.

Згідно ч.5 ст.72 КК України суд зараховує ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.Таким чином зарахуванню підлягає строк попереднього ув`язнення з 16.02.2016 року по день ухвалення судового рішення 12.06.2017 року, а також затримання ОСОБА_7 без ухвали слідчого судді з 27.05.2014 року по 30.05.2014 року.

ОСОБА_8 визнати невинуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

ОСОБА_25 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років 6 місяців років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення даним покаранням менш суворого покарання, призначеного вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015 року і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного затримання з 18 лютого 2015 року.

Згідно ч.5 ст.72 КК України суд зараховує ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.Таким чином зарахуванню підлягає строк попереднього ув`язнення з 16.02.2016 року по день ухвалення судового рішення 12.06.2017 року, а також затримання ОСОБА_8 без ухвали слідчого судді з 27.05.2014 року по 30.05.2014 року.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1