Справа №484/2573/16-к 08.08.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційними скаргами прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6
на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2017 року у відношенні
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої:
- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 121 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачена ОСОБА_7
захисник ОСОБА_9 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 просить вирок змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч.2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.
Узагальнені доводи апелянтів.
Прокурор зазначає, що за встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Разом з тим, вважає, що обвинувачення не сформульовано таким чином, що дозволило би при зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, дійти висновку про їх відповідність.
Апелянт зазначив, що в обвинуваченні, визнаному судом доведеним, не сформульовано фактичні обставини щодо суб`єктивної та об`єктивної сторони, а саме щодо форми вини умислу або необережності. У ньому наведені лише дії обвинуваченої щодо нанесення ударів потерпілому, без визначення наслідків від цих ударів, як у виді тілесних ушкоджень, так і у виді смерті (лише констатовано факт смерті ОСОБА_10 ) та психічного ставлення обвинуваченої до вказаних наслідків.
Вважає, що судом порушено загальні засади кримінального провадження, а саме законність, тому вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Захисник ОСОБА_6 вважає, що судом першої інстанції дії ОСОБА_7 невірно кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України. На думку апелянта, дії ОСОБА_7 були направлені на захист від протиправного посягання ОСОБА_10 .
Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії потерпілого не створювали реальної загрози життю та здоров`ю обвинуваченої та щодо цілеспрямованості дій ОСОБА_7 . Просить врахувати, що на обвинувачену був вчинений напад ОСОБА_10 , який наносив удари ОСОБА_7 по голові, тобто у життєво важливий орган, потягнув її за волосся та почав душити, а тому вона, обороняючись, нанесла удар сковорідкою по голові ОСОБА_10 . Отже, на думку апелянта, обвинувачена перевищила межі необхідної оборони.
Характер тілесних ушкоджень, виявлених на голові ОСОБА_7 , підтверджує її пояснення та свідчить, що вони спричинені тупим твердим предметом (не менше 2 ударів кулаком, обутою ногою), що створювало загрозу її життю та здоров`ю.
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не перекваліфікував дії ОСОБА_7 на ст. 124 КК України, зазначивши, що в діях обвинуваченої немає необхідної оборони. Однак, обвинувачена не просить суд взагалі звільнити її від відповідальності, а просить застосувати ч. 3 ст. 36 КК України, оскільки вона перевищила межі необхідної оборони.
Також не погоджується з твердженням суду, що обвинувачена не змогла пояснити звідки взялася кров потерпілого на її спортивній куртці, оскільки вона це пояснювала і таке пояснення було підтверджено допитом судового експерта.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
11 травня 2016 р. близько 22 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за перебували місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В ході конфлікту, який виник після спільного вживання спиртних напоїв, ОСОБА_7 схопила з плити металеву сковороду та умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесла ОСОБА_10 один удар в голову (в область лобної частини), внаслідок чого останній отримав тілесне ушкодження у вигляді забійної рани лоба. Через деякий час ОСОБА_10 помер.
Причиною смерті ОСОБА_10 став геморрагічний шок, який настав внаслідок зовнішньої кровотечі із забійної рани лобної області голови, що є небезпечною для життя в момент її спричинення, та яка утворилась в результаті нанесення одного удару ОСОБА_7 металевою сковородою.
Смерть ОСОБА_10 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виявленими тілесними ушкодженнями.
Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнана винною в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та її дії кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.
Суд першої інстанції визнав доведеною вину ОСОБА_7 в інкримінованому злочині. Однак, при формулюванні обвинувачення зазначив лише обставини його вчинення, зокрема, місце, час, спосіб вчинення та неповно зазначив про наслідки кримінального правопорушення.
Так, зазначивши тільки про спосіб нанесення удару та його наслідок, суд першої інстанції сформулював лише дослівно висновок судово-медичної експертизи щодо причини смерті потерпілого. В той же час, взагалі не сформулював обвинувачення про форму вини та ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень.
Таким чином, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в обвинуваченні, визнаному судом доведеним, не сформульовано фактичні обставини щодо суб`єктивної та об`єктивної сторони злочину, передбаченого за ч.2 ст.121 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнана винною.
Відсутність належного формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, унеможливлює якісний і повний захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
На зазначений вирок подана апеляційна скарга захисником, який висловив незгоду з вироком в частині кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України.
Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник теж висловили незгоду з прийнятим рішенням.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону має наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження, зокрема, права обвинуваченої щодо забезпечення права на справедливий суд.
Оскільки судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження порушені загальні засади кримінального провадження, зокрема, як законність, забезпечення права на захист, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду.
З огляду на наведене, подана прокурором апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки містить вимогу про скасування вироку з призначенням нового судового розгляду.
У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, судом апеляційної інстанції не перевіряються доводи захисника по суті ухваленого судового рішення. Однак, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскільки містить вимогу про зміну вироку.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та заявлений прокурором при обранні запобіжного заходу ризик того, що обвинувачена може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не зменшився, апеляційний суд вважає за необхідне залишити обраний обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та продовжити строк тримання під вартою на 60 діб.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 410, 412, 415,424 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_7 тримання під вартою, залишити той же, та продовжити строк тримання під вартою на 60 діб, до 06 жовтня 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3