Справа № 314/7912/16-к
Провадження № 1-в/314/119/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.01.2017 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Цілиноград, Казахстан, громадянина України, освіта середня, неодруженого, до засудження не працював, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкав за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимого:
1)01.09.1997 рокувироком Роздольненського районного суду АР Крим за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 229-1, ст. 42 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки, штрафу 680 грн. Перегляд вироку 16.03.1998 року направлений в місця позбавлення волі на 5 років.

2)15.01.1999 року вироком Роздольненського районного суду АР Крим за ч. 2 ст. 143, ст. 43 КК України до 6 років позбавлення волі. Пегляд вироку 11.09.2003 року, зменшено покарання до 4 років позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання 18.09.2003 року по відбуттю строку покарання.
По даній справі засуджений: 23.02.2010 року вироком Сакського міськрайонного суду АР Крим за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.01.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 02.12.2009 року по 11.05.2010 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

Початок строку: 02.12.2009 року, кінець строку: 23.06.2019 року,
про умовно-дострокове звільнення,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) ОСОБА_3 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений в судовому засіданні на клопотанні наполягав, просив суд звільнити його умовно достроково від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України на строк який залишився, так як віну скоєному злочині розкаюється, зробив для себе належні висновки, запевнив про недопущення ним порушень закону в майбутньому.

Захисник засудженого клопотання підтримав, просив його задовольнити та звільнити засудженого ОСОБА_3 умовно достроково від відбування покарання.
В судовому засіданні прокурор та представник адміністрації установи виконання покарань заперечували проти задоволення клопотання про умовно дострокове звільнення, так як засуджений не довів своє виправлення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому матеріали, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що засудженийОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Сакського міськрайонного суду АР Крим від 23.02.2010 року за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України яким йому призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. В місцях позбавлення волі знаходиться з 02.12.2009 року.

З 26.06.2016 року перебуває на лікуванні в спеціалізованій туберкульозній лікарні при Софіївській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55).
Згідно характеристики, яка міститься в матеріалах справи, засуджений ОСОБА_3 , вимоги відбування покарання порушував, за що мав одне стягнення, за весь час відбування покарання має лише два заохочення, на виробництві установи не працевлаштований, відповідно до п. 5 ст. 118 КВК України, до робіт по благоустрою колонії, відділення, а також до робіт щодо поліпшення житлово-побутових умов засуджених не залучається, до виконання робіт із благоустрою колоні установи ставиться не завжди задовільно, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, вину у скоєному злочині визнає, але не щиро.Під час судового розгляду представник адміністрації установи виконання покарань зазначив, що засуджений ОСОБА_3 мав можливість виявити бажання працювати та залучатись до робіт відповідно до п. 5 ст. 118 КВК України, але бажання не виявляв.
Відповідно до ст. 65 КВК України засуджений ОСОБА_3 не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, відповідно до ст. 123 КВК України, не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, відповідно до ст. 126 КВК України не прагне до підвищення свого загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, згідно ст. 127 КВК України не приймає участі у роботі самодіяльних організацій, не входить до складу ради колективу засуджених.

У відповідності зі ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Суд враховує, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушень режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, яка в свою чергу є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Поведінка ОСОБА_3 , за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не була стабільно позитивною та активною.

При вивчених обставинах на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно - дострокового звільнення ОСОБА_3 (невідбутий строк складає 2 роки 4 місяці 28 днів), в зв`язку з чим у задоволені клопотання про його умовно-дострокове звільнення від покарання у вигляді позбавлення волі необхідно відмовити, оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ч. 1 ст. 537,ст. ст. 539, 395 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання засудженого Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

25.01.2017