Справа №486/1142/16-к 07.03.2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 березня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000736, за апеляційною скаргою прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 грудня 2016 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, громадянина України, проживаючий без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

-якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000736 від 11.09.2016р за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України повернуто керівнику Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області для приведення до вимог КПК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінально процесуального закону.

Призначити новий розгляді у суді першої інстанції.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000736 від 11.09.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України - повернуто керівнику Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області для приведення у відповідність до вимог КПК України.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор вважає, що висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалу постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.

Вказує, що підставою для повернення обвинувального акту прокурору в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, є невідповідність його вимогам ст.291 КПК України.

Звертає увагу, що посилання суду на те, що обвинувальний акт не скріплено печаткою установи, як на одну з підстав його повернення прокурору, є безпідставним і не ґрунтується на вимогах кримінально-процесуального закону.

Зазначає, що під час підготовчого судового засідання ОСОБА_6 повідомив, що він втратив паспорт, у зв`язку з чим на пропозицію суду, прокурором надано для огляду матеріали кримінального провадження, де міститься копія документу (а саме: завірена відділом державної міграційної служби Україна копія заяви про видачу паспорту громадянина України щодо ОСОБА_6 - форма №1), в якому є його фото та анкетні дані.

Крім того, прокурор зауважує, що в підготовчому судовому засіданні допитано мати та дружину обвинуваченого, які повністю підтвердили особу ОСОБА_6 та його анкетні дані, а тому апелянт вважає, що фактично особу ОСОБА_6 було встановлено.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
25 жовтня 2016 року до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у порядку ст. 291 КПК України по кримінальному провадженню №0000736 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України.
В підготовчому судовому засіданні 27.12.2016 року прокурор висловив думку про призначення кримінального провадження до судового розгляду так як на його думку обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Персональні дані обвинуваченого внесені до обвинувального акту на підставі ксерокопії довідки міграційної служби. Також пропонував суду встановити особу на підставі вироку за 2005 рік, який міститься в матеріалах кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_6 просив суду додатково надати йому місячний термін для виготовлення паспорту громадянина України так як у нього відсутній будь-який інший документ.
Потерпіла ОСОБА_8 висловила думку, що суд не може призначити кримінальне провадження до судового розгляду відносно особи, яку не встановлено на підставі паспорту.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений, який називає себе ОСОБА_6 не має документу за допомогою якого суд зміг би його ідентифікувати, що підтверджується поясненнями прокурора в підготовчому судовому засіданні, що анкетні дані до обвинувального акту вносилися слідчим на підставі копії довідки міграційної служби. Відсутність військового квитка підтверджується відповіддю т.в.о. військового комісаріату від 21.12.2016 року №2234.
Ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 грудня 2016 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000736 від 11.09.2016р за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України повернуто керівнику Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області для приведення до вимог КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт суддя послався на те, що у відповідності до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», суддя зобов`язаний встановити особу на підставі документів, які визначені ст.13 вищезгаданого закону. У зв`язку з тим, що обвинувачений, який називає себе ОСОБА_6 не має документу за допомогою якого суд зміг би його ідентифікувати, суддя повернув обвинувальний акт для приведення його у відповідності до вимог КПК України.
Крім того, суддя зазначив, що обвинувальний акт всупереч вимогам п.9.5.1 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24.02.2016 року №103, не засвідчено печаткою.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України суддя має право повернути обвинувальний акт та реєстр прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт, суд вказав, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, та зазначив, у чому саме полягає невідповідність.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити анкетні дані обвинуваченого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження персональні дані обвинуваченого внесені до обвинувального акту на підставі ксерокопії довідки міграційної служби.
В суді першої інстанції прокурор пропонував суду встановити особу обвинуваченого на підставі вироку за 2005 рік, який міститься в матеріалах справи. Потерпіла ОСОБА_8 висловила думку, що суд не може призначити кримінальне провадження до судового розгляду відносно особи, яку не встановлено на підставі паспорту. Обвинувачений ОСОБА_6 просив суд додатково надати йому місячний термін для виготовлення паспорту громадянина України так як у нього відсутній будь-який документ на підтвердження його особи.
Суд першої інстанції вважав слушним аргументи потерпілої, яка вважала, що призначати кримінальне провадження до розгляду не можливим з огляду на те, що у особи відсутній паспорт громадянина України, та повернув обвинувальний акт прокурору для приведення його у відповідності до вимог КПК України.
Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так у відповідності до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», суддя зобов`язаний встановити особу на підставі документів, які визначені ст.13 вищезазначеного Закону :
1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України:
а) паспорт громадянина України;
б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон;
в) дипломатичний паспорт України;
г) службовий паспорт України;
ґ) посвідчення особи моряка;
д) посвідчення члена екіпажу;
е) посвідчення особи на повернення в Україну;
є) тимчасове посвідчення громадянина України;
2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус:
а) посвідчення водія;
б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон;
в) посвідка на постійне проживання;
г) посвідка на тимчасове проживання;
ґ) картка мігранта;
д) посвідчення біженця;
е) проїзний документ біженця.
Однак, як вбачається з матеріалів провадження, будь яких документів, передбачених Законом, для встановлення особи обвинуваченого суду першої інстанції не надано. Підготовче судове засідання призначалося судом п`ять разів протягом двох місяців. Суд протягом тривалого часу сприяв призначенню кримінального провадження до судового розгляду, що належних результатів не дало, оскільки обвинувачений у наданий йому судом строк не отримав паспорт громадянина України. А тому надавати йому додатковий строк для його виготовлення суд вважав недоцільним.
Таким чином, суд вірно вказав на це порушення законодавства, як на обставину, що перешкоджає вирішенню всіх питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду кримінального провадження та проведення судового розгляду і обґрунтовано виніс ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, безпідставним висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК з тих підстав, що обвинувальний акт не засвідчений печаткою прокуратури, з посиланням на «Інструкцію з діловодства в органах прокуратури України», не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ст. 291 КПК України такої вимоги до обвинувального акта не передбачено, а при прийнятті рішення суд повинен керуватися вимогами діючого КПК.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків законним і обґрунтованим, так як викладені в ухвалі недоліки, допущені при складанні обвинувального акту, унеможливлюють призначення на його підставі судового розгляду. Однак із ухвали суду підлягає виключенню посилання суду, як на підставу повернення обвинувального акта, порушення вимог п.9.5.1 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24.02.2016р. №103, а саме що обвинувальний акт не засвідчений печаткою прокуратури .
Отже, ухвала суду про повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню..
Керуючись ст. 291, 404, 407, 408, 419 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 грудня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, змінити: виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду, як на підставу повернення обвинувального акта, порушення вимог п.9.5.1 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24.02.2016р. №103.
В іншій частині вказану ухвалу залишити без зміни.
Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
судді