Справа № 464/8892/16-к
пр.№ 1-кп/464/84/17
У Х В А Л А
судового засідання

20.01.2017 року

Сихівський районний суд м.Львова в складі головуючого ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ; з участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , потерпрілої, обвинуваченого, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Сихівського районного суду м.Львова знаходиться обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , оскільки вважає, що жодні обставини, що вплинули на обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження на даний час не змінилися, обвинувачений вчинив тяжкий злочин під час іспитового строку, раніше судимий за тяжкий злочин, крім цього, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який не одружений, до затримання не працював, будь-яких осіб на утриманні не має, такий може продовжувати вчинення кримінальних правопорушень та переховуватися від суду.

Захисник та обвинувачений заперечили проти продовження запобіжного заходу тримання під вартою. Просять обрати цілодобовий домашній арешт, покликаючись на те, що в ОСОБА_5 немає підстав ухилятися від суду чи будь-яким чином вплвати на потерпілу.

З`ясувавши думку учасників кримінального провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.3 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 24 листопада 2016 року, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 спливає 22 січня 2017 р.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання від трьох до шести років позбавлення волі; дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, а саме: ОСОБА_5 раніше судимий за тяжкий злочин, не одружений, без місця реєстрації, до затримання не працював, суд приходить до висновку, що усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, продовжити вчинення кримінальних правопорушень, перешкоджати іншим чином об`єктивному з`ясуванню обставин справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в клопотанні захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт слід відмовити, а клопотання прокурора слід задовольнити, так як ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи його продовження не зменшилися, що виправдовує тримання особи під вартою.

Керуючись статтями 177, 183, 331, 350 КПК України, суд,
ухвалив:

В клопотанні захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити. Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на два місяці, а саме, до 20 березня 2017 року.

Копію ухвали направити у Львівський слідчий ізолятор для виконання.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий