АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/791/568/17 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 299 КК України Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі апеляційного суду Херсонської області матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та прокурора у провадженні ОСОБА_9 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 13 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Вижниця Чернівецької області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений ч.1 ст. 299 КК України до покарання у виді 1 місяця арешту.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати пов`язані з експертними дослідженням в розмірі 448 грн.33 коп.

Вирішено питання про запобіжний захід та речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 13 квітня 2017 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_11 що 19.07.2016 року в період часу з 07 до 08 години, перебуваючи на території двору приватного домоволодіння за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, зневажаючи загальноприйняті в суспільстві норми моралі щодо ставлення до тварин, в порушення ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» № 3447-ІУ-ВР від 21.02.2006 року, яка передбачає заборону вчинення дій, що суперечать принципам захисту тварин від жорстокого поводження, з метою вбивства власної безпородної собаки на прізвисько « ОСОБА_12 », із застосуванням жорстоких методів, які вчиняються особливо болючим способом, шляхом заподіяння травм вчинив знущання над твариною, яка віднесена до хребетних.
Не погоджуючись з вищевказаним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 та прокурор у провадженні ОСОБА_9 подали на нього апеляційні скарги.

Так, в апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування оскаржуваного вироку суду першої інтенції, в частині призначеного обвинуваченому покарання, та ухвалення в цій частині нового вироку, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України та призначити йому покарання у виді 4 місяців арешту.

Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинено ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зокрема, апелянт вказує на те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що вчинений ним злочин хоча і відноситься до злочинів невеликої тяжкості, проте посягає на загальноприйняті в суспільстві принципи моральності у сфері поводження з тваринами, а жорстоке поводження з тваринами, знущання над ними суперечить сформованим у суспільстві засадам гуманного ставлення до тварин і чинному законодавству.
Крім того, як зазначає апелянт, судом не в повній мірі також враховано особу винного, який має негативну характеристику за місцем проживання, вину у вчиненні інкримінованого почину не визнав, не розкаявся. Також по провадженню відсутні обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , просить оскаржуваний вирок суду скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність висновків суду, викладеним в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Так, посилаючись на недоведеність стороною обвинувачення наявності у діянні обвинуваченого прямого умислу на знущання над твариною, тобто на безжалісне поводження з твариною, тривалому впливу на неї з метою отримання хворобливого самозадоволення від спостерігання за стражданнями тварини, вважає, що в діях його підзахисного відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України, а його дії мають бути кваліфіковані за ст. 89 КУпАП.
Крім того, судом не взято до уваги показання обвинуваченого, який повідомив суду про те, що собака була агресивною, своїми діями він хотів спричинити собаці швидку смерть, вважав що після двох ударів він вбив собаку
Також, на думку апелянта суд призначаючи покарання обвинуваченому, мав визначити його у виді штрафу, оскільки обвинувачений проживає разом з своєю матір`ю, яка є особою похилого віку (1949 року народження), що за умови ізоляції від суспільства обвинуваченого може негативно вплинути на умови проживання останньої.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали провадження обговоривши та перевіривши доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до наступного.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що того дня (точної дати не пам`ятає) вранці йшов двором за місцем свого мешкання, у стані алкогольного сп`яніння не 5ув, випив пізніше. ОСОБА_13 на прізвисько « ОСОБА_12 » був на прив`язі. Коли проходив повз будку собаки, той кинувся на нього та намагався його вкусити порвавши штанину. Після цього, він взявши на господарському дворі у ящику молоток повернувся до місця прив`язі собаки. Коли той знову намагався кинутись на обвинуваченого, він наніс йому два удари молотком по голові та вважав, що вбив собаку. Такими діями хотів спричинити собаці швидку смерть. Також пояснив, що « ОСОБА_12 » був непередбачуваним, часто тікав з дому, не мав паспорту та щеплень. Про вчинене не шкодує.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 299 КК України, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, належно досліджених та оцінених судом за принципами всебічності, повноти та об`єктивності, а саме:

-показаннями свідка ОСОБА_14 завідуючої відділенням незаразних хвороб домашніх тварин ОСОБА_15 ветлікарні про те, що приблизно 19.07.2016 року, вранці, до лікарні прийшов сусід обвинуваченого та пояснив, що тварині по вул. Волошилова необхідні допомога. На місце прибула близько 09:00-10:00 години. Тварина не рухалася, з пониженою температурою тіла. Наступили незворотні біологічні процеси. Травми тварині були завдані в межах 3-х годин до огляду. У черепі тварини був отвір розміром як 25 коп. момента з якого виходили згустки крові, був пробій лобової кістки черепа, одне око виступало (випадало) з орбіти. Вважає, що ударів було не менше 2-х, нанесені були з метою вбити тварину. Травми тварини були несумісні з життям. Після огляду собака була усиплена. За звичайних обставин смерть тварини, виходячи з її травм, настала б за 1-1,5 години. Вказані травми, на її думку, можуть вважатися жорстоким поводженням з тваринами.
-показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що влітку 2016 року (точну дату не пам`ятає) до нього підійшов обвинувачений та повідомив, що він розібрався із своєю собакою. Особисто цього він не бачив. Про почуте повідомив своїй дружині. Вийшовши через 5 хвилин на подвір`я побачив, як мати обвинуваченого винесла та поклала на траву скривавленого та ще живого собаку, у якого щось було з оком. При цьому вона повідомила, що її син, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, кілька раз вдарив собаку по голові молотком та порізав пащу секатором. Потім вона занесла собаку назад у двір, а обвинувачений повернувся та хотів добити собаку, але він не дав. Після цього він викликав ветеринара, який зафіксував травми собаки та усипив його. Собака боявся обвинуваченого, зі слів матері останнього він його бив.
-показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що влітку 2016 року (точної дати не пам`ятає) зі слів її чоловіка ОСОБА_16 стало відомо, що ОСОБА_7 вбив собаку, про останній йому і повідомив. Вранці виявилося, що собака живий після чого вона викликала поліцію, а її чоловік - ветеринара, який і усипив собаку. Як наносилися травми собаці не бачила;
-показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що вранці до чергової частини надійшло повідомлення від Ткалі про те, що ОСОБА_7 жорстоко поводився з твариною. На подвір`ї бачив лежачу скривавлену собаку. Мати обвинуваченого повідомила, що він у нетверезому стані ганявся за собакою, вдарив її кілька раз молотком. Ветеринар усипила собаку. Обвинуваченого знайшов ввечері того ж дня, він був п`яний та повідомив аналогічні обставини, що вбив собаку бо той його не слухався. Сусіди казали, що були крики, а потім скавчання собаки; .
-показаннями свідка ОСОБА_19 , матері обвинуваченого про те, що пояснила, що вказану собаку вона взяла з вулиці 1-2 роки тому. Того ранку пішла з дому близько 07 години 30 хвилин, собака був на прив`язі вже із травмами.
Вищезазначені показання свідків узгоджуються як між собою, так і з письмовими матеріалами провадження, які стали доказами винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, належно досліджені і перевірені під час судового розгляду, а саме:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 19.07.2016 року, згідно даних якого, ОСОБА_17 усно повідомила правоохоронні органи про те, що того ж дня о 08 годині її сусід на ім`я ОСОБА_20 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 у себе у дворі собаці молотком розбив голову та виколов око;
-актом клінічного огляду собаки складеного лікарем Скадовської ветлікарні ОСОБА_14 19.07.2016 року згідно якого, вона 19.07.2016 року, в проміжку часу з 09 до 10 години, оглянула собаку за місцем проживання обвинуваченого, встановила клінічні показники його життєдіяльності. Зокрема, було встановлене пошкодження цілісності лобової кісти черепа діаметром близько 1,5 см., з якого виходили темно-червоні згустки венозної кров, а праве око собаки помітно виступало з очної орбіти. За результатами цих та інших показників був встановлений атональний стан собаки та прийняте рішення застосувати до вказаної тварини евтаназію;
-протоколом огляду предметів від 02.08.2016 року, згідно даних якого в приміщенні Скадовського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області було оглянуто мобільний телефон, фотознімки на карті пам`яті якого вилучені та роздруковані. На зазначених фотознімках зображена собака із травмами;.
-постановою від 02.08.2016 року про визнання вищевказаного мобільного телефону та карти пам`яті речовими доказами;
-протоколом огляду місця події від 02.08.2016 року, згідно якого оглянута ділянка місцевості у дворі буд. АДРЕСА_1 , місце прив`язі собаки. Долученими до протоколу фотознімками вказаної ділянки;
-протоколом огляду предмету від 02.08.2016 року, згідно якого на території домоволодіння АДРЕСА_1 було оглянуто молоток, який вилучено та передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_19 . Долученими до протоколу фотознімками молотка ;;
-постановою від 02.08.2016 року про визнання вищевказаного молотка речовим доказом.
В судовому засіданні свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 не повідомили про відомі їм особисто істотні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.
Судова колегія апеляційного суду вважає невизнання обвинуваченим ОСОБА_24 вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, як його бажання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене і вважає, що суд першої інстанції оцінюючи в сукупності всі докази по провадженню, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вони є допустимими і достатніми, такими, що в повній мірі доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України. Ці докази правильно покладені в основу ухваленого по справі обвинувального вироку. Підстав для обмови обвинуваченого з боку свідків, як судом першої, так і апеляційної інстанції не встановлено.

Необґрунтованими на думку колегії суддів є посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що судом першої інстанції не взято до уваги показання обвинуваченого, який повідомив суду про те, що собака була агресивною, а своїми діями він хотів спричинити собаці швидку смерть, та вважав що після двох ударів він вбив собаку, з огляду на наступне..
Відповідно до ст.ст. 1, 4, 17 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження в редакції на липень 2016 року), жорстоке умертвіння тварин - умертвіння тварин без застосування знеболюючих засобів, що запобігають відчуттю тваринами болю і страху жорстоке поводження з тваринами - знущання над тваринами, вчинене із застосуванням жорстоких методів або з хуліганських мотивів, а також нацькування тварин одна на одну, вчинене з хуліганських чи корисливих мотивів.
Поводження з тваринами ґрунтується на таких принципах: жорстоке поводження з тваринами є несумісним з вимогами моральності та гуманності, спричиняє моральну шкоду людині; заборона жорстоких методів умертвіння тварин: відповідальність за жорстоке поводження з тваринами.
Умертвіння тварин допускається, зокрема, за необхідності оборони від нападу тварини, якщо життя або здоров`я людей знаходиться в небезпеці. При умертвінні тварин мають дотримуватися такі вимоги, зокрема, умертвіння проводиться методами, що виключають передсмертні страждання тварин; забороняється застосовувати негуманні методи умертвіння тварин, що призводять до загибелі від задушшя, електричного струму, больових ін`єкцій, отруєння, курареподібних препаратів, перегріву, та інші больові методи.
Зважаючи на зазначені норми права, як про те вірно зазначив суд першої інстанції, з урахуванням вибору знаряддя, механізму та локалізації травм собаки, обвинуваченим обрано жорстокий спосіб її умертвіння, який прирівнюється до знущання над вказаною твариною.
На думку колегії суддів, цілком слушно суд першої інстанції, з урахуванням віку, рівня розвитку обвинуваченого, стану собаки після спричинення їй травм, а також показань свідків, зокрема, лікаря-ветеринара, про те, що обвинувачений мав можливість встановити, що смерть собаки не настала, останньому протягом тривалого часу завдаються страждання, які були припинені вже у відсутність обвинуваченого застосуванням евтаназїї, прийшов до висновку про неспроможність таких доводів обвинуваченого.
Безпідставними є твердження апеляційної скарги захисника щодо наявності небезпеки для обвинуваченого з боку собаки, оскільки такі твердження, в тому числі з урахуванням антропометричних даних собаки, спростовуються показання свідків, даними в судовому засіданні.
Неспроможними на думку колегії суддів є і доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність стороною обвинувачення наявності у діянні обвинуваченого прямого умислу на знущання над твариною, і як наслідок відсутність в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України, та кваліфікації дій останнього за ст. 89 КУпАП.
Як вірно зазначено у вироку суду першої інстанції та враховано ним при кваліфікацій дій обвинуваченого саме за ч. 1 ст. 299 КК України, що у випадку адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 89 КУпАП, не конкретизовано, що тварини мають бути хребетними і суб`єктивно обвинувачений мав усвідомлювати, що обраний ним спосіб умертвіння тварини призводить до її страждань, що порушує як норми моралі, так і норми Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження (в редакції на липень 2016 року), Саме на правильність такої позиції суду, вказують і показання лікаря - ветеринара свідка по справі ОСОБА_14 з цього приводу.
Вимоги апеляційної скарги прокурора про визнання апеляційним судом ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 299 КК України, є безпідставними, оскільки згідно мотивувальної частини апеляційної скарги, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 299 КК України прокурором не оскаржується.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, признаючи покарання суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення, попередження вчинення нових злочинів.

Так, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання послався на характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який характеризується негативно, має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Однак, суд першої інстанції пославшись на дані про особу обвинуваченого при цьому фактично не врахував ставлення самого обвинуваченого до вчиненого, який вину не визнав, не розкаявся у вчиненому, повідомивши в судах першої та апеляційної інстанції,, що про вчинене не шкодує, його небажання нести відповідальність за вчинене, відсутність офіційного працевлаштування та легального джерела прибутку, а звідси і спроможність утримувати неповнолітню дитину та надавати допомогу матері, як про те вказує в апеляційній скарзі захисник, та за таких обставин призначив обвинуваченому мінімальне покарання у виді арешту, передбачене санкцією ч.1 ст. 299 КК України.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що таке покарання, є несправедливим і недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненнями ним нових кримінальних правопорушень, а тому воно, з урахуванням неспроможності обвинуваченого сплачувати штраф, як альтернативний вид покарання, про, що зазначено самим обвинуваченим під час судового засідання, воно підлягає посилення в межах санкції частини статті кримінального закону, яка інкримінована ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 залиши без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора у провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково

Вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 13 квітня 2017 року, відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 299 КК України, в частині призначеного йому покарання, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 299 КК України покарання у виді 4 місяців арешту.

Обчислення строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку суду.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особо, яка тримається під вартою, в той же строк, з моменту отримання ним копії вироку.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом :
Суддя: