АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1936/16 Справа № 202/1518/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000173 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2016 року, ухвалений відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-02.07.2015 р. Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 213, ст. 75 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 213 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Вироком Індустріального суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 213 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2015 року, остаточно визначено покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено.

Судом 1 інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він, будучи раніше засудженим за злочин, передбачений ч. 1 ст. 213 КК України, маючи не зняту та не погашену судимість, у період з листопада 2015 року, більш точної дати не встановлено, до 18 лютого 2016 року, в порушення вимог Закону України «Про металобрухт», за місцем свого мешкання організував незаконний пункт прийому, схову та збуту металобрухту, а також займався прийомом брухту кольорових і чорних металів від населення на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому розраховувався готівкою за металобрухт, зважуючи брухт на вагах.

18.02.2016 року під час обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 виявлено і вилучено 2543 кг брухту чорних металів, 35 кг алюмінію, 2,6 кг латуні, 4,1 кг міді,ваги електронні, інструмент для розпилювання металу (болгарку), ваги з лімітом до 300 кг, калькулятор, зошит з чорновими записами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинуваченим та прокурором подані апеляційні скарги. При цьому обвинувачений просить вирок скасувати та ухвалити відносно нього виправдувальний вирок, повернувши вилучені в ході обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 речі. Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, призначивши більш суворе покарання, а саме: призначити покарання у вигляді 1 року позбавлення волі за ч. 2 ст. 213 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2015 року, остаточно призначивши ОСОБА_8 покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що вирок суду 1 інстанції є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінально-процесуального законодавства. Вказує про порушення права на захист під час досудового слідства, а саме в ході проведення обшуку його домоволодіння. При цьому судом не дана оцінка діям працівників поліції, а також не були визнані судом недопустимими докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Зазначає про те, що складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 213 КК України, його дії не містять. Посилається на розбіжності у показаннях свідків, які судом 1 інстанції не були взяті до уваги, при цьому судом взято як доказ вини ОСОБА_10 пояснення свідка ОСОБА_11 та проігноровані показання свідка ОСОБА_12 . Крім того, не взято до уваги, що свідок ОСОБА_13 був залучений працівниками поліції та доставлений до домоволодіння в якості вантажника, а через декілька днів після проведення обшуку допитаний слідчим.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що не оспорюючи доведеність вини засудженого та кваліфікації дій обвинуваченого міра покарання ОСОБА_8 є явно несправедливою, заважаючи на надмірну м`якість. Суд 1 інстанції недостатньо мотивував своє рішення, яким призначив покарання ОСОБА_8 . Вказує, що ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та майже через рік скоїв кримінальне правопорушення однорідного складу. Крім того, на протязі строку досудового розслідування та на протязі розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 вину не визнав, не жалкував про заподіяне правопорушення та зазначив, що в майбутньому продовжить незаконно приймати металобрухт у населення, не заважаючи на заборону.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 вважав безпідставною, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_8 у здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів, організації незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, вчинені особою, раніше судимою за злочин, передбачений ч.1 ст.213 КК України при викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які суд всебічно та повно дослідив, правильно оцінив та послався на них у вироку.

Зазначені висновки зокрема підтверджуються:

Показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які пояснили, що знають ОСОБА_8 , як особу, яка приймає у себе на подвір`ї металобрухт за гроші, оскільки декілька разів здавали йому метал; протоколом обшуку на території домоволодіння ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 від 18.02.2016 року, з додатками до нього та актом зважування, відповідно до якого, у дворі виявлено та вилучено металобрухт у кількості 2 543 кг брухту чорних металів, 37 кг алюмінію, 2, 6 кг латуні, 4, 1 кг міді, ваги електронні, інструмент для розпилювання металу (болгарку), ваги з лімітом до 300 кг, калькулятор, зошит із чорновими записами (а.с.40-60); показами свідка ОСОБА_14 , яка була присутня у якості понятої під час проведення обшуку та підтвердила, що на вказаному подвір`ї було видно, що там приймають металобрухт, була велика металобрухту, ваги, металобрухт було розфасовано по мішках, був зошит, де фіксувалася вага металу та сплачені за нього гроші; відеозаписом до протоколу обшуку, відповідно до якого, ОСОБА_8 не заперечував, що приймає метал від населення.

Виходячи з сукупності усіх вказаних доказів, доводи апеляції ОСОБА_8 про те, що немає жодного доказу його вини у скоєному, є безпідставними.

При встановлених судом фактичних обставинах справи, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.213 КК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про необхідність визнання показів вищезазначених свідків недопустимими доказами його вини, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Показам свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 суд дав належну оцінку та обґрунтовано прийняв їх до уваги. Сумніватися в об`єктивності показів вказаних свідків підстав немає, оскільки вони були послідовні, конкретні, узгоджувались з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, та викривали ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому діяння. Протиріч у їх показах не було та ніяких даних про зацікавленість цих свідків у результаті справи немає.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_8 в частині відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, оскільки не порушував Закону України «Про металобрухт», то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 25 вересня 2015 року був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, види економічної діяльності: 46.77 Оптова торгівля відходами та брухтом, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 38.11 Збирання безпечних відходів, 38.32 Відновлення відсортованих відходів.

Зазначене ОСОБА_8 підтвердив і у судовому засіданні апеляційної інстанції та пояснив, що хотів займатися вказаною діяльністю на законних підставах, для чого і зареєструвався як фізична особа-підприємець, але не встигнув отримати ліцензії. Відповідно до листа Регіонального центру операцій з металобрухтом Дніпропетровської ОДА від 24.02.2016 року (а.с.79), ст.4 ЗУ «Про металобрухт» передбачає, що операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими або спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, а також, їх приймальними пунктами. Збирання, заготівля, переробка, реалізація промислового металобрухту фізичними особами забороняється. Фізична особа підприємець ОСОБА_8 за актом обстеження місцевими державними адміністраціями спеціалізованих підприємств, їх приймальних пунктів, не звертався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції були досліджені у повному обсязі всі надані сторонами докази, які зібрані в межах діючого кримінального процесуального кодексу, є належними та допустимими і їм дана належна оцінка у вироку.

Обшук на території домоволодіння ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено 18 лютого 2016 року в межах кримінального провадження, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 23 січня 2016 року (а.с.39) на підставі ухвали слідчого судді, постановленої в порядку, передбаченому діючим законодавством 11 лютого 2016 року. Під час проведення обшуку ОСОБА_8 були роз`яснені його права і якихось заяв або клопотань від останнього не надходило. Зауважень щодо проведення обшуку у учасників та понятих не було. За результатами проведеного обшуку слідчим був складений протокол (а.с.40-53), який ОСОБА_8 відмовився підписувати.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів не вбачає порушень кримінального процесуального законодавства з боку органу досудового розслідування під час проведення вказаного обшуку, зокрема, права на захист ОСОБА_8 , на що останній посилається в апеляції.

Висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не містять протиріч.

Порушень процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, судом першої інстанції допущено не було.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то при визначенні такої міри, суд, як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості, скоєного ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за скоєння аналогічного злочину, задовільно характеризується за місцем мешкання, не працює, відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: