Справа № 694/525/17 Провадження №1-кп/694/111/17
В и р о к
Іменем України
01.06.2017 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,-
Обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язаний згідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 25 липня 2011 року сплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ? частини всіх видів його заробітку кожного місяця, починаючи із 20.07.2011 року і до досягнення нею повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Знаючи про вказане рішення суду,маючи можливість його виконувати, офіційно працюючи на посаді апаратника доїльної системи з 11 травня 2015 року, незважаючи на наявний середній дохід в розмірі 2402,5 гривень в місяць та будучи попередженим про необхідність погашення заборгованості по виплаті аліментів на утримання сина та про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, не повідомив державного виконавця Звенигородського відділу державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції про місце свого офіційного працевлаштування та про зміну місця постійного проживання, аліменти самостійно сплачував, будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, умисно злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) на користь ОСОБА_5 в період часу з 01 квітня 2016 року по 01 січня 2017 року, маючи заборгованість зі сплати аліментів за 9 місяців або у твердій грошовій сумі 5498,50 гривень, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
Такі дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні.
Під час досудового розслідування досягнуто згоди між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 щодо укладання угоди про примирення.
Ця угода укладена з дотриманням вимог ст.ст. 468, 469, 471 КПК України потерпілий та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.164 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_4 у вигляді штрафу - 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 850 грн.
Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст..468,469 ч.3 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, матеріальні збитки потерпілій буде відшкодовано.
Судом також встановлено в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Cуд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про примирення відповідають вимогам ст.ст. 469, 471 КПК України, міра покарання узгоджена обвинуваченим та потерпілою, визначена у межах санкції ч.1 ст.164 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Підстав для відмови в затверджені угоди про примирення, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди між обвинуваченим та потерпілою про примирення і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речових доказів по кримінальному провадженню немає.
Судових витрат по кримінальному провадженню немає.
Цивільний позов не заявлено.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. 374, ч. 1 ст. 475 КПК України,
засудив:
Затвердити угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , укладену 22 лютого 2017 року.
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Речових доказів по кримінальному провадженню немає.
Судових витрат по кримінальному провадженню немає.
Цивільний позов не заявлено.
На вирок може бути подана апеляція до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області на протязі 30 діб з дня проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя