Справа № 417/3740/17
Провадження № 11-кп/782/110/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7

на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 14 лютого 2017 року, якою ОСОБА_7 відмовлено у відкритті провадження за його клопотанням, пов`язаним з виконанням вироку,

В С Т А Н О В И Л А:

В ухвалі суду зазначено, що ОСОБА_7 звернувся з клопотанням, в якому просив роз`яснити питання повернення майна, яке вибуло з володіння прокуратури Луганської області.
Вироком Слов`яносербського районного суду Луганської області від 30.07.2013 року ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст.364 КК України з конфіскацією ? частини майна двох банківських злитків.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24.03.2014 року вказаний вирок приведений у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст.19 Конвенції ООН проти корупції», ухвалено вважати його засудженим без конфіскації майна.
Прокуратура Луганської області повідомила ОСОБА_7 , що вищезазначене майно знаходилось в бухгалтерії прокуратури Луганської області, яку захопили незаконні збройні формування, тому повернути майно немає можливості.

Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 29/0/38-14 від 12.09.2014 року змінено територіальну підсудність кримінальних проваджень, підсудних Слов`яносербському районному суду Луганської області на Марківський районний суд Луганської області. Проте, кримінальні провадження до Марківського районного суду Луганської області не передавались і вважаються втраченими.

Оскільки, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 вважається втраченим, воно не відновлене відповідно до вимог розділу VII Кримінального процесуального кодексу України, розгляд питання, пов`язаного з виконанням вироку, є на даний час неможливим.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить на підставі ч.2 ст.404 КПК України вийти за межі його апеляційних вимог, скасувати ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду його клопотання по суті.
Вироком від 30.07.2013 року Слов`яносербський районний суд Луганської області конфіскував належне йому майно два банківських злитка.
24.03.2014 року Менський районний суд Чернігівської області привів вказаний вирок у відповідність до законодавства України, зазначивши, що він засуджений без конфіскації майна.
У відповіді на його звернення, прокуратура Луганської області зазначила, що вищевказане майно знаходилось в бухгалтерії прокуратури Луганської області, яку захопили незаконні збройні формування, а тому виконати рішення Менського районного суду Чернігівської області та повернути майно не має можливості.
Суд, відмовляючи у відкритті провадження за його клопотанням зазначив, що кримінальне провадження вважається втраченим і не відновлювалось.
Вважає, що для роз`яснення судового рішення Менського районного суду Чернігівської області матеріали кримінальної справи не потрібні. Вирок був приведений судом у відповідність до законодавства України без матеріалів кримінальної справи.
Суд не обґрунтував, чому необхідні матеріали кримінального провадження, якщо роз`ясненню підлягає ухвала Менського районного суду Чернігівської області від 24.03.2014 року, яка не втрачена.
Крім того, суд має електронні ключі як свої так і Слов`яносербського районного суду Луганської області для доступу до офіційного електронного реєстру судових рішень, що спрощує доступ до ухваленого вироку. Відсутність обґрунтувань є порушенням норм процесуального закону.
Відповідно до ст.ст.6, 7 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод він має право на справедливий судовий розгляд впродовж розумного строку, а також нести покарання виключно на основі закону. Відновлення втраченого провадження займе багато часу, бо матеріали справи складаються з 74 томів, що порушить право на розумний строк розгляду питання відносно його власності.
Майно зберігалось в бухгалтерії прокуратури Луганської області, яка його втратила. Суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження, не розглянувши клопотання по суті. Таким чином, він залишився без підтримки державних механізмів гарантії його прав, закріплених у Конвенції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу законною і обґрунтованою та просив залишити її без змін, засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування прийнятого рішення про відмову у відкритті провадження по клопотанню засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ст.364 ч.3 КК України не було передано зі Слов`яносербського районного суду Луганської області відповідно до Розпорядження Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 29/0/38-14 від 12.09.2014 року, тобто вважається втраченим, воно не відновлене відповідно до вимог розділу VII КПК України, а тому розгляд питання, пов`язаного з виконанням вироку, є на даний час неможливим.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24.03.2014 року вирок Слов`яносербського районного суду Луганської області від 30.07.2013 року приведений у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст.19 Конвенції ООН проти корупції», ухвалено вважати його засудженим за ст.ст.364 ч.1; 27 ч.3 185 ч.4; 70 ч.1 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з правоохоронною діяльністю строком на 2 роки, без призначення штрафу та без спеціальної конфіскації майна.
Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014 року з наступними змінами, у разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.
Разом з тим, суд першої інстанції не навів в ухвалі належного обґрунтування не достатності наданих ОСОБА_7 документів і матеріалів, а саме ухвали Менського районного суду Чернігівської області від 24.03.2014 року, якою вирок Слов`яносербського районного суду Луганської області від 30.07.2013 року приведений у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст.19 Конвенції ООН проти корупції», для розгляду клопотання ОСОБА_7 про вирішення питання повернення йому майна, яке вибуло з володіння прокуратури Луганської області у зв`язку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції.
Крім цього, суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали не зазначив положення закону, яким він керувався, відмовляючи у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_7 , чим порушив вимоги п.2 ч.1 ст.372 КПК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, а тому ухвалу необхідно скасувати на підставі ст.ст.411, 412 КПК України, а клопотання ОСОБА_7 направити на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд не розглянув по суті клопотання ОСОБА_7 , а апеляційний суд, згідно вимог ст.33 КПК України, не має право виходити за межі інстанційної підсудності.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 411, 412, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Марківського районного Луганської області від 14 лютого 2017 року, якою ОСОБА_7 відмовлено у відкритті провадження за його клопотанням, пов`язаним з виконанням вироку, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_7 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді: