Справа № 159/1102/17
Провадження № 1-кп/159/131/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника

потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

законного представника

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши в залі судових засідань Ковельського міськрайонного суду Волинської області у відкритому судовомузасіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000051 від 26 січня 2017 року, про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковеля Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 17.11.2016 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, -
у вчиненні ним кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, -
в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи 17.11.2016 року засудженим Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, судимість за що не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нові злочини.

Так, ОСОБА_8 25 січня 2017 року, близько 09 год. 30 хв., повторно, знаходячись поблизу приміщення Центру обслуговування абонентів "Київстар", що по бульвару Лесі Українки, 11 в м. Ковелі, з корисливих спонукань, шляхом зловживання довірою неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не маючи наміру повертати майно, під приводом послухати музику та підзарядити акумуляторну батарею, отримав від останнього мобільний телефон "Impression ImSmart A 401" (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , S/N : НОМЕР_3 ), вартістю 1222 грн., в якому знаходились дві сім-картки операторів мобільного зв`язку ПрАТ "Київстар" № НОМЕР_4 , вартістю 30 грн., та ПрАТ "МТС Україна" № НОМЕР_5 , вартістю 30 грн., карта пам`яті ємкістю 2Гб, вартістю 110 грн., та під задньою кришкою телефону захована сім-картка оператора ТОВ "Лайфселл" № НОМЕР_6 , вартістю 40 грн., після чого, попросивши зачекати його кілька хвилин, зник з місця події, та в подальшому, через іншу особу, заклав вказаний вище мобільний телефон в ПТ "Ломбард "Заставно-Кредитний Дім", чим заподіяв ОСОБА_4 майнової шкоди на загальну суму 1442 грн.

Крім цього, він же, повторно, 01 лютого 2017 року, близько 09 год. 00 хв., знаходячись поблизу приміщення Ковельського ПТУ № 5, що по вул. Івасюка, 18 в м. Ковелі, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відкрито, не реагуючи на неодноразові прохання потерпілого повернути, викрав в останнього мобільний телефон марки "LG Optimus L5 E612" (ІМЕІ: НОМЕР_7 ), чим заподіяв неповнолітньому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 640 грн., після чого продав вказаний мобільний телефон своєму знайомому, а виручені кошти витратив на власні потреби.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому діянь не визнав повністю. Суду показав, що приблизно 23-27 січня 2017 року у ранішню пору він йшов на залізничний вокзал м. Ковеля. На зустріч йому йшов ОСОБА_4 , в якого він попросив цигарку. Однак останній сказав, що не має цигарки, а тому разом пішли в бік автостанції м. Ковеля, щоб попросити в когось цигарок. В ході цього вони познайомились, зав`язалась розмова. Перебуваючи на автостанції в м. Ковелі, він попросив ОСОБА_4 дати свій мобільний телефон, щоб послухати музику, на що той погодився. В подальшому вони гуляли та спілкувались, заходили в різні магазини та заклади, в ході чого він неодноразово допомагав ОСОБА_4 заряджати телефон, оскільки заряд батареї закінчувався, а ОСОБА_4 треба було телефонувати. В черговий раз він зайшов в приміщення магазину "Київстар", щоб підзарядити телефон ОСОБА_4 , який залишився чекати його на вулиці. Через деякий час він забрав телефон та, сказавши ОСОБА_4 зачекати його, пішов купити цигарок. Через деякий час повернуся на місце, де мав бути ОСОБА_4 , однак його вже там не було. Деякий час шукав його, однак не знайшов. Телефон ОСОБА_4 в той же день, в передобідню пору, втратив.

По епізоду з потерпілим ОСОБА_6 суду показав, що він прийшов до Ковельського ПТУ № 5, де зустрів ОСОБА_6 , з яким незадовго до того познайомився. За декілька днів до цього ОСОБА_6 продав йому мобільний телефон типу "айфон" за 50 грн., які на той час ще не встиг повернути ОСОБА_6 . Однак цей телефон був вилучений в нього працівниками поліції за підозрою його викрадення. Зустрівши ОСОБА_6 , він попросив в нього мобільний телефон "LG", щоб зайти через нього в соціальні мережі. В подальшому ОСОБА_6 просив повернути цей телефон, однак він пообіцяв його повернути лише після того, коли забере з відділу поліції "айфон". На той час, поки телефон "LG" буде перебувати в нього, він дав ОСОБА_6 для тимчасового користування свій мобільний телефон типу "жабка". Через декілька днів телефон " ОСОБА_10 " подарував своєму знайомому на ім`я ОСОБА_11 .

Не зважаючи на вказану вище позицію обвинуваченого щодо визнання ним своєї винуватості, його винуватість у вчиненні інкримінованих протиправних діянь повністю доводиться зібраними та дослідженими в ході судового розгляду справи доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що в той день, точної дати не пам`ятає, близько 4-ї год. 30 хв. ранку він йшов із залізничного вокзалу м. Ковеля в напрямку автостанції. До нього підійшов обвинувачений, який попросив закурити. Оскільки в нього не було цигарок, вони разом пішли в приміщення автостанції, де познайомились та спілкувались. Оскільки він слухав музику, то ОСОБА_8 попросив теж послухати музику. В подальшому вони багато гуляли та спілкувались, відвідували різні місця та магазини. В ході цього ОСОБА_8 часто брав в нього телефон, щоб підзарядити нього. В черговий раз ОСОБА_8 взяв його телефон та пішов в магазин "Київстар", щоб підзарядити його. Він залишився чекати на вулиці. Через деякий час, ОСОБА_8 вийшов з магазину з його телефоном та попросив ще трохи його зачекати, поки він сходить в магазин. Він залишився чекати, а ОСОБА_8 швидким темпом пішов в сторону магазину "Салют" та зник з видимості. Прочекавши деякий час, ОСОБА_8 не повернувся. В зв`язку з цим він звернувся в поліцію, звідки телефонував на свій номер телефону, однак телефон був вимкнений.

В суду немає підстав ставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні про обставини події, оскільки такі його показання об`єктивно підтверджуються іншими доказами по справі, зокрема документами.

Зокрема, 25 січня 2017 року ОСОБА_12 залишив під заставу мобільний телефон марки "Impression ImSmart A 401", за що отримав кошти в сумі 430 грн. Зазначене підтверджується договором 463-17003244 від 25.01.2017 року, укладеним між ОСОБА_12 та ПТ Ломбард "Заставно-Кредитний Дім" та видатковим чеком від 25.01.2017 року /а.п. 41, 42/.

Вказаний договір та видатковий чек були добровільно надані ОСОБА_12 до протоколу його допиту в якості свідка та у встановленому порядку оглянуті та долучені до матеріалів справи в якості речових доказів, що підтверджується протоколом огляду речей та документів від 11.02.2017 року з фототаблицями, постановою про визнання і прилучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 11.02.2017 року /а.п. 43-45, 46/.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні визнав, що в той же день, в обідню пору, після того, як втратив мобільний телефон ОСОБА_4 , він зустрічався з ОСОБА_12 , що підтверджує ту обставину, що цей телефон не був ним втрачений, а переданий ОСОБА_12 .

Згідно протоколу огляду речей від 17.02.2017 року з додатком, в цей день було оглянуто картонну упаковку стартового пакету мобільного оператора "Vodafone", мобільний номер НОМЕР_8 , та пластиковий тримач сім-картки мобільного оператора "Vodafone", мобільний номер НОМЕР_8 , що були добровільно надані потерпілим ОСОБА_4 /а.п. 47-48/.

Зазначене підтверджує, що сім-картка мобільного оператора "Vodafone" із вказаним номером, якою заволодів обвинувачений разом з телефоном, дійсно належала потерпілому ОСОБА_4 .

Вказані вище предмети були у встановленому порядку прилучені до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів, що підтверджується відповідною постановою від 17.02.2017 року /а.п. 49/.

Згідно повідомлення ПТ Ломбард "Заставно-Кредитний Дім" від 10.02.2017 року, на заставлений мобільний телефон марки "Impression ImSmart A 401" 28.01.2017 року було звернуто стягнення в рахунок погашення позики, а відтак вилучити цей телефон у встановленому законом порядку не виявилось можливим /а.п. 53/.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що незадовго до цієї події він познайомився з ОСОБА_8 . В той день, вранці, до нього підійшов ОСОБА_8 та попросив його мобільний телефон марки "LG", щоб зайти в соціальні мережі. Він дав цей телефон ОСОБА_8 , а через деякий час попросив повернути, оскільки йому треба було йти на заняття. Проте ОСОБА_8 сказав, що не поверне телефон до того часу, поки йому з поліції не повернуть його телефон. В подальшому він декілька разів протягом дня просив повернути телефон, однак ОСОБА_8 так і не повернув його.

Як вбачається із заяви ОСОБА_13 від 13.02.2017 року, останній добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон "LG", який купив у ОСОБА_8 .

Зазначеною заявою спростовуються показання обвинуваченого про те, що він подарив вказаний телефон товаришу на ім`я ОСОБА_11 .

Згідно протоколу огляду речей від 13.02.2017 року з фототаблицями, в цей день було оглянуто мобільний телефон марки "LG Optimus L5 E612", який був добровільно наданий 13.02.2017 року ОСОБА_13 /а.п. 55/

Вказаний вище телефон був у встановленому порядку прилучений до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу, що підтверджується відповідною постановою від 13.02.2017 року /а.п. 58/.

Вартість мобільного телефону марки "LG Optimus L5 E612", станом на 01.02.2017 року становить 640 грн., що підтверджується відповідною довідкою підприємця ОСОБА_14 /а.п. 54/.

В той же час, не знайшла свого підтвердження зазначена в обвинувальному акті вартість викраденого мобільного телефону. Зокрема в обвинувальному акті вказано, що вартість цього телефону становить 700 грн. /а.п. 3/.
Зважаючи на вказану вище довідку, судом встановлено, що вартість викраденого телефону становить саме 640 грн., а тому обвинувачення в цій частині підлягає уточненню.
Суд визнає здобуті по даній справі докази допустимими, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд прийшов до переконливого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у встановлених судом протиправних діяннях.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності в його діях будь-яких протиправних дій суд визнає голослівними з мотивів, наведених у вироку, та такими, що повністю спростовуються дослідженими доказами,розцінює їх як спробу обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, а тому відхиляє їх.

Доводи захисника про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд вважає також безпідставними, виходячи з таких міркувань.

Зокрема, відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, в свою чергу, усвідомлює цю обставину. Такими особами можуть бути особи, у власності, володінні чи під охороною яких знаходиться майно, на яке здійснюється посягання, очевидці.

Обвинувачений, отримавши телефон потерпілого ОСОБА_6 та не маючи наміру його повертати, очевидно усвідомлював ту обставину, що його дії є відкритими для потерпілого.

В той же час, потерпілий, неодноразово вказуючи на необхідність повернення телефону, чітко усвідомлював протиправність дій обвинуваченого, які з шахрайства переросли у відкрите викрадення чужого майна.

Решта доводів захисника щодо недоведеності вини обвинуваченого у інкримінованих йому діяннях не спростовують висновків суду, а тому суд відхиляє їх.

З`ясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 186 КК України.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_8 своїми умисними діями, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого, вчиненому повторно, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_8 своїми умисними діями, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно висновку судовопсихіатричного експерта № 74 від 03.03.2017 року, у ОСОБА_8 виявлялися в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення ознаки емоційно лабільного розладу особистості в стадії нестійкої компенсації. Однак, ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. У ОСОБА_8 виявляються в даний час ознаки емоційно лабільного розладу особистості в стадії нестійкої компенсації. Однак, ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Примінення примусових заходів медичного характеру він в даний час не потребує /а.п. 50-52/.

Виходячи з вказаного висновку, суд вважає, що ОСОБА_8 може нести кримінальну відповідальність за вчинення суспільно-небезпечних діянь.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину) та особу винного у їх сукупності, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин справи.

Так суд враховує, що ОСОБА_8 вчинено середньої тяжкості та тяжке кримінальне правопорушення (злочин), що передбачені ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 186 КК України (ст. 12 КК України).

Суд не відносить до пом`якшуючих покарання обставин справи щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, як про це зазначено в обвинувальному акті, оскільки позиція обвинуваченого в ході судового розгляду яскраво свідчить про відсутність дійсно щирого каяття та будь-якого активного сприяння розкриттю злочину.

Суд враховує також те, що обвинувачений ОСОБА_8 не вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, має не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив нові умисні злочини під час іспитового строку, що свідчить про його стійку схильність до вчинення злочинів /а.п. 63, 64/; протягом іспитового строку притягувався до адміністративної відповідальності /а.п. 66, 67/; негативно характеризується дільничим офіцером поліції сектору превенції Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області /а.п. 68/; є працездатним та може перебувати в умовах ІТТ /а.п. 70/; на диспансерному обліку в нарколога не перебуває /а.п. 71/.

Крім цього, суд враховує відсутність будь-яких претензій потерпілих до обвинуваченого.

Враховуючи наведене в сукупності та небезпеку ОСОБА_8 , як особи, для суспільства, суд прийшов до висновку, що його виправлення можливе лише в місцях позбавлення волі і про відсутність підстав для застосування щодо нього вимог ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, чи вимог ст. 69 КК України, яка передбачає призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

На глибоке переконання суду, покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, в даному випадку є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання за сукупністю злочинів, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, при визначенні остаточного покарання обирає принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Вирішуючи питання про призначення покарання за сукупністю вироків, суд, з тих же міркувань, при визначенні остаточного покарання обирає принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Зважаючи на вид покарання, яке призначається судом та з огляду на вимоги ст. 377 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний щодо ОСОБА_8 , слід залишити без змін. Виняткових обставин для звільнення його з-під варти до набрання вироком законної сили судом не вбачається.

На підставі ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому строк його попереднього ув`язнення до строку відбування покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільних позовів по справі не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно ОСОБА_8 не накладався.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік,

за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання (невідбуте покарання становить 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі) за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2016 року, і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання рахувати з 27 січня 2017 року.
На підставі ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення (з 27 січня 2017 року до набрання вироком законної сили) до строку відбування покарання за даним вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишити попередній тримання під вартою.

Речові докази:

-договір 463-17003244 від 25.01.17 року ПТ "Ломбард "Заставно-Кредитний Дім"; касовий чек, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження;

-сім-картку мобільного оператора "Водафон" № НОМЕР_5 ;пластиковий тримач сім-картки мобільного оператора "Водафон" № НОМЕР_5 та коробку до вказаного стартового пакету, які переданона зберігання ОСОБА_4 , - залишити у власності ОСОБА_4 ;

-мобільний телефон марки "LG Optimus L5 E612" (ІМЕІ: НОМЕР_7 ), який передано на зберігання ОСОБА_6 , - залишити у власності ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

ГоловуючийОСОБА_1