АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурор ОСОБА_5

представника власників майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Подільського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на земельну ділянку, загальною площею 3,384 га, кадастровий номер :05:004:0004, яка знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, сільська рада Григорівська.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власника майна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 22.09.2016 року скасовано ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 18.05.2016 року, якою накладено арешт на вказану земельну ділянку. Разом з тим, фактично не здійснивши жодних слідчий дії, про які зазначалось в ухвалі від 22.09.2016 року, слідчий повторно звернувся з клопотанням про арешт земельної ділянки, яке було задоволено слідчим суддею. Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Водночас, всупереч наведеній нормі кримінального процесуального закону слідчим суддею накладено арешт на земельну ділянку, незважаючи на те, що вона не може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не зберегла на собі його сліди, не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Накладено арешт на майно третіх осіб за відсутності повідомлення про підозру будь-якій особі, тобто за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, незважаючи на те, що кримінальне провадження №0006778 зареєстроване ще 16.09.2015 року. Накладено арешт на майно, яке в даному випадку не підлягає конфіскації або спеціальній конфіскації, тобто за відсутні будь-якої правової підстави.

Крім того, враховуючи, що розгляд клопотання слідчого проводився без повідомлення власника майна, то строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали судової справи по розгляду клопотання слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу від 21.12.2016 року було постановлено без участі власника майна, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0006778 від 16.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

06.12.2016 року старший слідчий Подільського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на земельну ділянку, загальною площею 3,384 га, кадастровий номер :05:004:0004, яка знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, сільська рада Григорівська, посилаючись на те, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

21.12.2016 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на вказане майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Зокрема, слідчий в своєму клопотанні, як на правову підставу для арешту майна, посилається на ч. 2 ст. 170, ч. 2 ст. 167 КПК України.

Разом з тим, з 28 лютого 2016 року ст. 170 КПК України в редакції Закону України №769-VІІІ від 10 листопада 2015 року втратила чинність і з цього числа діє ст. 170 КПК України в редакції Закону України № 1019-VІІІ від 18 лютого 2016 року.

Тобто, на момент внесення слідчим на розгляд клопотання про арешт майна частина друга статті 170 КПК України була викладена наступним чином: «арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди».

Крім того, в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, підставою для задоволення клопотання слідчого наведено ту ж саму правову підставу в тій же редакції закону, яка на час розгляду клопотання втратила чинність.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Разом з тим, як вбачається з наданих матеріалів, кримінальне провадження №0006778 зареєстроване ще 16.09.2015 року, однак станом, як на час розгляду клопотання слідчого судом першої інстанції, так і на час апеляційного розгляду, у вказаному кримінальному проваджені жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Тобто, власник майна ОСОБА_7 не перебувала і не перебуває в статусі підозрюваної, а тому, як вважає колегія суддів відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, передбачені ч.ч. 4, 5, 6 ст. 170 КПК України.

Щодо наявності правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України, то відповідно зазначеної норми кримінального процесуального закону, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Речовим доказами, згідно ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, жодних доказів, які б підтверджували відповідність вказаного майна - земельної ділянки, загальною площею 3,384 га, кадастровий номер :05:004:0004, яка знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, сільська рада Григорівська, ознакам речового доказу, на думку апеляційного суду, слідчим не надано.

Процесуального рішення про визнання зазначеної земельної ділянки речовим доказом у кримінальному провадженні №0006778 надані матеріали не містять.

На підставі викладених обставин, які свідчать про істотне порушення вимог КПК України, за об`єктивним переконанням колегії суддів, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Поновити представнику власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Подільського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на земельну ділянку, загальною площею 3,384 га, кадастровий номер :05:004:0004, яка знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, сільська рада Григорівська скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого Подільського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 , про арешт майна, а саме земельної ділянки, загальною площею 3,384 га, кадастровий номер :05:004:0004, яка знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, сільська рада Григорівська відмовити.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2767/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції:
Доповідач: ОСОБА_1