АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_8 погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, а саме грошові кошти, які було вилучено в ході проведення огляду обшуку 30.06.2016 року за адресою проживання ОСОБА_9 , АДРЕСА_1

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини, що майно, яке було вилучено в ході проведення огляду обшуку 30.06.2016 року за адресою проживання ОСОБА_9 , АДРЕСА_1 відповідає критеріям, визначеним ст.. 98 КПК України, є предметом вчинення кримінального правопорушення, тобто може бути речовим доказом у кримінальному провадженні № 00000019, а тому наявні достатні підстави для арешту, відповідно до вимог ч.1,2,3 ст.170 та ч.3 ст. 171 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що ні він ні власник майна присутніми під час розгляду клопотання про накладення арешту не були, ухвалу отримали лише 29.12.2016 року. В апеляції захисник просить ухвалу скасувати, постановивши нову, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що клопотання слідчого було постановлене з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, оскільки, в ньому відсутня аргументація накладення арешту на майно, які належать ОСОБА_7 . В ухвалі слідчого судді невмотивовано яким чином майно співвідносяться з обставинами кримінального провадження, що розслідується. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушення за ч.5 ст. 27, ч.3 ст.212, ч.2 ст.205 КК України, крім того вказує, що його підзахисна не є підозрюваною в даному кримінальному провадженні.

Також апелянт вказує і на те, що слідчий суддя помилково дійшов висновку, що вказане тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки дане твердження належним чином необгрунтоване та невмотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону. Крім того на думку апелянта слідчим суддею не дано належної оцінки тій обставині, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта, яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту було розглянуто судом у відсутність власника та його захисника, ухвалу слідчого судді отримали лише 29.12.2016 року, а тому оскарження ухвали про накладення арешту на майно здійснено без пропущення процесуального строку.

З ухвали слідчого судді вбачається, що слідчим управлінням фінансових розслідувань головного управління ДФС у Київській області здійснюється розслідування кримінального провадження №0000019 від 28.07.2015 року за фактом фіктивного підприємництва та сприяння в ухиленні від сплати податків у особливо великих розмірах юридичним особам, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч.5 ст. 27, ч.3 ст.212, ч.2 ст.205 КК України.
За матеріалами клопотання органу досудового розслідування за ознаками вказаних статей кримінального закону організована, злочинна група осіб використовувала реквізити та поточні рахунки юридичних осіб із ознаками фіктивності, сприяли діючим суб`єктам підприємницької діяльності в умисному ухиленні від сплати податків, шляхом документального оформлення господарських операцій, які свідчать про нібито купівлю-продажу товарно-матеріальних цінностей, послуг або укладання угод про надання поворотної фінансової допомоги. Встановлено, що з метою забезпечення потреб у незаконно сформованому податковому кредиті з ПДВ користувалися послугами іншої групи осіб у складі ОСОБА_9 та інших, яким підконтрольні підприємства, з використанням реквізитів яких здійснюється надання послуг з ухилення від сплати податків, у зв`язку з чим орган досудового розслідування просив накласти арешт на майно, а саме грошові кошти, які було вилучено в ході проведення огляду обшуку 30.06.2016 року за адресою проживання ОСОБА_9 , АДРЕСА_1 та з метою забезпечення збереження речових доказів було подано клопотання.

Перевіривши доводи органу досудового розслідування з приводу необхідності накладення арешту, встановивши достатність даних, які містяться у доданих до клопотання матеріалах та які вказують на обґрунтованість доводів органу досудового розслідування щодо обставин вчинення злочину, врахувавши положення ст.ст. 98,170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків

Відповідно до вимог ст.170 КПК України арешт допускається, зокрема з метою збереження речових доказів. Згідно ч.3 ст.170 КПК України арешт з метою збереження речових доказів може бути накладений на майно будь якої фізичної чи юридичної особи, якщо є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, визначеним ст.. 98 КПК України.

Оскільки з долучених до клопотання органу досудового розслідування вбачається факт фіктивного підприємства, тобто створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, ухилення від сплати податків, то будь які речі (документи) можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що метою накладення арешту у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів, то посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 не має жодного процесуального статусу у кримінальному № 00000019, як на підставу для скасування ухвали слідчого судді, є неогбгрунтованим, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що має місце в даному випадку.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За встановлених обставин колегія судді вважає доводи апеляції такими, що не ґрунтуються на матеріалах судової справи та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 117, 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_6 який діє в інтересах ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_8 погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, а саме грошові кошти, які було вилучено в ході проведення огляду обшуку 30.06.2016 року за адресою проживання ОСОБА_9 , АДРЕСА_1

- залишити без змін, а апеляційну скаргу захиснику ОСОБА_6 який діє в інтересах ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/420/2017 Категорія ст. 172 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1