АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/218/2017 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
представника власника майна ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргупрокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року,
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів слідчий суддя виходив з відсутності передбачених законом підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки в клопотанні слідчий не зазначив яке конкретно майно визнано речовими доказами, а його перелік зазначено узагальнено без найменування та обсягу майна, не зазначено родові ознаки та кількість майна, що свідчить про відсутність підстав для висновку про вилучення майна в установленому законом порядку.
Також слідчий суддя виходив з відсутності підозрюваного у кримінальному провадженні та відсутності об`єктивних даних того, що ТОВ «Нафтотрейд-2015» займається незаконною діяльністю з виробництва нафтопродуктів.
Крім цього, слідчий суддя виходив з того, що слідчим не наведено обґрунтувань необхідності заборонити користування майном, наявність документів щодо права власності на майно та правомірність експлуатації цього майна.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та неповноту судового розгляду, і просить постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.
Мотивуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, прокурор вказує на те, що відповідно до висновків спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС, які містяться у матеріалах кримінального провадження, нафтопродукти, а саме бензин та дизельне паливо, що перебувало на обшукуваному об`єкті, не відповідають вимогам ДСТУ і іншим діючим стандартам України, а тому, на думку прокурора, висновки суду щодо недолучення зазначених досліджень як аргумент відмови в задоволенні клопотання про арешт майна не відповідають фактичним обставинам справи та є надуманими.
Також прокурор зазначає про безпідставність доводів суду щодо необґрунтованості клопотання про арешт майна у зв`язку з відсутністю обґрунтованої підозри відносно службових осіб ТОВ «Нафтотрейд-2015» та ТОВ «Нафтозбут», оскільки у даному кримінальному провадженні метою арешту є забезпечення збереження речових доказів.
Далі в апеляційній скарзі прокурор зазначає, що на даному етапі існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучені під час обшуку нафтопродукти є доказом злочину та при їх обчисленні можливо встановити фактичний товарообіг на підприємстві та фактичний об`єкт оподаткування ТОВ «Нафтотрейд-2015», при цьому зазначає, що доказів належного обліку ТОВ «Нафтотрейд-2015» нафтопродуктів відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, органом досудового розслідування не здобуто.
Як підсумок, прокурор вказує на те, що дослідно-промислова установка із резервуарами та нафтопродукти, які вилучені під час обшуку 01.11.2016 року відповідають критеріям ст. 98 КПК України.
Одночасно, прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого суддя, оскільки проголошення повного тексту ухвали відбулось 05.12.2016 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника власника майна ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Клопотання прокурора щодо поновлення пропуску строку на апеляційне оскарження з підстав, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає такими, що підлягають задоволенню, оскільки, на переконання колегії суддів, цей строк пропущений з поважних причин.
Старший слідчий з ОВС першого відділу управління розслідування кримінальних проваджень Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , звернувся до Шевченківськогорайонного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: дослідно-промислову установку стабілізації газового конденсату у блочно-комплектному виконанні із резервуарами (РВС, РГС) у кількості 24 штук, розташованою за адресою: Полтавська область, м. Гадяч, вул. Енгельса, 39, що належить на праві власності ТОВ «Нафтозбут», та Орендарем даної установки виступає ТОВ «Нафтотренд-2015»: нафтопродукти, які знаходяться у дослідно-промисловій установці та резервуарах (ТВС, РГС) за адресою: Полтавська область, м. Гадяч, вул. Енгельса, 39, у кількості 2 209 020 літрів та належать ТОВ «Нафтотрейл-2015», із забороною їх користування.
Ухвалою слідчого судді Шевченківськогорайонного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року у задоволенні даного клопотання слідчого відмовлено.
Дане рішення слідчого судді суду першої інстанції не може бути визнано обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на наступне.
Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Аналіз клопотання слідчого про накладення арешту на майно, дає підстави для висновку, що дане клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Висновок слідчого судді щодо відсутності у клопотанні зазначення кількості майна, його родових ознак, найменування та взагалі наявність лише його узагальненого переліку, не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання, оскільки тягне за собою наслідки, передбачені ч. 3 ст. 172 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, доводи слідчого судді щодо відсутності обґрунтованої підозри відносно службових осіб ТОВ «Нафтотрейд-2015» та ТОВ «Нафтозбут», з урахуванням мети даного клопотання, є необґрунтованими.
Аналізуючи наведені правові норми та враховуючи, що до клопотання додані документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, і якими прокурор, в свою чергу, обґрунтовує подану апеляційну скаргу, враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого з метою забезпечення збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про накладення арешту на майно, яке вилучене під час проведення обшуку за адресою: Полтавська область, м. Гадяч, вул. Енгельса, 39, з мотивів викладених апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 170 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Поновити прокурору Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року.
Апеляційну скаргу прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 задовольнити.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу управління розслідування кримінальних проваджень Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про арешт майна задовольнити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4