У Х В А Л А
13.02.2017 Справа №607/1627/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002540 від 27 вересня 2014 року, щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, та ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,
встановив:

прокурор клопоче про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою за наявності до цього підстав.

Захисник ОСОБА_7 , проти задоволення клопотання прокурора заперечив, просив врахувати те, що ОСОБА_4 уже тривай час знаходиться під вартою, фактично відбувши 2/3 частини строку позбавлення волі. У останнього погіршився стан здоров`я, а тому вважає, що ОСОБА_4 слід змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою. Дане клопотання свого захисника підтримав і ОСОБА_4 , звернувши увагу на те, що продовження утримання його під вартою може привести до повторного захворюванню його на туберкульоз.

Захисник ОСОБА_6 , підтримана обвинуваченим ОСОБА_3 , також заперечила проти задоволення клопотання прокурора та просила змінити її підзахисному запобіжний захід на особисте зобов`язання, оскільки той тривалий час уже перебуває під вартою, а прокурор не навів конкретних ризиків, з яких він просить продовжити строк запобіжного заходу.

Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження з цього питання, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора і продовження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строку тримання під вартою ще на 60 днів, та відповідно відмови у задоволенні клопотань захисників та обвинувачених про зміну такого запобіжного заходу.

При цьому, суд враховує те, що завершити судове провадження до спливу вказаного строку тримання під вартою обвинувачених не можливо; ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, а ОСОБА_4 передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України; застосований до них запобіжний захід відповідає їх особам, характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються, позбавляє їх можливості продовжувати свою злочинну діяльність та перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню від суду. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, а тому суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу, а слід відмовити у задоволенні клопотань сторони захисту.

Щодо посилань захисника ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_4 відбув 2/3 частини максимально можливого терміну покарання за інкриміновані йому злочини, суд вважає за необхідне зазначити таке:

дійсно, ст. 691 КК України визначено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті /санкцією частини статті/ Особливої частини цього Кодексу. Отож вимоги цієї норми можуть бути застосовані при призначенні покарання та якщо наявні такі пом`якшуючі обставини як: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди за умови відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини.
Відтак, на даний час підстав для застосування абз. 6 ч. 5 ст. 72 КК України в суду немає.
Не надано суду і даних про неможливість перебування ОСОБА_4 в умовах тримання від вартою за станом здоров`я, тому і ці доводи сторони захисту суд до уваги не бере.

Щодо тривалого перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою суд вважає, що такого запобіжного заходу для обвинувачених вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, якими на думку суду є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, велика кількість потерпілих - 12, кількість епізодів, форма співучасті, можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків, ухилення від явки до суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 331, 369, 371, 392 КПК України, суд,
постановив:

клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 00 год. 00 хв. 13 квітня 2017 року.

Клопотання сторін захисту про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуюча суддяОСОБА_1