Справа № 515/51/17
Провадження № 1-кп/515/259/17

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

13 березня 2017 р. м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари Одеської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000500 від 01.09.2016 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, військовозобов`язаного, працюючого в ООО «Граніт», охоронцем, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 29.11.2012 року ОСОБА_5 було встановлено обов`язок виплачувати кошти (аліменти) на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.10.2012 року до досягнення ним повноліття.

На підставі виконавчого листа Суворовського районного суду м.Одеси №1527/16077/12 від 29.11.2012 року Татарбунарським районним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області міністерства юстиції України було відкрите виконавче провадження №49708438 від 23.12.2015 року відносно ОСОБА_5 про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_6 . Державним виконавцем 05.01.2016 року було здійснено попередження ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів.

Однак ОСОБА_5 , будучи працездатним, умисно, систематично, з 24 грудня 2015 року по листопад 2016 року включно, ухилявся від сплати аліментів на утримання його неповнолітнього сина та не вживав заходів для працевлаштування на постійну роботу і отримання заробітку, з якого він міг би їх виплачувати, при цьому отримав дохід за оренду землі в сумі 3500 грн. та за тимчасово виконані роботи без оформлення трудових відносин в сумі 4 000 грн. В результаті цього, згідно розрахунку відділу виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції, заборгованість ОСОБА_5 з виплат аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 24.12.2015 року по 01.11.2016 року складає 9 763,03 грн.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що він дійсно з 2012 року повинен був сплачувати аліменти на утримання сина, але не сплачував, оскільки офіційно не працював та мав мінливий дохід. Додав, що його неодноразово попереджали у ДВС про наслідки невиплати аліментів та про можливу відповідальність, але він аліменти не сплачував. Розмір та період заборгованості по аліментам не оспорював. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що дійсно її колишній чоловік ОСОБА_5 повинен сплачувати аліменти на утримання дитини, в період коли він працював офіційно в м.Кілія, вона отримувала аліменти на утримання сина, але після звільнення його з роботи, аліменти не надходили і тривалий час він від їх сплати ухиляється, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 9 763 грн. 03 коп.

Враховуючи дані обставини, за погодженням всіх інших учасників процесу, суд визнав не доцільним дослідження доказів та тих обставин справи, які ніким не оспорюються та роз`яснивши положення ст.349 ч.3 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів справи, що характеризують особу обвинуваченого, оскільки істинність, добровільність та правдивість його позиції у суду сумнівів не викликає.

Дослідивши та оцінивши вказані обставини справи в їх сукупності, суд кваліфікує дії обвинуваченого за ст.164 ч.1 КК України та вину його в скоєнні даного злочину вважає повністю доведеною, оскільки ОСОБА_5 дійсно вчинив злісне ухилення від уплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Вирішуючи питання про вид і міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав повністю, в скоєному щиро кається, офіційно працює, задовільно характеризується за місцем проживання.

До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини по справі, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді громадських робіт.

Судові витрати по справі відсутні. Цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.ст.369-376, 392, 393, 395 КПК України, суд , -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.164 ч.1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт.

Строк покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту початку виконання вироку органами, що контролюють виконання міри покарання у вигляді громадських робіт.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 діб з моменту його оголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Сивоконь