Справа № 761/8273/17
Провадження № 1-кс/761/5178/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб ГСУ СБ України щодо невнесення до ЄРДР відомостей про вчинене кримінальне правопорушення,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся гр. ОСОБА_3 зі скаргою на бездіяльність службових осіб ГСУ СБ України, яка полягала у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що ним 02.03.2017 подана заява до ГСУ СБ України про вчинення кримінального правопорушення суддею Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_4 , суддями Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , заступником голови Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_8 , суддями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також начальником відділу Генеральною прокуратурою України ОСОБА_14 , начальником відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_15 .

На думку гр. ОСОБА_3 , вказаний злочин має бути кваліфікований за ст. 364, 365, 366, 375 КК України, оскільки посадові особи ПАТ «УкрСиббанк» підробили додаткові угоди до кредитних договорів, а вищезазначені судді своїми рішеннями приховують вищевказаний злочин.

У задоволенні скарг заявника на бездіяльність службових осіб Генеральної прокуратури України, на переконання ОСОБА_3 , незаконно відмовили слідчі судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Службові особи Печерського районного суду м. Києва знищили заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_17 , голова Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_18 ухиляється від проведення службової перевірки за цим фактом.

Заявник стверджує, що організував та керує вказаними злочинними діями заступник голови Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_8 , який втягнув у вказану діяльність також працівників Генеральної прокуратури України та прокуратури м. Києва.

Оскільки перевірити наведені факти можливо лише у ході проведення досудового розслідування, яке необхідно розпочати після внесення до ЄРДР відомостей про зазначене кримінальне правопорушення.

Не дивлячись на його звернення до ГСУ СБ України, зазначений орган досудового розслідування зволікає, чим допускає протиправну бездіяльність.

У судовому засіданні заявник наполягав на задоволенні з підстав, які у ній наведені.

Представник ГСУ СБ України до суду не прибув, у письмовій заяві повідомивши про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки доводи заявника щодо вчинення суддями кримінальних правопорушень ґрунтуються на незгоді заявника з прийнятими судовими рішеннями. Розгляд скарги просив провести без участі слідчих ГСУ СБ України.

Слідчий суддя, заслухавши доводи заявника, дослідивши надані матеріали, дійшов висновку про таке.

Згідно ч.1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.9 КПК у разі, якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що судовий розгляд має здійснюватися незалежним та безстороннім судом.

Згідно з п.п. 1, 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її.
Незалежність суддів забезпечується, з поміж іншого, забороною будь-якого впливу на суддів.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи СМ/Rec (2010) 12 від 17.11.2010 щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів виконавча влада повинна утримуватися від дій, що можуть підірвати незалежність судової влади.
Недоторканність суддів має забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Незалежність і недоторканість суддів гарантується статтею 126 Конституції України.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» реалізація конституційної вимоги щодо недоторканності суддів забезпечується, з поміж іншого, тим, що суддя у своїй діяльності при здійсненні правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 05.04.2011 № 3-рп/2011 суддя не зобов`язаний, крім випадків, установлених законом, надавати жодних пояснень щодо суті розглянутих справ та справ, які перебувають у його провадженні Витребування від судді пояснень щодо питань, які були предметом обговорення у нарадчій кімнаті, або спроби розкриття таємниці постановлення рішення в інший спосіб є порушенням принципів самостійності судів та незалежності суддів.

У зв`язку з цим притягнення судді до юридичної відповідальності має певні особливості.

Відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Суди здійснюють правосуддя самостійно, при цьому вони є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Саме виходячи з цих положень Конституції та законів України, суддя при здійсненні правосуддя будує свої відносини з органами слідства та прокуратури.

На підставі ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади»).

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається (абз. 2 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади»).

За положеннями раніше чинної ч.3 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кримінальна справа щодо судді могла бути порушена лише Генеральним прокурором України або його заступником.

Однак на теперішній час запроваджено загальну процедуру, передбачену ст.214 КПК, згідно з якою внести відомості до ЄРДР щодо судді може не лише Генеральний прокурор або його заступник, а також будь-які інші прокурор або слідчий.

У той же час, за положеннями ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як наголошувалося вище, якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Попри це, передбачена КПК можливість здійсненню впливу на суддю у зв`язку з прийняттям ним судового рішення через процедуру кримінального переслідування є зазіханням на гарантовану Конституцією України та міжнародними зобов`язанням України незалежність суддів, що порушує зазначені акти національного і міжнародного законодавства.

Згідно з п.68 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 від 17.11.2010 Комітету Міністрів Ради Європи тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя також враховує, що відповідно до Глави 17 КПК стосовно професійного судді діє особливий порядок кримінального провадження.

Зокрема, повідомлення про підозру професійному судді здійснюється Генеральним прокурором України або його заступником.

Сукупність вказаних правових норм, їх тлумачення у взаємному зв`язку приводить до висновку, що внесення відомостей до ЄРДР щодо суддів слідчим будь-якого органу досудового розслідування або прокурором нижчого рівня, ніж Генеральний прокурор або його заступник, не відповідає Конституції України та міжнародним зобов`язанням держави Україна.

У силу ч.3 ст.26 КПК слідчий суддя вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами, та віднесені до його компетенції.

Вирішуючи скаргу в межах заявлених вимог, а саме зобов`язання слідчого ГСУ СБ України внести до ЄРДР відомості про вчинення суддями кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов до переконання, що здійснення зазначених процесуальних дій перебуває поза межами повноважень слідчого вказаного органу досудового розслідування.

У зв`язку із зазначеним слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги особи, яка подала скаргу, задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.124 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 7, 9, 480 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб ГСУ СБ України щодо невнесення до ЄРДР відомостей про вчинене кримінальне правопорушення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1