Справа № 344/645/17
Провадження № 1-кс/344/366/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_5 про скасування постанови про закриття кримінального провадження -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови від 30 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000057, винесеної слідчим СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, капітаном поліції ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 в судове засідання з`явилася, підтримала викладені у скарзі вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених в ній.

Прокурор в судовому засіданні проти скарги заперечила, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просила в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення скаржника, прокурора, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження №0000057, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, та, передусім, враховуючи закріплені статтею 2 КПК України завдання кримінального судочинства, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_6 перебувало кримінальне провадження №0000057, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі «ЄРДР») 06 січня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 358 КК України.

Зокрема, підставою для внесення відомостей до ЄРДР в рамках даного кримінального провадження стала заява ОСОБА_5 стосовно підробки експертом ОСОБА_7 технічного висновку щодо технічного стану несучих конструкцій та можливості проведення реставрації з пристосуванням горища над квартирою АДРЕСА_1 , на замовлення ОСОБА_8 .

Постановою старшого слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_6 від 30 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000057 кримінальне провадження №0000057, внесене до ЄРДР 06 січня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 358 КК України закрито у зв`язку з відсутністю у діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді з даною скаргою про скасування вищевказаної постанови.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставами для закриття кримінального провадження став висновок слідчого про те, що досудовим розслідуванням встановлена відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 358 КК України.

В той же час, зі змісту матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної постанови вбачається, що в рамках досудового розслідування по даному кримінальному провадженні слідчим було вчинено наступні процесуальні дії:

- допитано ОСОБА_5 ;

- допитано в якості свідка ОСОБА_7 ;

- допитано ОСОБА_8 ;

- проаналізовано документи щодо технічного стану будинку за минулі роки.

На підставі аналізу вищевказаних здобутих доказів під час досудового розслідування слідчий дійшов переконання про те, що обставини, викладені у зверненні ОСОБА_5 не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході досудового розслідування кримінального провадження, у зв`язку з чим було винесено оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя, враховуючи вимоги статті 2 та частини 2 статті 9 КПК України, звертає увагу на те, що такий висновок слідчого є передчасним та не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає принципам кримінального провадження.

Зокрема, в оскаржувані постанові про закриття кримінального провадження не міститься обґрунтованого та всебічного правового аналізу всіх можливих доказів, які необхідно дослідити для встановлення обставин наявності чи відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 358 КК України.

Так, до процесуальних можливостей слідчого в рамках даного кримінального провадження входить можливість призначення технічної експертизи у відповідній сертифікованій установі з метою встановлення достовірності експертизи, проведеної ОСОБА_7 , однак такої експертизи слідчим проведено не було, що ставить під сумнів об`єктивність висновку органу досудового розслідування про необхідність закриття кримінального провадження.

При цьому, допит виключно заявника та особи, щодо якої мало місце звернення з приводу вчинення нею кримінального правопорушення, на думку слідчого судді, не є достатніми процесуальними заходами органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження за ч.2 ст. 358 КК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав вважати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження достатньо обґрунтованою.

Відтак, слідчий суддя звертає увагу на те, що висновки слідчого в оскаржуваній постанові про необхідність закриття даного кримінального провадження не можуть вважатися вмотивованими, оскільки аналізу всіх можливих та таких, які б вважалися достатніми, доказів по даному кримінальному провадженню в постанові не наведено і не обґрунтовано.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Частиною 3 статті 307 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на наведене, вважаю необхідним задовольнити скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

1. Скаргу ОСОБА_5 про скасування постанови про закриття кримінального провадження задовольнити.

2. Скасувати постанову слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, капітана поліції ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження №0000057 від 30 вересня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали суду оголошено 20 лютого 2017 року об 16 год. 35 хв.