АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1498/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 583 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

особи відносно якої прийнято рішення про екстрадиційний арешт ОСОБА_9

перекладача ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , які діють в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_12 та застосовано до громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Хоземської області Республіки Узбекистан, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Республіки Узбекистан, але на строк не більше дванадцяти місяців, починаючи з дня затримання, а саме 14 січня 2017 року.
Відповідно до ухвали, слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_9 ухилявся від правосуддя Республіки Узбекистан, оскільки намагався переїхати на територію України, дані про його обвинувачення у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, дані про час та місце, підстави його затримання на території України, дані про постановлення ухвали Яшнободського районного суду по кримінальним справам міста Ташкента від 15 листопада 2016 року про застосування відносно ОСОБА_9 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та прийшов до висновку, що застосування до ОСОБА_9 екстрадиційного арешту і здійснення фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан є єдиним достатнім запобіжним заходом для запобігання можливим спробам ОСОБА_9 переховуватись з метою уникнення його передачі компетентним органам іноземної держави.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , які діють в інтересах ОСОБА_9 подали на ухвалу слідчого судді апеляційній скарги.

Так, захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі та уточненнях до неї, просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її необгрунтованість та невмотивованість, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

В обгрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає про порушення територіальної підслідності, оскільки клопотання заступника прокурора мало бути подано до Шевченківського районного суду м. Києва, з урахуванням того, що Київський слідчий ізолятор № 13, де перебуває ОСОБА_9 , територіально знаходиться в Шевченківському районі м. Києва.

Разом з цим, захисник зазначає про те, що слідчим суддею безпідставно відмовлено у розгляді скарги в порядку ст. 206 КПК України та вказує, що розгляд клопотання здійснювався після 17 години вечора.
Також захисник зазначає, що додані до клопотання матеріали не засвідчені належним чином. Додає, що оформлення запиту Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан не відповідає вимогам ст. 58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини та ст. 599 КПК Республіки Узбекистан.
Крім того, апелянт зазначає, що дані протоколу затримання особи не відповідають дійсності, а інформація зазначена у ньому до ОСОБА_9 не доводилась. Крім того, апелянт вказує, що у протоколі затримання відсутні дані про час і місце затриманняОСОБА_9 .

Далі в апеляційній скарзі захисник зазначає про необгрунтованість висновків суду щодо ухилення ОСОБА_9 від правосуддя Республіки Узбекистан, оскільки матеріали провадження таких даних не містять. Додає, що інкримінований ОСОБА_9 злочин, передбачений ст. 178 КК Узбекистану не є кримінальним правопорушенням в Україні та вказує про необгрунтованість співставлення статей 209 КК Республіки Узбекистан та 366 КК України; 243 КК Республіки Узбекистан та 209 КК України. Також зазначає про необгрунтованість обвинувачення, в тому числі і за ст. 167 КК Узбекистану, оскільки ОСОБА_9 не був «тіньовим керівником» зазначених у клопотанні товариств та вказує, що останній не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ст. 209 ч. 2 п.п. «а», «б» КК Республіки Узбекистан, оскільки не є службовою особою. Додає, що надані до суду матеріали екстрадиційної перевірки не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки сторона обвинувачення зобов`язана надати суду оригінал документу, чого прокурором зроблено не було.

У підсумку захисник звертає увагу суду на те, що ОСОБА_9 піддавався незаконному примусу зі сторони державних органів Республіки Узбекистан.
Одночасно захисник зазначає, що оголошення повного тексту ухвали було 24.02.2017 року, а апеляційна скарга подана 02.03.2017 року, тобто у строки передбачені ст. 395 КПК України.
Апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 за своїм змістом є ідентичною апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 .
В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги посилання сторони захисту щодо можливого піддання ОСОБА_9 тортурам та нелюдському поводженню на території Республіки Узбекистан.
Крім того, в доповненнях від 05.04.2017 року захисник ОСОБА_7 акцентує увагу суду на порушеннях прав людини, які мають місце у Республіці Узбекистан, в тому числі застосування тортур службами безпеки і незаконне позбавлення волі.
Захисник ОСОБА_11 апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання заступника прокурора у застосуванні щодо ОСОБА_9 екстрадиційного арешту.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що висновок суду про намагання ОСОБА_9 переїхати на територію України є необгрунтованим, оскільки в паспорті стоїть штамп про добровільний виїзд через пункт пропуску Ташкент, а тому, як зазначає захисник, особа не ухилялася від правосуддя.
Також захисник зазначає, що розгляд клопотання прокурора не входить до територіальної юрисдикції Печерського районного суду м. Києва.
Також захисник звертає увагу на те, що запит про видачу ОСОБА_9 не відповідає вимогам закону, оскільки не містить зазначення розміру збитку, заподіяного злочином та до нього не додано копії постанови про тримання особи під вартою.
В поданих до апеляційного суду поясненнях, захисник зазначає про неможливість видачі ОСОБА_9 , через те, що він буде підданий катуванню на території Узбекистану.
У підсумку захисник зазначає, що з довідки судді та постанови про притягнення в якості обвинуваченого вбачається інкримінування ОСОБА_9 вчинення злочинів, за вчинення яких він був засуджений раніше.
Вислухавши доповідь судді, пояснення захисників та особи, відносно якої прийнято рішення про екстрадиційний арешт, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, 14.01.2017 року уповноваженою посадовою особою Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України щодо громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_9 , відповідно до ст. 208, 582 КПК України складено протокол про його затримання.

Постановою заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан ОСОБА_13 від 15.11.2016 в кримінальній справі №25/16-2404 за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 167 ч. 3 п.п. «а», «в». 178 ч. 3, 209 ч. 2 п.п. «а», «б» 243 УК Республіки Узбекистан, оголошено громадянина Узбекистану ОСОБА_9 в розшук та прийнято рішення про його етапування.

Ухвалою Яшнободського районного суду м. Ташкента від 15.11.2016 року щодо ОСОБА_9 застосовано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановлено затримати та доставити до МВС Республіки Узбекистан після фактичного затримання.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.01.2017 року до громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_9 застосовано тимчасовий арешт на строк 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Республіки Узбекистан.

20.02.2017 року заступник прокурора міста Києва ОСОБА_12 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_9 екстрадиційного арешту, яке 22 лютого 2017 року задоволено та застосовано до громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Республіки Узбекистан, але на строк не більше дванадцяти місяців, починаючи з дня затримання, а саме 14 січня 2017 року.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційних скарг щодо відсутності підстав для застосування екстрадиційного арешту, оскільки слідчим суддею не було встановлено підстав для відмови у задоволенні клопотання, не встановлено таких підстав і колегією суддів при апеляційному перегляді ухвали.
Так, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду посилання адвоката ОСОБА_8 на порушення положень ч. 1 ст. 584 КПК України в тій частині, що клопотання мав розглядати не Печерський, а Шевченківський районний суд м. Києва з огляду на місце тримання ОСОБА_9 , яке знаходиться в Печерському районі м. Києва, а саме пров. Аскольдів, 3а.
Також неґрунтовними є доводи апелянта з приводу безпідставної відмови слідчим суддею в задоволенні клопотання сторони захисту про розгляд справи після розгляду Апеляційним судом м. Києва питання щодо застосування тимчасового арешту, оскільки це не є визначеною законом обставиною для відмови у задоволення клопотання про застосування екстрадиційного арешту, з цих же підстав неґрунтовними є і доводи щодо безпідставного відхилення слідчим суддею інших клопотань апелянта.
Неґрунтовними є і посилання адвоката ОСОБА_8 на порушення слідчим суддею положень ст. 206 КПК України, оскільки фактично в апеляційній скарзі адвокат зазначив, що слідчий суддя мала спочатку розглянути клопотання, в якому посилаючись на положення ст. 206 КПК України захист просив звільнити ОСОБА_9 , оскільки положення ч. 4 ст. 206 передбачають одночасний розгляд цього питання з клопотанням про застосування запобіжного заходу, що і мало місце у цьому випадку, тобто слідчим суддею було розглянуто клопотання заступника прокурора м. Києва про застосування екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_9 під час розгляду якого встановлено наявність правових підстав для позбавлення особи свободи.
Доводи адвоката ОСОБА_8 щодо оформлення наданих слідчому судді документів з порушенням законодавства Республіки Узбекистан не можуть бути враховані, оскільки слідчий суддя не вправі надавати оцінку документам іншої держави на предмет їх відповідності законодавству цієї держави, як не вправі і робити висновок щодо відсутності підстав для притягнення особи до кримінальної відповідальності за законодавством іноземної держави. Також не знайшли свого підтвердження і доводи щодо неправильного оформлення документів ініціатором клопотання з огляду на наявні в матеріалах справи документи, які оформлені з дотриманням вимог закону.
Не знайшли свого підтвердження і доводи щодо порушень під час затримання ОСОБА_9 в частині відсутності перекладача на узбецьку мову, з огляду на доведення особі причин його затримання зрозумілою йому мовою, а саме російською, якою ОСОБА_9 володіє, з огляду на ті обставини, що під час апеляційного розгляду надавав пояснення цією мовою.
Посилання захисника ОСОБА_8 на відсутність кримінальної відповідальності в Україні за таке кримінальне правопорушення, як приховування іноземної валюти, не може в цьому випадку бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування екстрадиційного арешту, з огляду на наявність інших інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена кримінальним законодавством.
Наявність порушень прав людини в республіці Узбекистан, на які посилається адвокат ОСОБА_8 , як на підставу для відмови у задоволенні клопотання, не можуть бути підставою для задоволення його апеляційної скарги, оскільки питання щодо видачі ОСОБА_9 слідчим суддею не вирішувалось, тобто ці доводи можуть бути предметом розгляду суду при вирішенні цього питання видачі особи у встановленому законом порядку.
Доводи апеляційних скарг адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_11 є ідентичними за своїм змістом доводам апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 .
Посилання адвоката ОСОБА_7 в доповненнях до апеляційної скарги на ті обставини, що 16 січня 2017 року Солом`янським районним судом м. Києва не приймалось рішень у справі № 760/763/17-к, з огляду на журнал судового засідання від 17 січня 2017 року не є визначеною законом підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування екстрадиційного арешту, ця невідповідність може бути усунута шляхом звернення із заявою про виправлення описки.
Посилання адвоката ОСОБА_8 в доповненнях до апеляційної скарги на звернення ОСОБА_9 щодо надання йому міжнародного захисту та статусу біженця не є предметом розгляду в цьому провадженні та має бути враховано при вирішенні питання щодо екстрадиції, з цих же підстав не можуть бути враховані і доводи захисника ОСОБА_7 , викладені в чергових доповненнях до апеляційної скарги (а.с.188 т.3).
Інших порушень КПК України, які могли стати підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Разом з цим, колегія суддів дійшла висновку, що доводи захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_11 щодо поважності причин пропуску строку подання апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню вимоги щодо поновлення цього строку, пропущеного з поважних причин.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422, 583 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити строк на подання апеляційної скарги захисникам ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_12 та застосовано до громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Республіки Узбекистан, але на строк не більше дванадцяти місяців, починаючи з дня затримання, а саме 14 січня 2017 року, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , які діють в інтересах ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4