У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Миколаївського гарнізону ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2017 року.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2017 року обвинувальні акти в об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 407, ч.4 ст. 407 КК України, - повернуто прокурору як такі, що не відповідають вимогам КПК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор військової прокуратури Миколаївського гарнізону ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор вважає ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню через істотні порушення вимог КПК України.
Зазначає, що висновки суду є неправильними. Наведені в обвинувальних актах фактичні дані у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушень, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Окрім того, викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є конкретним і таким, що досягло мети детального інформування особи зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього, та не є перешкодою для призначення провадження до судового розгляду.
Висновок суду щодо не зазначення в обвинувальному акті місця вчинення кримінального правопорушення не відповідає дійсності, оскільки у викладених фактичних обставинах та формулюванні обвинувачення зазначено, що місцем вчинення кримінального правопорушення є територія військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, що спосіб вчинення кримінального правопорушення прямо передбачений у диспозиції ст. 407 КК України самовільне залишення, та відображений як при викладенні фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення так і формулюванні обвинувачення. А саме вказано, що кримінальні правопорушення вчиненні військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_6 шляхом самовільного залишення вказаної військової частини.
Посилається на те, що в обвинувальних актах вказано, на що був спрямований умисел, а саме на тимчасове ухилення від виконання обов`язків з військової служби.
З обвинувальних актів вбачається, що обставини, які відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.
Крім того, звертає увагу на те, що за результатами підготовчого судового засідання з розгляду першого обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 21.11.2016 р. судом постановлена ухвала про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України та призначено судовий розгляд.
Тому вважає, що суд першої інстанції під час постановлення ухвали від 03.03.2017 р. фактично визнав незаконність своєї ж ухвали від 21.11.2016 р. Зазначає, що після оголошення прокурором в судовому засіданні 12.12.2016р. обвинувального акту у першому кримінальному провадженні ОСОБА_6 підтвердив зрозумілість пред`явленого обвинувачення.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Повертаючи обвинувальні акти прокурору, суд першої інстанції зазначив, що органом досудового розслідування не дотримані вимоги закону щодо викладення фактичних обставин справи, а за такого, і щодо формулювання обвинувачення в обвинувальному акті.
За висновком суду першої інстанції, в обвинувальних актах не наведена фактична модель вчинення злочину, тобто не зазначено місце, спосіб та інші обставини, за яких обвинувачений, самовільно залишив військову частину.
Суд першої інстанції зазначив, що обвинувачення вказує, що ОСОБА_6 залишив територію військової частини о 08 годині ранку. При цьому про те, що протягом цього часу він мав виконувати певні обов`язки по службі, зокрема з навчання або бойової підготовки, обвинувачення не посилається. На думку суду, не вказано в обвинувальних актах, яким саме чином, у який спосіб, ОСОБА_6 залишав військову частину. У кожному з обвинувальних актів не зазначено, коли саме та яким чином у ОСОБА_6 виник умисел залишити військову частину.
На думку суду, допущені порушення перешкоджають подальшому судочинству, адже позбавляють обвинуваченого права на справедливий судовий розгляд, права на захист, до того ж - робить розгляд кримінального провадження безпредметним та не дозволяє суду визначити коло обставин, що підлягають доказуванню, не дає можливості суду зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою та визначити коло обставин, що підлягають перевірці судом.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи обвинувальні акти прокурору через невідповідність обвинувальних актів вимогам КПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що в обвинувальних актах відсутнє формулювання обвинувачення.
З цими висновками апеляційний суд не погоджується, з огляду на наступне.
При прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду України, які висловлені у постанові по справі № 5-328 кс16 від 24 листопада 2016 року, які відповідно до ч. 1 ст. 458 КПК України є обов`язковими для всіх судів України.
Верховний Суд України у зазначеній постанові № 5-328 кс 16 від 24 листопада 2016 року виклав правову позицію стосовно питання про повернення обвинувального акту з підстав відсутності формулювання обвинувачення відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України. Зазначено, що суду належить встановити, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.
Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Обвинувальні акти у даному кримінальному провадженні відповідають зазначеним вимогам закону, оскільки у них наведені обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, викладено чітко і конкретно. Також наведені усі обов`язкові ознаки інкримінованого злочину.
За своїм змістом обвинувальні акти у відношенні ОСОБА_6 є достатньо зрозумілими і конкретними. Конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що висунуте обвинувачення йому зрозуміле.
Отже, викладені в обвинувальних актах фактичні обставини кримінального правопорушення, та, на думку апеляційного суду, є достатніми для повного розуміння обвинуваченим суті висунутого обвинувачення, що є необхідним для підготовки захисту.
Зважаючи на наведене, немає підстав стверджувати, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, про що зазначив суд першої інстанції.
Наведені в обвинувальному акті фактичні обставини відповідають вказаним у ч.2 ст.291 КПК Країни вимогам та дають повне уявлення стосовно кожного елементу складу кримінального правопорушення, що у свою чергу залишає поза сумнівом обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.407 та ч.4 ст.407 КК України.
За таких обставин, прийняте судом рішення про повернення обвинувального акта прокурору в порядку, передбаченому п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, є безпідставним. Тому, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 415 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Миколаївського гарнізону ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3