МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/2760/16-к
Провадження № 1-кп/480/272/16
УХВАЛА
Іменем України
28 грудня 2016 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;
захисника ОСОБА_5 ;
законного представника особи,
яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному проваджені, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувнаь за № 000442 щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Везденьки Хмельницького району Хмельницької області, громадянина України, освіта середня, неодруженого, військовослужбовця призваного 24 квітня 2015 року за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , військову службу проходить на посаді гранатометника 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні солдат, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України,
встановив:
24 квітня 2015 року ОСОБА_7 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 за мобілізацією.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 10.06.2015 № 128 солдат ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду гранатометника 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної ротивказаної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України Про оборону України надається визначення терміну особливий період - особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу Про часткову мобілізацію № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_7 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення з відпустки останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Відповідно до розпорядження ОК Південь, солдат ОСОБА_7 у складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 прибув на табірний збір до 235 міжвідомчого центру підготовки підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ).

Згідно з наказом № 180 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 09.08.2015, солдату ОСОБА_7 надано відпустку строком 10 (десять) діб з 09.08.2015 по 18.08.2015 (включно).

19.08.2015 о 07 годині 30 хвилин солдат ОСОБА_7 , з метою ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, не з`явився з відпустки на службу до місця проведення табірного збору військової частини польова пошта В НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 міжвідомчий центр підготовки підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_3 с. Михайлівка Миколаївського району Миколаївської області) та незаконно перебував за місцем реєстрації у с. Везденьки Хмельницького району Хмельницької області, де проводив час на власний розсуд.

12.07.2016 співробітниками Хмельницького РВП ХВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 доставлений до військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України.

За таких обставин ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України.
16 грудня 2016 року з військової прокуратури Миколаївського гарнізону військової прокуратури південного регіону України до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні № 0000442 щодо ОСОБА_7 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України.
Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад з посиленим наглядом.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Законний представник особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора.
Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, ОСОБА_7 за станом здоров`я участі в судовому засіданні не брав.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру, суд приходить до висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 10.06.2015 приступив до виконання службових обов`язків відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 128 від 10.06.2015.

09 серпня 2015 року ОСОБА_7 вибув у щорічну основну відпустку по 18 серпня 2015 року, відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 180 від 09.08.2015.

Згідно з актом службового розслідування від 01.10.2015 солдат ОСОБА_7 з 19.08.2015 не з`являється на службі, на телефонні дзвінки відповідає, зі слів ОСОБА_7 він хворіє, але документів про хворобу не має. За вказаним фактом матеріали службового розслідування направлено до військової прокуратури для прийняття рішення.

Відповідно до службової характеристики ОСОБА_7 зарекомендував себе негативно. Згідно з медичною характеристикою ОСОБА_7 знаходився під медичним наглядом лікаря ВЧ ПП 2254 з 10 червня 2015 року, звертався за медичною допомогою та перебував на стаціонарному лікуванні в обласній клінічній психіатричній лікарні м. Запоріжжя з 12.06.2015 по 17.07.2015 з діагнозом Без ознак психічного розладу. Когнітивно проста особистість. Установча поведінка. F 00.0.

ОСОБА_7 відповідно до довідок наркологічного диспансеру Хмельницької обласної адміністрації та Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру на обліку не перебуває.

Відповідно до висновку експерта № 296 від 22.07.2016 ОСОБА_7 потребує направлення на стаціонарну судово-психіатричну і військово-лікарську експертизу.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 469 від 06.10.2016 ОСОБА_7 в теперішній час виявляє ознаки розладу адаптації зі змішаним порушенням емоцій і поведінки, вказаний стан виключає його можливість розуміти та керувати своїми діями. ОСОБА_7 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізація у психіатричне відділення з посиленим наглядом до виходу з хворобливого стану, після чого йогослід направити на судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 68 від 02 грудня 2016 року наявне захворювання у ОСОБА_7 до призову до лав Збройних Сил України об`єктивними даними не підтверджено. 24.04.2015 ОСОБА_7 був мобілізований до лав Збройних Сил України як придатний для проходження військової служби. Психічний стан ОСОБА_7 змінився під час проходження військової служби, тому на час скоєння правопорушення та на даний час ОСОБА_7 страждав і страждає хронічним психічним захворюванням у формі Органічний розлад особистості.

ОСОБА_7 не міг давати звіт своїм діям та керувати ними під час скоєння злочину.

ОСОБА_7 в період вчинення злочину перебував у стані обмеженої осудності, оскільки не міг в повній мірі розуміти та керувати своїми діями.

ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у відділенні з посиленим наглядом, оскільки за своїм психічним станом виявляє небезпеку для себе та оточуючих.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування від 03.06.2005 № 7 роз`яснено, що неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК) належить виключно до компетенції суду.
Разом з тим слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК), - висновку судово-медичної експертизи.
Суди повинні критично оцінювати зазначені висновки з точки зору їх наукової обґрунтованості, переконливості й мотивованості, оскільки згідно зі статтями 65, 67, 75 КПК ці висновки є доказами у справі, які не мають наперед установленої сили, не є обов`язковими для суду, але незгода з ними має бути вмотивована у відповідних ухвалі, вироку, постанові суду.
Суд критично ставиться до висновку експерта № 68 від 02 грудня 2016 року в частині визначення осудності ОСОБА_7 , оскільки це питання не відноситься до компетенції судово-медичного експерта. Крім того, висновок про те, що ОСОБА_7 не міг давати звіт своїм діям та керувати ними під час скоєння злочину вказує на його неосудність, а не обмежену осудність.
Згідно з положеннями ч. 2 , не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Пунктом 1 частини 1 встановлено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Відповідно до , примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 512 КПК України судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання.
Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом (п. 3 ч. 1 ст. 94 ).

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах посиленого нагляду.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України, у стані неосудності, що виключає можливість застосування покарання, оскільки він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні з посиленим наглядом.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Захід забезпечення кримінального провадження слід залишити у виді поміщення до психіатричного закладу у відділення з посиленим наглядом до набрання ухвалою законної сили.

Керуючись ст. ст. 292, 503, 512, 513 КПК України, суд -
постановив:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні № 0000442 щодо ОСОБА_7 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України, - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Везденьки Хмельницького району Хмельницької області, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання ухвалою законної сили залишити поміщення до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1

28.12.2016