Вирок
Іменем України
13.02.2017 Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого -судді ОСОБА_1
за участю секретаря- ОСОБА_2
прокурора- ОСОБА_3
захисника- ОСОБА_4
обвинуваченого- ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 „ громадянин України, українець, уродженець с. Руда Крехівська, Жовківського району, Львівської області, одружений, з вищою освітою, не працюючий, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судженого: 09.12.2008 року, Личаківським районним судом м, Львова за ст. 198 КК України на два роки позбавлення волі, 13.01.2009 року на підставі Закону України «Про амністію» звільнений від відбування покарання
про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, суд,-
в с т а н о в и в :
відповідно до обвинувального висновку від 22 червня 2011 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачується в тому, що будучи раніше судимим 09.12.2008 року, Личаківським районним судом м. Львова, за ст.198 КК України до 2-х років позбавлення волі, згідно ЗУ «Про амністію», 13.01.2009 року звільнений від відбування покарання, на шлях виправлення не став, відповідних висновків не зробив та знову вчинив злочин.
17.11.2010 року, приблизно о 04.05 год., ОСОБА_5 разом із невстановленою досудовим слідством особою, переслідуючи корисливу зацікавленість та маючи умисел на незаконне заволодіння автотранспорту, перебуваючи біля будинку №133 по вул. Кульпарківській у м. Львові, незаконно заволодів транспортним засобом марки Mitsubishi Lancer, 2009 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після чого, на вищевказаному автомобілі, з місця скоєння злочину скрились у невідомому напрямку.
22.04.2011 року, гр. ОСОБА_5 було затримано, та під час огляду, орендованого останнім гаражу № НОМЕР_2 кооперативу «Зубрівський», що на вул. Зубрівській, 1а у м. Львові, було виявлено запчастини автомобіля із вирізаними частинами номера кузова, а також двигун № НОМЕР_3 , який рахується за автомобілем Mitsubishi Lancer 2.0 invite, 2009 р. в., чорного кольору, кузов № НОМЕР_4 . В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної школи у великих розмірах, на суму 123416,97 гривень.
Таким чином, ОСОБА_5 , своїми умисними діями, вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, завдавши потерпілому матеріальної шкоди у великих розмірах, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 289 КК України.
Дослідивши матеріали кримінальної справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, які представлені стороною обвинувачення і докази, які зібрані в ході судового розгляду, оцінивши їх, суд дійшов до наступного.
Як вбачається з показів підсудного ОСОБА_5 він не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів як на досудовому слідстві, так і в ході судового розгляду даної справи з мотивів, які наведені нижче, його позиція була незмінною, доводи обґрунтованими, послідовними, і підтверджені матеріалами справи.
По суті пред`явленого обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України ОСОБА_5 вини не визнав, пояснив, що 17.11.2010 р. був вдома з сім`єю та подругою дружини ОСОБА_7 де вони святкували минулий день народження дружини, який був ІНФОРМАЦІЯ_2 . Повідомив також, що він займався купівлею через оголошення в інтернеті автомобілів після ДТП, які відновлював, а які не вдавалося відновити розбирав на запчастини, а пізніше продавав.
В другій половині грудня йому зателефонувала невідома особа та запропонувала купити двигун від автомобіля, деякі запчастини та розібраний кузов автомобіля марки «Міцубісі Лансер». Дана невідома особа повідомила, що за дані запчастини хоче отримати 3 тис. доларів США, підсудний запропонував менше, після чого невідомий сказав, що подумає. Через декілька днів він зателефонував та погодився та сказав, що завезе в за адресом який підсудний йому скаже.
Через декілька днів він зателефонував і сказав, що чекає біля кооперативу, де підсудний побачив автомобіль марки «Фольцваген Транспортер» з заді якого була прикріплена лафета. Ми під`їхали до гаражу після чого з автомобіля вийшло двоє невідомих осіб. За кермом був старший чоловік віком 40-45 років, зростом 170-180 см. середньої тіло будови був вдягнений в спортивний костюм та кепку. Другий був худорлявий віком 30-35 років, зростом 170 см.
Вони під`їхали так, щоб лафета стояла біля гаража, та по роликах заштовхали кузов в гараж, після чого відчепили лафету, та відкрили задні двері і вигрузили, решту запчастин та занесли в гараж. Підсудний перевірив вміст коробок та розрахувався, після чого вони поїхали. Дані запчастини в подальшому були і виявлені працівниками міліції.
В подальшому, як виявилося даний двигун виявився від викраденого автомобіля, про що на момент купівлі, зазначає, не знав.
На рулевій колонці були два ключі запалення, які проверталися. Звідкіля дані ключі в викрадачів підсудному не було відомо. Можливо це було інсценування викрадення, оскільки після викрадення потерпілій було виплачене страхове відшкодування.
Пояснив, що автомобіль не міг розібрати автомобіль, оскільки була потрібна лебідка, однак таку при огляді гаражу виявлено не було, а двигун було виявлено окремо від кузова.
Зазначив також, що слідчим на досудовому розслідуванні в супереч вимогам ст. 22 КПК України не перевірявся і не досліджувався факт нападу на ОСОБА_5 в гаражі № НОМЕР_5 по вул. Надійній у м. Львові, викрадення та нанесення тілесних ушкоджень які підтверджуються виписками та довідки з медичних установ та показами допитаного лікаря під час першому судового розгляду.
Вказує, що на місце події в гараж по вул. Зубрівській в м. Львові його було доставлено після викрадення та катування в лісі працівниками міліції, які зловживаючи своїм службовим становищем з фальсифікували свої рапорти завізши його з лісу після катування в гараж де і затримали. Тому і зсилається на дані обставини, що його фактично було викрадено з зовсім іншого місця, а ніж фіксують працівники міліції. Жодних працівників міліції в засідці не було, жодних оперативних даних вони не мали. ОСОБА_8 з метою фальсифікації доказової бази викликав працівників Франківського РВ і ніби затримали в гаражі № НОМЕР_2 , хоча фактично протоколу затримання слідчим не складено в загалі. Протягом однієї доби утримували в райвідділі без законного рішення та протоколу затримання без визначення протоколу затримання та визначення процесуального статусу, а 23.04.2011р. слідчий затримав по підозрі.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що в неї було викрадено автомобіль Mitsubishi Lancer чорного кольору, придбаний у салоні «Ніко Захід», який належав їй на праві власності.. Про викрадення автомобіля її повідомив чоловік ОСОБА_9 , автомобіль був припаркований біля будинку по АДРЕСА_2 де вони з чоловіком проживають.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що приблизно о 22:00 год. поставив машину під будинком з тильної сторони, місце було освітленим. Автомобіль поставив паралельно до тротуару, пасажирською стороною до вікон. Прокинувся, тому що мав їхати з товаришем в район, почув як спрацювала сигналізація на брелку, виглянув у вікно, де побачив незнайому особу з правого боку від машини, яка була подібна на ОСОБА_5 , але він не впевнений, що це був саме підсудний. Після чого вдягнувся, вибіг з квартири і на сходовій клітці зустрів ОСОБА_10 .. Вони разом вибігли на вулицю, але машини вже не було, після чого почав дзвонити в міліцію, а ОСОБА_11 пішов дивитися чи автомобіль не знаходиться за будинком.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомив, що підсудному ОСОБА_5 здавав в оренду гараж № НОМЕР_2 на території кооперативу «Зубрівський» по вул. Зубрівській, загальною площею приблизно 19 кв. м. Гараж здавав в оренду з жовтня 2010 року по січень 2011 року а згодом продовжили строк оренди до травня 2011 року. Чим займався в гаражі ОСОБА_5 свідку невідомо. Коли приїхав в гараж, побачив там раму від машини, якої саме не знає. Також повідомив що в гаражі жодних лебідок не було.
Органом досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 3 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, яке завдало потерпілому матеріальної шкоди у великих розмірах.
Проте з такими висновками суд погодитися не може.

Доводи сторони державного обвинувачення, потерпілого про те, що органом досудового слідства вірно встановлено фактичні обставини справи, а тому дії підсудного необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 289 КК України є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.
Незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.
За результатами проведеного судового слідства при розгляді справи, судом встановлено наступне.
У відповідності до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до вимог ст. 323 КПК України (в редакції 1960 року) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
На переконання суду під час судового розгляду даної кримінальної справи обвинувачення не довело винуватість підсудного ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
У справі "Федорченко та Лозенко проти України" (Заява N 387/03) 20 вересня 2012 року, Європейським судом зверталася увага на фактах неможливості встановити "поза розумним сумнівом" причетність до вчинення злочину, відтак констатовано порушення ст. 14 у поєднанні з ст. 2 Конвенції в її процесуальному аспекті, у зв`язку з не проведенням державними органами розслідування можливих інших мотивів.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду справи не було здобуто доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Судом досліджено показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_13 .
Свідок ОСОБА_9 у заяві про скоєння злочину від 17.11.2010р. просить прийняти міри до невідомої особи, яка в період часу з 22год.30хв. 16 листопада 2010р. по 04год.05хв. 17 листопада 2010р. по вул. Кульпарківській, 133 у м. Львові незаконно заволоділа його автомобілем марки Міцубісі - Ланцер чорното кольору д.н.з. НОМЕР_1 (т. 1, ас. 4).
Згідно пояснення свідка ОСОБА_9 які він дав представнику страхової компанії одразу після викрадення о 07год. 10хв. 17.11.2010р., він о 04год. 05хв.проснувся і пішов в туалет, виглянув у вікно і побачив, що автомобіля не має. Тобто свідок ОСОБА_9 зазначає, що не був очевидцем викрадення автомобіля.
В подальшому, з показів ОСОБА_9 випливає, що він особисто бачив, був очевидцем того, як о 4 год.05 хв. 17.11.2010р. після спрацювання сигналізації особа подібна на підсудного знаходилась біля відкритих правих передніх дверей його автомобіля.
Разом з тим, свідок ОСОБА_9 9 серпня 2012 р. в судовому засіданні на запитання головуючого заявив, «що не може стверджувати, що це був саме підсудний біля автомобіля 17 листопада 2010 р., оскільки бачив особу усього декілька секунд, і працівники міліції йому повідомили, що машина найдена та спіймано викрадача, а на впізнанні по приблизній статурі він вказав на підсудного».
Під час допиту в судовому засіданні 16.10.2012р. свідок ОСОБА_13 дає протилежні та суперечливі покази. Зокрема він вказує, «що спочатку таксист який його нібито привіз, вказав йому не той під`їзд, і він зайшов у перший під`їзд, тоді помітив, що там немає квартири під номером АДРЕСА_3 і вийшов з нього».
Тобто, таксист завіз його у двір будинку під під`їзд АДРЕСА_4 у який і зайшов свідок ОСОБА_13 а не з протилежної сторони, як вказує в поясненні та протоколі допиту.
Далі в судовому засіданні 16.10.2012р. ОСОБА_14 вказує: « Тоді зайшов в арку і пішов шукати його під`їзд ( ОСОБА_15 ).
Проте в поясненні від 19.11.2010р. та протоколі допиту від 28.02.2011р. вказує протилежне, що спочатку пройшовши через арку він зайшов у двір будинку і зайшов у під`їзд розташований з лівої сторони від арки, піднявшись на другий поверх він зрозумів, що це не той під`їзд, вийшовши з під`їзду він пішов круг будинку, шукати потрібний йому під`їзд, і не згадує ніякого таксиста який показував йому під`їзд.
Разом з тим, згідно плану будинку АДРЕСА_2 та фотографій даного будинку з розташуванням номерів під`їздів, які знаходяться в матеріалах справи, усі під`їзди -1,2,3 крім 4-го, знаходяться саме у дворі буд.133. І свідок мав би заходити в ці під`їзди, оскільки візуально у дворі видно розташування усіх під`їздів, і в якому розташована кв. АДРЕСА_3 свідок не знав.
У судовому засіданні 16.10.2012р. під час дачі показів на запитання: « ОСОБА_16 який під`їзд він зайшов пройшовши арку, справа чи зліва. Свідок ОСОБА_14 відповів, що він зайшов у під`їзд справа. Зліва під`їзду немає».
Проте, в поясненні від 19.11.2010 р. та протоколі допиту від 28.02.2011р. вказує протилежне, «що пройшовши через арку зайшов у під`їзд розташований з лівої сторони від арки».
У своєму поясненні від 19.11.2010р. та в протоколі допиту від 28.02.2011р. свідок ОСОБА_13 вказує, «що зайшовши у під`їзд до ОСОБА_17 він зустрів його на сходах, який нічого йому не пояснюючи, сказав йому, щоб він біг за ним»
Проте, під час дачі показів в судовому засіданні 16. 10.2012р. свідок ОСОБА_13 дає зовсім інші покази, «що коли він підіймався до ОСОБА_9 , то ОСОБА_18 вибіг з квартири зі словами, що в нього вкрали машину».
У поясненні від 19.11.2010р. ОСОБА_14 вказує, що «після того ОСОБА_17 викликав працівників міліції, через деякий час приїхали працівники міліції, ОСОБА_17 їм пояснював, що у нього викрали автомобіль.
В подальшому ОСОБА_14 змінив свої покази, і почав стверджувати, що він не був присутній на місці події, в той час, як приїхали працівники міліції. Зокрема: в протоколі допиту від 28.02.2011р. свідок ОСОБА_14 вказує, «що після цього, ОСОБА_17 сказав, що не зможе поїхати зі мною у м. Рава-Руська за автомобілем та викликав працівників міліції. Зупинивши таксі, я поїхав додому».
Під час судового засідання 16.10.2012р., на запитання «чи був він присутній на місці події 17.11.2010р. коли приїхали працівники міліції?» ОСОБА_13 відповів, що «коли приїхало ДАІ мене вже не було».
З огляду на викладене, покази свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_13 є непослідовними та суперечливими, що ставить під сумнів обставини, про які стверджують дані свідки.
Крім цього, матеріали відеозапису та письмових пояснень свідка ОСОБА_13 , долученого захисником ОСОБА_19 під час судового розгляду, свідчать про те, що свідок ОСОБА_13 фактично відмовився від наданих раніше пояснень, вказавши що про дачу таких його просили свідок ОСОБА_9 та працівники міліції.
Суд не може залишити поза увагою й інші наявні в справі та досліджені докази.
Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_20 повідомила, що 16.11.2011 року вона, її подруга ОСОБА_7 , підсудний ОСОБА_5 та їх доньки святкували день народження ОСОБА_20 . Сиділи до 03 години. ОСОБА_7 жила у віддаленому районі вул. Окружній, тому залишилася ночувати в квартирі ОСОБА_20 . В ту ніч ОСОБА_5 нікуди не виходив, ночував вдома, весь час був разом із нею.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що 16 листопада була на дні народження ОСОБА_20 в неї вдома. У квартирі були присутні також ОСОБА_5 . ОСОБА_20 , та їх діти ОСОБА_21 і ОСОБА_14 . Оскільки святкували день народження довго до ночі вона додому не поїхала, а залишилася ночувати в квартирі ОСОБА_20 . Лягала спати в 3 годині вечора, спала в кухні на розкладному кріслі. ОСОБА_5 з квартири нікуди не виходив, був в той вечір п`яним.
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄС у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ у справі «Веренцов проти України» - п.86, «Яллох проти Німеччини»).
Враховуючи наведене, оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України не доведена поза розумним сумнівом, оскільки покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , які стверджували те, що злочин вчинив саме ОСОБА_5 є суперечливими, інших доказів, які б в своїй сукупності в достатній мірі підтверджували вчинення ОСОБА_5 злочину передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України стороною обвинувачення не зібрано, як і не спростовано доводів підсудного ОСОБА_5 , показів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_20 .
Разом з тим, суд при дослідженні доказів в їх сукупності, вважає, що в діях підсудного ОСОБА_5 наявний склад злочину, передбаченого ст. 198 КК України, що підтверджується наступними доказами.
Протоколом огляду місця події від 07.06.2011 року з якого вбачається, що в приміщенні гаражу № НОМЕР_2 кооперативу «Зубрівський» по вул. Зубрівській, 1 у м. Львові виявлено в тому числі кузов автомобіля Міцубісі Ланцер чорного кольору.
Протоколом огляду предметів від 12.05.2011 року, з якого вбачається, що виявлений в приміщенні гаражу № НОМЕР_2 кооперативу «Зубрівський» по вул. Зубрівській, 1 у м. Львові автомобільний двигун № НОМЕР_6 . (а.с. 183)
Як вбачається з висновку криміналістичної експертизи №8-19 від 27.04.2011 року (а.с. 82), номер двигуна № НОМЕР_6 представленого на дослідження є первинним і змінам не піддавався.
Показами підсудного ОСОБА_5 , який не заперечив факту придбання в невстановленої особи частин автомобіля Міцубісі Ланцер за 2500 доларів США без документів на даний автомобіль і зазначив у судовому засіданні при придбанні запчастин автомобіля, ним не було перевірено зазначені запчастини одержані злочинним шляхом. Вину у вчиненому визнав, щиро покаявся та просить його суворо не карати.
Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив заздалегідь необіцяне придбання або отримання, зберігання чи збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, тобто скоїв злочин, передбачений ст. 198 КК України.

При призначенні підсудному ОСОБА_5 міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, те, що даний злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд враховує особу підсудного ОСОБА_5 , зокрема те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно (т.1 а.с. 252).
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання підсудному судом не встановлено
Враховуючи всі обставини справи, особу винного, суд вважає, що виправлення та перевиховання підсудного ОСОБА_5 не можливе без ізоляції його від суспільства, а тому не знаходить підстав для застосування відносно нього ст.ст. 69, 75, 76 КК України. За таких обставин суд призначає йому покарання у виді арешту на строк 6 місяців, оскільки дане покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.74 КПК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього кодексу.
Згідно п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разів вчинення злочину середньої тяжкості.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, інкримінований йому злочин відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості і з часу вчинення злочину минули строки передбачені п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку з чим слід звільнити підсудного ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку з із закінчення строків давності.
Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.198 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.
На підставі ч.5 ст.74, п.3 ч.1 ст. 49 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнити від відбування даного покарання у зв`язку з із закінчення строків давності.
Стягнути з ОСОБА_5 судові витрати, а саме: витрати, пов`язані з проведенням ГУ МВС України у Львівській області Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром експертиз /Т. 1 а.с. 81, 163, 173/ у сумі 1350 грн. 72 коп.
Речові докази у кримінальній справі, згідно постанови про визнання речовими доказами та прилучення до справи в якості речових доказів від 07.06.2011 /Т.1 а.с.189/, які відповідно до квитанції №002818 /Т 1 а.с.190/ передані в камеру зберігання речових доказів Франківського РВ ЛМУ повернути ОСОБА_5 .
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова протягом 15 діб з дня його проголошення, засудженому в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.
Суддя Франківського
районного суду м. Львова ОСОБА_1