Справа №475/668/15-к 19.07.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
14 липня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
Обвинувачені: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кузнецове Доманівського району Миколаївської області, громадянин України, раніше не судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
- обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, 2 ст. 125, ч.2 ст.342, ч.1,2 ст.345 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Кузнецове Доманівського району Миколаївської області, громадянин України, раніше не судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1
- обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 125, ч.2 ст.342, ч.1, 2 ст.345 КК України
_________________________________________________________________ Провадження № 11-кп/784/54/17 Головуючий у першій інстанції : ОСОБА_9
Категорія: ч.2 ст.342, ч.1,2 ст.345 КК Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1 .
Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_10
захисник: ОСОБА_6
обвинувачені: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині звільнення від відбування покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим та призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч.2 ст.125 КК України у виді арешту строком на 6 місяців, за ч.2 ст.342 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ст.345 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, за ч.2 ст.345 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Вважати ОСОБА_8 засудженим та призначити покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч.2 ст.342 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ст.345 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч.2 ст.345 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Захисник, в уточненій апеляційній скарзі, просить вирок скасувати, звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за ч.ч. 1,2ст. 125 КК України та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України в зв`язку з закінченням строків давності, та кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.342, ч.ч.1,2 ст.345 КК України та ОСОБА_8 за ч.2 ст.342, ч.ч.1,2 ст.345 КК України закрити за відсутності в їх діях складу кримінальних правопорушень.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., за ч.2 ст.125 КК України до 3 місяців арешту, за ч.2 ст.342 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч.1 ст.345 КК України до 5 місяців арешту, за ч.2 ст.345 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк на 3 роки.
ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1360 грн., за ч.2 ст.342 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч.1 ст.345 КК України до 4 місяців арешту, за ч.2 ст.345 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк на 3 роки.
Узагальнені доводи апелянтів.
Прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинувачених та доведеності їх вини, вважає зазначений вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованого застосування судом ст.75 КК України.
Зазначає, що призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, стосовно працівників правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, у вчиненому не покаявся, вчинив злочин повторно щодо умисного спричинення тілесних ушкоджень, за характеристикою Щасливської сільської ради характеризується посередньо, у спілкуванні з сусідами проявляє негативні риси характеру (агресивність та нестриманість), до сільської ради надходили скарги та зауваження.
Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , суд зазначив, що останній вчинив злочин вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, вчинив злочин під впливом неправильної оцінки правомірності дій ОСОБА_7 , помилково вважаючи, що захищає інтереси батька.
Однак при призначенні покарання ОСОБА_8 судом не надано належної оцінки тим обставинам, що він у вчиненому не покаявся, за характеристикою Щасливської сільської ради, у спілкуванні з сусідами проявляє негативні риси характеру (агресивність та нестриманість).
На думку апелянта, за таких обставин, звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме їх виправленню і не буде запобігати вчиненню ними нових кримінальних правопорушень. А встановлені судом обставини злочинів, дані про особу обвинувачених свідчать про те, що рішення про можливість звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання є безпідставним.
Захисник ОСОБА_6 вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки рішення суду прийнято на доказах, які не можуть бути визнані належними та допустимими, під час судового розгляду справи і прийняття рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального і процесуального права, тому він підлягає скасуванню.
Вказує, що суд посилається, як на докази вини обвинувачених, на покази потерпілих та свідків, які є суперечливими між собою, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені іншими доказами.
Так, пояснення потерпілого ОСОБА_11 , щодо кількості нанесених йому тілесних ушкоджень, спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 759, згідно якої кількість виявлених тілесних ушкоджень явно не узгоджуються з показами потерпілого ОСОБА_11 .. Його твердження щодо не нанесення ним будь-яких ударів Федоренкам спростовуються висновками судово-медичної експертизи № 753 від 07.11.13 року, та № 754 від 07.11.13 року, згідно яких у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів волосистої частини голови, саден кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
При цьому суд критично поставився до показань свідка ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що бачила, як потерпілий ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_7 палкою, від чого той впав, а потім вдарив ще й ногою.
Зазначає, що посилаючись на покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які начебто бачили конфлікт між ОСОБА_11 та обвинуваченими ОСОБА_15 , судом не взято до уваги той факт, що вказані свідки тривалий час перебувають в неприязних відносинах з обвинуваченими. При цьому, родинні відносини з обвинуваченими свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 стали підставою, за якою суд не прийняв їх як належні та допустимі докази.
Вказує, що потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а також інші свідки ( ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та інш.) в судовому засіданні надавали суперечливі показання, намагаючись скрити факт перевищення службових повноважень, неправомірного та безпідставного застосування працівниками міліції сили відносно обвинувачених, під час якого обвинуваченому ОСОБА_7 були заподіяні середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження. Зазначені потерпілі та свідки надали суду неправдиві показання, згідно яких обвинувачений ОСОБА_7 під час подій 08.11.14 року сам собі завдав тілесні ушкодження, падаючи на землю з висоти власного зросту. Такі показання спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 680-М від 31.12.14 року, згідно якої обвинуваченому ОСОБА_7 було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: перелому правої лопатки, закритої черепно-мозкової травми, яка проявилася струсом головного мозку, забійних ран голови, крововиливами обличчя. Враховуючи багаточисельність тілесних ушкоджень, їх розташування в різних анатомічних областях, вони не могли утворитись в результаті падіння з положення стоячи.
Також посилається на медичну карту, досліджену експертом в якій вказано, що на час доставки хворого до лікарні його стан важкий, при огляді: крововиливи в області обох очей по зовнішній поверхні, розмозжена рана в області лоба зліва 5x2 см, в потиличній області рана 7x1 см, яка кровоточить, в області правого плечового суглобу деформація, рух руки обмежений та різко хворобливий. Різка хворобливість в області тіла правої лопатки.
Зазначає, що працівниками міліції також були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , що підтверджується висновками судово-медичної експертизи № 682-М від 25.12.14 р. та № 681-М від 25.12.14 р. які повністю узгоджуються з показаннями обвинувачених та свідка ОСОБА_18 , інших свідків, які підтвердили факт побиття вказаних осіб працівниками правоохоронних органів, та повністю спростовують покази потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , інших свідків, які в судовому засіданні заявили, що працівники міліції не наносили будь-яких тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Вказує, що обвинуваченими та захистом наголошувалось на протиправні дії з боку працівників правоохоронних органів, у зв`язку з чим прокуратурою Миколаївської області порушено та проводиться кримінальне провадження за ч.2 ст.365 КК України за фактом перевищення службових повноважень працівниками Доманівського РВ УМВС в Миколаївській області.
Зазначає, що суд не прийняв до уваги та не відобразив у вироку протиріччя між показаннями потерпілого ОСОБА_20 , який стверджував, що з усього складу СОГ лише у нього був бронежилет, з показаннями свідка ОСОБА_22 та даними з книги видачі та прийняття спецзасобів № 931 Доманівського РВ УМВС, відповідно до яких всі члени СОГ отримали бронежилети, тобто при виїзді на місце пригоди всі вказані члени СОГ були в бронежилетах.
Апелянт не погоджується з зазначенням у вироку як обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 по епізоду вчинення опору та застосування насильства відносно працівників правоохоронних органів у стані алкогольного сп`яніння.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні злочинів за наступних обставин: 06.11.2013 року близько 12 години ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розуміючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар зварювальною маскою по голові та один удар кулаком в обличчя ОСОБА_11 , який проходив по АДРЕСА_1 повз домоволодіння ОСОБА_7 . На крики ОСОБА_7 , до них вибіг син останнього, ОСОБА_8 .

ОСОБА_28 побіг до сусіднього домоволодіння ОСОБА_29 .. Слідом за ним побігли ОСОБА_7 з палицею в руках та ОСОБА_8 з гумовим шлангом, та продовжили побиття ОСОБА_28 , наносячи удари по голові та різним частинам тіла палицею та шлангом.

Злочинні дії припинив ОСОБА_14 , який почувши крики ОСОБА_11 забіг до двору та відігнав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від потерпілого, припинивши його побиття.

Згідно з висновком судово - медичної експертизи № 759 від 19.11.2013 року у ОСОБА_11 виявлено: закрита черепно-мозкова травма, яка проявилася струсом головного мозку, садна волосяної частини голови, садна верхніх кінцівок. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися 06.11.2013 року від дії тупих твердих предметів (руки, ноги, дерев`яної палиці, шлангу) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 08.11.2014 року близько 17 години, ОСОБА_7 , на велосипеді під`їхав до ОСОБА_30 , який йшов по балці, поблизу вул. Суворова, в с. Кузнецове Доманівського району Миколаївської області. Під`їхавши позаду ОСОБА_7 взяв ОСОБА_30 за комір та потягнув до себе, затіяв з останнім сварку та з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар долонею правої руки в область лівого ока потерпілого, спричинивши легкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово - медичної експертизи № 602 від 10.11.2014 року у ОСОБА_30 виявлено: крововилив обличчя. Вказане тілесне ушкодження могло утворитися 08.11.2014 року від дії тупого твердого предмету і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

08.11.2014 року о 17 годині 35 хвилин до Доманівського РВ УМВС України в Миколаївській області надійшло телефонне повідомлення ОСОБА_30 , про те, що ОСОБА_7 , спричинив йому тілесні ушкодження. На місце події була направлена слідчо-оперативна група в складі працівників міліції: ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 .

Прибувши за місцем знаходження заявника, по АДРЕСА_1 , працівники міліції почули нецензурну лайку, яка лунала з вулиці на їх адресу.

Після чого, ОСОБА_19 , ОСОБА_31 та ОСОБА_22 , знаходячись у форменому одязі з табельною вогнепальною зброєю та виконуючи свої службові обов`язки згідно Закону України «Про міліцію», вийшли на вулицю та підійшли до раніше їм не знайомого ОСОБА_7 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_19 вжив заходів щодо припинення порушення громадського порядку, зробивши ОСОБА_7 зауваження з приводу використання ненормативної лексики.

ОСОБА_7 , розуміючи, що перед ним знаходиться працівник міліції, який здійснює правоохоронні функції, без жодних на те підстав, діючи умисно, з метою порушення нормальної діяльності правоохоронних органів та негативного впливу на виконання службових обов`язків співробітниками Доманівського РВ УМВС України в Миколаївській області, наніс оперуповноваженому ОСОБА_19 один удар кулаком в обличчя, в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. З метою припинення протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_19 на підставі ст.ст.12,13 Закону України «Про міліцію» застосував до ОСОБА_7 спеціальний засіб сльозоточивий газ «Терен-4», після чого останній забіг до території свого домоволодіння та почав кликати на допомогу свого сина ОСОБА_8 , закликаючи останнього взяти всю зброю в будинку та бензин, з метою позбавлення життя працівників міліції та знищення службового автомобілю.

Почувши вказані погрози, водій ОСОБА_21 , сприймаючи погрози вбивством та погрози знищення майна як реальні, побоюючись що ОСОБА_7 здійснить свої погрози, від`їхав службовим автомобілем на безпечну відстань.

Побачивши, що службовий автомобіль від`їжджає ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вибігли з двору та побігли за автомобілем, але не наздогнавши, повернулися до працівників міліції, при цьому виражаючись грубою нецензурною лайкою висловлювали погрози вбивством на адресу ОСОБА_32 .

ОСОБА_20 , побачивши в одній руці ОСОБА_8 гумовий кийок, який він тримав над головою, а в іншій пневматичний пістолет моделі «KWC PM (KM-44DHM)» № НОМЕР_1 , аналогічний табельній вогнепальній зброї працівника міліції, гучно висловив прохання відійти стороннім особам, враховуючи небезпечність ситуації.

ОСОБА_8 , протидіючи законним вимогам працівника міліції, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи в правій руці пістолет, який працівник міліції вважав справжньою вогнепальною зброєю, висловлюючи погрози вбивством, які співробітники міліції сприймали як реальні, здійснив декілька пострілів в ОСОБА_20 , влучивши в бронежилет.

ОСОБА_19 бажаючи припинити протиправні дії ОСОБА_8 підбіг до нього, однак ОСОБА_8 , достовірно розуміючи, що перед ним знаходиться працівник міліції, який здійснює правоохоронні функції, порушуючи нормальну діяльність правоохоронних органів та негативно впливаючи на виконання службових обов`язків, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_19 один удар гумовим кийком по лівому ліктьовому суглобу, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді саден лівого ліктьового суглоба, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_33 декілька ударів гумовим кийком по тулубу, спричинивши останньому фізичного болю. ОСОБА_19 , на підставі ст.ст. 12,13 Закону України «Про міліцію», застосував до ОСОБА_8 заходи фізичного впливу, а саме загин руки за спину, тим самим припинив його протиправні дії.

В цей час ОСОБА_7 взявши у дворі сокиру, тримаючи її над головою, в положенні зручному для нанесення удару, висловлював погрозу вбивства працівників міліції.

ОСОБА_20 вжив заходів щодо припинення злочинних дій ОСОБА_7 , гучно вимагаючи припинити протиправні дії та покласти сокиру на землю, так як в разі непокори до нього буде застосовано вогнепальну зброю. Після чого, ОСОБА_7 припинив свої протиправні дії та поклав сокиру на землю.

ОСОБА_19 та ОСОБА_20 повели ОСОБА_8 до службового автомобілю. В цей час до них підбіг ОСОБА_7 , який почав чинити опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, а саме: ОСОБА_7 почав шарпати працівників міліції за формений одяг та тягнути до себе ОСОБА_8 , а останній почав вириватися та відбиватися від працівників міліції. В результаті вказаних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_20 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після того, як службовий автомобіль разом з ОСОБА_8 від`їхав, ОСОБА_7 порушуючи нормальну діяльність правоохоронних органів та негативно впливаючи на виконання службових обов`язків, умисно, підбіг до ОСОБА_19 , намагаючись нанести йому удари та вкусив його за середній палець лівої руки, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді саден третього пальця лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В цей час приїхала додаткова група працівників міліції та протиправні дії ОСОБА_7 було припинено.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги і заперечення стосовно апеляційної скарги адвоката, захисника ОСОБА_6 та обвинувачених на підтримку доводів апеляційної скарги та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг у їх межах, суд приходить до наступного.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинувачених зазначає, що суд безпідставно визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.ч.1,2 ст. 125 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України.

Але такі твердження апелянта спростовуються зібраними по справі та дослідженими в суді першої інстанції доказами в їх сукупності, а саме:
- показами потерпілого ОСОБА_11 , який в суді першої інстанції пояснив, що 06 листопада 2013р., коли він проходив по вулиці Суворова в с.Кузнецове, його наздогнав обвинувачений ОСОБА_7 , схватив за комір та вдарив маскою для зварювальних робіт по голові, а потім кулаком в обличчя. Потерпілий відштовхнув обвинуваченого від себе. В цей час, на вулицю вибіг син обвинуваченого, ОСОБА_8 . Побачивши, що обвинувачений з`ясовує стосунки із потерпілим, ОСОБА_8 повернувся додому. В цей час ОСОБА_7 схопив з землі дерев`яну палицю та почав нею його бити по голові. Коли ОСОБА_8 вибіг із подвір`я з гумовим шлангом, він теж направився до потерпілого. Намагаючись захиститися від ударів, ОСОБА_11 забіг на чуже подвір`я, куди за ним забігли і обвинувачені. Почувши крики потерпілого, до двору забіг ОСОБА_14 , який зупинив ОСОБА_15 і вони погрожуючи пішли додому. ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння.
- показами свідка ОСОБА_14 , який пояснював, що у листопаді 2013р. він бачив, як по вулиці йшов ОСОБА_11 , і до нього із двору вибіг ОСОБА_7 із зварювальною маскою в руці, якою вдарив ОСОБА_11 по голові. Потім вискочив із двору ОСОБА_8 із шлангою в руці. ОСОБА_11 почав від них тікати та забіг до чужого двору. ОСОБА_7 взяв палку, забіг у чужий двір разом із сином та почали бити ОСОБА_11 . ОСОБА_14 побіг у цей двір та почав кричати на ОСОБА_15 . Вони припинили побиття і пішли додому.
Свідок ОСОБА_13 надала суду аналогічні покази. Так, зазначила, що в листопаді 2013р. вона бачила, як ОСОБА_11 спілкувався із ОСОБА_7 . В процесі спілкування, ОСОБА_7 вибіг із двору із маскою для зварювальних робіт та вдарив нею ОСОБА_11 . Потім вибіг із двору ОСОБА_8 із шлангою і почав бити ОСОБА_11 . Далі ОСОБА_7 взяв із землі дерев`яну палку і вдарив ОСОБА_34 по спині, при цьому погрожував розправою.
- показами потерпілого ОСОБА_30 , який пояснив, що 08 листопада 2014р., коли він проходив балкою, до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_7 , схватив його рукою за комір та вдарив рукою в обличчя, попавши в око. Обвинувачений при цьому вимагав від ОСОБА_30 вибачитися перед його дружиною. ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння, так як потерпілий відчув запах алкоголю. Про заподіяння йому тілесних ушкоджень він зателефонував до міліції.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснила, що 08 листопада 2014р. вона бачила, як ОСОБА_7 догнав ОСОБА_30 , схватив його за куртку та вдарив в обличчя.
Зазначене апелянтом, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , згідно експертиз, також мали численні тілесні ушкодження після конфлікту з ОСОБА_11 , а в останнього було менше видимих тілесних ушкоджень, не спростовують доведеність їх вини в нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Щодо доводів апелянта про відсутність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342, ч.1,2 ст.345 КК України, то висновок суду про вчинення ними цих злочинів, за обставин, вказаних у вироку суду, ґрунтується на доказах, досліджених у судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_20 суду першої інстанції пояснював, що 08 листопада 2014р. він заступив на добове чергування. Коли надійшло телефонне повідомлення від ОСОБА_30 про заподіяння йому тілесних ушкоджень, слідчо-оперативна група у складі ОСОБА_19 , ОСОБА_22 та він, виїхали в с. Кузнецове на службовому автомобілі , водієм якого був ОСОБА_21 , для перевірки повідомлення. Прибувши на місце, вони всі разом зайшли до будинку заявника, щоб відібрати заяву про вчинений злочин та пояснення. В цей час з вулиці пролунала нецензурна лайка невідомого чоловіка в бік працівників міліції. Щоб з`ясувати, що відбувається, всі вийшли з будинку. Працівник міліції ОСОБА_19 підійшов до чоловіка, який стояв на дорозі та зробив йому зауваження. У відповідь, цей чоловік, як з`ясувалося на прізвище ОСОБА_7 , вдарив ОСОБА_19 кулаком в обличчя, від чого він відшатнувся. ОСОБА_7 намагався продовжити побиття, але не зміг достати до обличчя. ОСОБА_19 , намагаючись припинити дії обвинуваченого, застосував до нього газовий балончик. Обвинувачений ОСОБА_7 відразу втік до свого двору, але по дорозі кричав сину, щоб він діставав зброю, бензин, бо вони будуть вбивати ментів. Почувши погрози, водію машини була надана команда, щоб він відігнав машину на безпечну відстань. З двору ОСОБА_15 вибігли обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та кинулися бігти до службового автомобілю, але його не догнали і повернулися до працівників міліції. Він при цьому побачив, що в одній руці у ОСОБА_8 був пістолет, а в другій руці гумова дубинка. Коли він розвернувся до людей, які почали сходитись, то почув хлопки від пострілів. В його бік стріляв ОСОБА_8 і всі чотири постріли попали в бронежилет, який на ньому був одягнений. Відстань від ОСОБА_8 до нього була близько 3 метрів. Прийшовши до тями від пострілів,він намагався припинити дії ОСОБА_8 та відібрати у нього зброю. За допомогою ОСОБА_19 вони відібрали зброю у ОСОБА_8 , який в цей час намагався гумовою дубинкою вдарити ОСОБА_19 . Із особливим зусиллям їм вдалося надіти наручники на ОСОБА_8 . Однак, обвинувачений ОСОБА_8 навіть будучи в наручниках, виривався, тікав, падав. ОСОБА_19 зателефонував в районний відділ міліції і попросив про допомогу. В момент, коли ОСОБА_8 затримували, ОСОБА_7 рядом не було. Через деякий час з подвір`я вибіг ОСОБА_7 , тримаючи в руках сокиру і кинувся в бік працівників міліції, погрожуючи вбивством та вимагаючи відпустити його сина. Тоді він зробив попередження обвинуваченому ОСОБА_7 , щоб той поклав на землю сокиру, інакше буде застосовувати зброю. ОСОБА_7 кинув сокиру на землю.
Аналогічні пояснення з зазначених обставин надав суду першої інстанції і потерпілий ОСОБА_19 , який теж отримав тілесні ушкодження під час вищезазначених подій від гумової дубинки та укуса за палець.
Доводи захисника, щодо неправомірного та безпідставного застосування працівниками міліції сили відносно обвинувачених спростовуються поясненнями допитаних судом першої інстанції свідків.

Так з показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що 08 листопада 2014р., знаходячись вдома, він почув крики з вулиці. Його дружина пішла давати пояснення як свідок до працівників міліції, які приїхали в село. Коли ОСОБА_11 вийшов на вулицю, він бачив, як від`їджав службовий автомобіль, а Федоренки обидва бігли за ним. В руках у ОСОБА_8 була каністра та палка. Не догнавши автомобіль, вони повернулися назад. Він бачив, як ОСОБА_7 вдарив працівника міліції ОСОБА_19 в обличчя., а ОСОБА_8 бив палкою працівника міліції ОСОБА_20 ОСОБА_19 , щоб припинити дії ОСОБА_7 бризнув йому в обличчя газовим балончиком. Потім ОСОБА_7 сказав сину, щоб доставав зброю. ОСОБА_8 стріляв в працівника міліції ОСОБА_20 декілька разів. Коли ОСОБА_8 затримали, то ОСОБА_7 вибіг із подвір`я із сокирою в руках, погрожуючи розправою, вимагаючи, щоб звільнили сина. На вимогу працівника міліції сокиру ОСОБА_7 кинув на землю. Коли обвинуваченому ОСОБА_8 надягали наручники, він чинив опір, виривався, тікав, падав. ОСОБА_7 теж падав, штовхався. Крім того, ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння, свідок це зрозумів по його поведінці.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_35 , суду пояснив, що 08 листопада 2014р. після його побиття ОСОБА_7 , він зателефонував до правоохоронних органів та повідомив про вчинений проти нього злочин. Ввечері того ж дня приїхали працівники міліції відбирати пояснення. Коли всі знаходилися в будинку, ОСОБА_7 , який проживає недалеко, вийшов на вулицю і почав ображати працівників міліції. Щоб подивитися, що відбувається на вулиці, всі, хто знаходились в будинку вийшли на вулицю. Першим до воріт пішов працівник міліції, який зробив зауваження ОСОБА_7 . Після цього, він почув звук удару, а потім почув як ОСОБА_7 погрожував та ображав працівників міліції. Бачив як вибіг ОСОБА_8 на вулицю, чув як стріляли в сторону працівників міліції.
Свідки: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_36 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтвердили вищевказані обставини.
Доводи апелянта, щодо того, що суд безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки вони містять протиріччя та не підтверджені іншими доказами є неспроможними. Всі їх покази є послідовними та узгоджуються між собою і судом не висловлено сумнівів щодо них, не наводить обґрунтованих доводів про це і апелянт в своїй апеляційній скарзі.

До поясненнь свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 суд вірно поставився критично, з огляду на те, що вони є близькими родичами обвинувачених.
Крім вище вказаних показань, вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджується наступними письмовими доказами, які є в матеріалах кримінального провадження: протоколом прийняття заяви про вчинення правопорушення від 08.11.2014р., відповідно до якого ОСОБА_35 заявив про злочин, вчинений гр.. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із застосуванням ними зброї; рапортом оперуповноваженого СКР Доманівського РВУМВС ОСОБА_19 щодо вилученням ним на місці події пістолету Макарова та гумової палиці;протоколом огляду місця події від 09.11.2014р., відповідно до якого в службовому кабінеті Доманівського РВ УМВС в присутності понятих були оглянуті зимова куртка працівника міліції та бронежилет, добровільно видані ОСОБА_20 ; протоколом огляду місця події від 09.11.2014р., відповідно до якого за участю понятих з території домоволодіння ОСОБА_26 було вилучено сокиру;
Висновком судово-медичних експертиз № 603-604., згідно яких у ОСОБА_20 та ОСОБА_19 виявлені тілесні ушкодження, а саме: садна обличчя, лівого ліктьового суглобу, 3-го пальця лівої кисті.Висновком судово-балістичної експертизи № 354 від 02.04.2015р., відповідно до якого предмет, добровільно виданий 09.11.2014р. ОСОБА_19 до вогнепальної зброї не належить.. Предмет є 4,5 мм пневматичним пістолетом моделі KWC PM (KM-44DHM) № НОМЕР_1 , виробництва фірми KWC (Тайвань). Висновком судово-технічної експертизи №353 від 25.04.2015р., відповідно до якого предмет наданий на експертизу є палкою гумовою, типу ПГ-73М, яка призначена для активної самооборони співробітників правоохоронних органів; висновком судово-балістичної експертизи № 389 від 12.05.2016р.,
Доводи захисника щодо того, що працівниками міліції також були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і це підтверджується висновками експертиз не приймаються до уваги, оскільки суд першої інстанції зазначав, що відповідно до висновку службової перевірки, з метою припинення опіру працівникам правоохоронного органу до обвинувачених була застосована фізична сила, що спричинило їм тілесні ушкодження, але припинення неправомірних дій обвинувачених здійснювалось в рамках вимог Закону України «Про міліцію».
Доводи захисника, щодо того, що суд безпідставно визнав, як обставину, що обтяжує покарання, вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного спяніння є безпідставними, з огляду на досліджений та оцінений судом першої інстанції висновок токсилогічного дослідження № 6244 від 25.11.2014р., згідно якого у ОСОБА_7 виявлено при токсилогічному дослідженні наявність етанолу в крові в кількості 0,75 %.
Інші обставини, на які посилається захисник суддею були враховані і на них є посилання у вироку.

За такого, дослідивши докази в їх сукупності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів і їх дії правильно кваліфікував за ч.2 ст. 125, ч.2 ст.342, ч.1,2 ст.345 КК України. А дії ОСОБА_7 іще і за ч.1 ст. 125 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, про необґрунтоване застосування судом ст. 75 КК України, то апеляційний суд прийшов до наступного.

Відповідно до п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування

покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 враховано характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини справи та особу обвинуваченого, який злочини невеликої та середньої тяжкості вчинив вперше, є інвалідом 2 групи, має кілька хронічних захворювань( гіпертонічна хвороба 3 стадії, цукровий діабет, 2 типу середнього ступеня важкості, хронічний гастродуоденіт та інші), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за характеристиками Щасливської сільської ради характеризуються посередньо, а в спілкуванні із сусідами проявляє негативні риси характеру.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не було встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховав вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину особою повторно.
Тому посилання апелянта на те, що при призначенні покарання суд не врахував, що останній вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, проти працівників правоохоронних органів, є безпідставними.
Крім того, конструкція диспозиції ст.ст. 342, 345 КК України безпосередньо передбачає вчинення злочину проти працівників правоохоронних органів під час виконання ними службових обов`язків за які засуджений ОСОБА_7 , а тому враховувати зазначену обставину, як обставину яка впливає на дані про особу обвинуваченого, у суда першої інстанції не було підстав.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом було враховано, що злочини він вчинив вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, злочин вчинив під впливом неправильної оцінки правомірності дій ОСОБА_7 , помилково вважаючи, що захищає інтереси батька, посередньо характеризується за місцем проживання, оскільки в спілкуванні із сусідами проявляє негативні риси характеру.
Тому твердження прокурора, що судом не було враховано, що за характеристиками Щасливської сільської ради, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 характеризуються посередньо, а в спілкуванні із сусідами проявляють негативні риси характеру, є також безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України в межах санкції ст. 125, ч.2 ст.342, ч.ч.1,2 ст.345 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, та враховуючи пом`якшуючі та обтяжуючі обставини суд вірно призначив покарання останнім із застосуванням ст. 75 КК України.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру він, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням у процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні бути враховані до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції керувався саме вказаними нормами матеріального права при призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання.

Виходячи з вищевикладеного, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та ухвалення нового вироку із призначенням їм міри покарання пов`язаної з позбавленням волі, апеляційний суд не вбачає.

Кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо умисного заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , яке передбачено ч.2 ст. 125 КК України, мало місце 06.11.2013 р., тобто з дня вчинення злочину минуло більше 3 років.

Кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 відносно ОСОБА_35 під час якого останньому було заподіяно легкі тілесні ушкодження, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, було скоєне 08.11.2014 р., тобто з дня вчинення зазначеного злочину пройшло більше 2 років.

Обидва вищезазначені кримінальні правопорушення, згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, при чому найбільше покарання за ч.2 ст. 125 КК України передбачено у вигляді обмеження волі на строк до 2 років, а за ч.1 ст. 125 КК України у вигляді виправних робіт на строк до 1 року.

У відповідності до вимог ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 2 роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, 3 роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

З дня вчинення злочину 06.11.2013 р. відносно потерпілого ОСОБА_11 пройшло більше 3 років, а з дня вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_37 ІНФОРМАЦІЯ_3 пройшло більше 2 років.
Тобто, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають бути звільнені від кримінальної відповідальності за вказані злочини в зв`язку з закінченням строків давності на підставі п.1, 2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України.

Тому доводи захисника в цій частині апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.49,74,376, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора Доманівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 16.09.2016 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити.

ОСОБА_7 звільнити від покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. за ч.1 ст. 125 КК України та звільнити від покарання у виді 3-х місяців арешту за ч.2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.1, 2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим :

за ч. 2 ст.342 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

за ч. 1 ст.345 КК України у виді арешту строком на 5 місяців;

за ч. 2 ст.345 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

ОСОБА_8 засудженого за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1360 грн. звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим:

за ч.2 ст.342 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

за ч. 1 ст.345 КК України у виді арешту строком на 4 місяці;

за ч. 2 ст.345 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їм іспитовий строк терміном на 3 роки.

Згідно ст.76 КК України покласти на засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слідуючі обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Додатково покласти на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обов`язок, передбачений ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: