УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/5956/17

Провадження № 1-кс/638/1075/17
18.04.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001816 від 13.04.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України,-

встановив:
Слідчий СВ Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням погодженим прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001816 від 13.04.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що 12.04.2017 року до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_5 , в якій вона повідомляє про те, що 12.04.2017 року близько 12:00 години, невстановлені особи, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , шахрайським шляхом намагались заволодіти нежитловими приміщеннями розташованими за вищевказаною адресою, які належать ОСОБА_5 .

13.04.2017 по зазначеному факту слідчим Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001816, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування було допитано в якості потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка пояснила, що з 2010 року вона є приватним підприємцем. 13.09.2012 року вона придбала приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , про що наявний договір купівлі-продажу СЕІ № 267514, номер витягу 35484017 від 13.09.2012 року, реєстраційний номер № 14382032, номер запису (в книзі № 1) № 56319, згідно якого, вона є єдиною правоволоділецею. Приблизно у кінці 2012 року, вищевказане приміщення було здано в оренду лабораторії «Інвітро» (Дніпропетровська лабораторія), яке сплачувало грошові кошти за оренду приміщення, а ОСОБА_5 в свою чергу, через «Укрсіббанк» сплачувала податок за здійснення підприємницької діяльності.

12.04.2017 року близько 13:30 годин на номер мобільного телефону, що належить ОСОБА_5 , надійшов дзвінок від юридичного представника лабораторії «Інвітро», з якого стало відомо, що 12.04.2017 року близько 12:00 годин до приміщення лабораторії «Інвітро», розташованої за адресою: м. Харків, пр. Науки, 27, прийшли невідомі особи, які представилися представниками компанії ТОВ «ЖК-Міргородбуд» та надали копії документів, згідно яких вищевказане приміщення за рішенням Харківського апеляційного господарського суду належить ОСОБА_6 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ).

Ознайомившись з документами, що були залишені у приміщенні їй стало відомо, що згідно постанови Харківського апеляційного господарського суду, справа № 5023/5847/11 від 23.02.2017 року, яка винесена у задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_7 , вищевказана постанова зобов`язує витребувати з неї на користь ОСОБА_6 , з яким вона раніше не була знайома та не знайома на даний час, нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-1, 47-3 в літ. «А-5» заг. площ. 80, 2 кв. м., що розташовані в АДРЕСА_1 . Також вона повідомляє, що при оформленні договору купівлі-продажу вищевказаного приміщення їй не було відомо про будь-які судові розгляди, щодо вищевказаного приміщення, а також їй не було повідомлено про час розгляду вищевказаної справи та вона не була присутня при її розгляді і тим більше не подавала жодних клопотань щодо розгляду вищевказаної справи без її участі. З якої причини виникла вищевказана суперечка їй невідомо жодних обставин, крім того будь-яких попереджень та листів щодо вищевказаних подій їй не надходило.

Також в ході досудового розслідування було встановлено, що вказане приміщення згідно договору купівлі-продажу від 12.09.2012 року ОСОБА_8 передав, а ОСОБА_5 прийняла у власніть нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-1, 47-3 в літ. «А-5» заг. площ. 80, 2 кв. м., що розташовані в АДРЕСА_1 . Крім того нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-1, 47-3 в літ. «А-5» заг. площ. 80, 2 кв. м., що розташовані в АДРЕСА_1 належать ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9 24.10.2011 року за № 1015, зареєстрованого у КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації 31.10.2011 року за № 56319 в книзі 1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 31857643, реєстраційний номер 14382032, та договору про розірвання раніше укладеного договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9 29.03.2012 року за № 320, зареєстрованих у КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації 30.03.2012 року за № 56319 в книзі 1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 33661338, реєстраційний № 14382032.

В ході проведення досудового розслідування було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої стало відомо, що 27.03.2017 року о 16:42:29 годин приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_10 було внесено запис про право власності № 19707417, за підставою виникнення права власності постанова Харківського апеляційного господарського суду № 5023/5847/11 від 23.02.2017 року, підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34477936 від 27.03 2017 року, згідно якої власником нежитлових приміщень 1-го поверху № 47-1, 47-1, 47-3 в літ. «А-5» заг. площ. 80, 2 кв. м., що розташовані в АДРЕСА_1 у формі приватної власності є ОСОБА_6 .

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити, вказував про те, що незастосування цього заходу може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, оскільки у разі неприйняття вищезазначеного заходу можуть бути вжиті заходи та вчинені дії направленні на його знищення, що істотно може ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, призначення та проведення необхідних судових експертиз, зумовить труднощі чи неможливість виконання рішень суду в частині забезпечення цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене чи пошкоджене шляхом знищення, розібрання або реконструювання, а крім того вищезазначене майно є предметом та доказом злочину

Суддя, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1, 2 статті 170 КПК України, арештом майна, зокрема, є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння,а також юридичної особи , щодо якої здійснюється кримінальне провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1)підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та(або) зберегли на собі його сліди; 2)призначалися(використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3)є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, є речовими доказами по справі.

Відповідно до ст.ст. 168, ч. 2, ст. 236, ст. 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватись також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (ч. 1 ст. 167 КПК України), а й іншим особам.

Відповідно до частини 3 статті 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або третіх осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних або юридичних осіб з метою забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову.

Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його слідчим, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, приймаючи до уваги, що незастосування арешту саме в такий спосіб, про який просить слідчий, може призвести до відчуження майна, щодо якого ставиться питання про накладення на нього арешту, впевнившись, що ст. слідчим надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:
Клопотання слідчого СВ Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001816 від 13.04.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на нежитлові приміщення 1-го поверху № 47-1, 47-1, 47-3 в літ. «А-5» заг. площ. 80, 2 кв. м., що розташовані в АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя