АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5102/16-к Номер провадження 11-кп/786/175/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 2 ст. 345 КК України СТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001821 за апеляційними скаргами прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 5 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, який проживає: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 21.07.2016 о 10 год 12 хв, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, агресивно реагуючи на дії інспекторів УПП в м. Полтава ДПП, розпочав висловлюватися в їх адресу брутальною лайкою. Після попередження інспектора поліції ОСОБА_10 , припинити образливі висловлювання в сторону працівників поліції, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники поліції, які були одягнуті у формений одяг та виконували свої обов`язки, продовжив брутально висловлюватися в їх адресу та в нецензурній формі наказував покинути приміщення квартири. Однак, після чергового зауваження інспектора ОСОБА_10 в адресу ОСОБА_7 , останній наніс інспектору УПП в м. Полтава ДПП лейтенанту поліції ОСОБА_10 два удари кулаком правої руки, в область лівого надбрів`я, внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та синця і садна шкіри лівого надбрів`я, які у своїй сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину, просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 2 років обмеження волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 не відшкодував шкоду, не розкаявся у вчиненому, не вибачився перед потерпілим і взагалі не надав будь-якої критичної оцінки своїм злочинним діям, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що він визнає вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, щиро кається у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання та має хронічні захворювання у зв`язку з чим проходить обстеження для встановлення йому другої групи інвалідності. Поряд з цим обвинувачений просить врахувати при призначенні йому покарання, що дії працівників поліції були по відношенню до нього неправомірні, так як він не вчиняв протиправних дій, які б слугували підставою для виклику поліції його матір`ю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження і у суді першої інстанції обвинуваченим та іншими учасниками процесу не оспорювалися.

Подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом за ч. 2 ст. 345 КК України, а саме як умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, в зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, відповідають фактичним обставинам провадження і в апеляційних скаргах не оскаржуються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, раніше не судимий, в той же час не розкаюється у вчиненому злочині, вів себе зухвало та не вибачився перед потерпілим, ніде не працює, думку потерпілого, який наполягає на суворому покаранні обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи обвинуваченого про не встановлення жінки, яка спровокувала скандал з його матір`ю, в результаті чого остання викликала працівників поліції є необґрунтованими, оскільки під час судового розгляду і потерпілий і свідок ОСОБА_11 вказували, що коли вони прибули за викликом, мати обвинуваченого вказувала їм на неправомірну поведінку саме свого сина, а не жінки, як про це вказує ОСОБА_7 .. Запис події злочину, де зафіксовані дії обвинуваченого щодо працівників поліції судом досліджувався в судовому засіданні та жодних заперечень проти відеозапису в суді першої інстанції обвинувачений не висловлював. Тому вказані в апеляційній скарзі доводи слід розцінювати як спробу обвинуваченого уникнути покарання.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить врахувати визнання ним вини та щире каяття у вчиненому злочині.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку ОСОБА_7 своїх дій у матеріалах провадження не має. І навіть навпаки стверджуючи про визнання вини та щире каяття він вказує, що дії працівників поліції щодо нього були неправомірними і саме ці дії спровокувати його на вчинення злочину щодо працівника поліції, який пропонував йому слідувати у поліцію.

З огляду на вказане колегія суддів не вбачає щирого каяття, на яке вказує обвинувачений.

Також не знайшли свого підтвердження і доводи прокурора про м`якість покарання, так як судом першої інстанції при ухваленні вироку враховано обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також те, що ОСОБА_7 не розкаявся у вчиненому злочині, у суді вів себе зухвало та не вибачився перед потерпілим, а щодо невідшкодування шкоди, то в матеріалах провадження відсутні дані про спричинення матеріальної шкоди.

Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання, колегія суддів окрім наведеного вище, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, стан здоров`я обвинуваченого, думку потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора про призначення більш суворого покарання ніж призначив суд першої інстанції (а.п. 89-94).

З огляду на тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який є злочином середньої тяжкості, конкретні обставини провадження, особу винного, який суспільно корисною працею не займається, не вибачився перед потерпілим, винуватість у вчиненні інкримінованого злочину фактично не визнає, думку потерпілого про призначення покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 2 років обмеження волі, відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів підстав для призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України не знаходить.

Таким чином призначене ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 345 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 5 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4