Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/25/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 190 (83, 86-1, 143) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.08.2017 м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000518 за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 липня 2016 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кіровоград, українку, громадянку
України, освіта вища, не працює, пенсіонерка, проживає
АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190, ч.3 ст.358 КК України за відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень.

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Гайворон, Кіровоградської області, громадянин України, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина 16 років, освіта вища, працює ТОВ «Агроресурс А», проживає АДРЕСА_2 , раніше не судимий
виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.367 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10 ,

виправданої ОСОБА_8 ,

виправданого ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_11 .

Органами досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживанням довірою (шахрайстві), що завдало значної шкоди потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України за таких обставин.
Так, восени 2010 року, точна дата та час слідством не встановлені, ОСОБА_8 дізналася про те, що у ОСОБА_12 , яка проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_13 , до якої вона часто ходила в гості, є депозитний вклад в сумі 70 000 грн., відкритий 25.08.2010 року в АТ «Дельта Банк» та оформлена довіреність, яка уповноважує ОСОБА_8 розпоряджатися відкритим на ім`я ОСОБА_12 депозитом, згідно договору банківського вкладу (депозиту) № 009-10502-250810 від 25.08.2010 року, протягом терміну дії договору коштами, розміщеними на поточному рахунку № НОМЕР_1 .
Потім, 21.02.2011 року ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами потерпілої, діючи умисно, цілеспрямовано, шляхом обману та зловживання довірою, знаючи про те, що ОСОБА_12 та її мати ОСОБА_13 померли, знаходячись у відділенні АТ «Дельта Банк», надала вищевказану довіреність до каси банку, де незаконно отримала депозитний вклад ОСОБА_12 в сумі 76 694 гривень 11 копійок, якими розпорядилась на власний розсуд.
На момент отримання грошових коштів по депозитному вкладу довіреність була не дійсною та чинність її припинилась у зв`язку зі смертю громадянина, який видавав довіреність, що підтверджується п. 4.5.11. положення «Про порядок відкриття, ведення і закриття вкладних (депозитних), поточних та карткових рахунків фізичних осіб у національній та іноземній валютах в АТ «Дельта Банк» від 2009 року, в якому сказано, що чинність довіреності припиняється внаслідок смерті громадянина, який видавав довіреність також згідно п. 4.5.13 сказано, що при оформленні довіреності присутність власника рахунку та довіреної особи обов`язкова, згідно п. 4.5.14 довіреність складається клієнтом власноручно.
Судом першої інстанції ОСОБА_8 було виправдано за відсутністю в її діях складу інкримінованих кримінальних правопорушень.
Виправдовуючи ОСОБА_8 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що добровільність передачі потерпілими майна у вигляді депозитного вкладу з відсотками обвинуваченій ОСОБА_8 відсутня, а обман та зловживання довірою працівників банку шляхом пред`явлення ОСОБА_8 не чинної довіреності, були лише способом отримання останньою доступу до грошей померлої ОСОБА_12 , спадкоємцями якої є потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , по відношенню до яких заволодіння зазначеними грошовими коштами відбувалося таємно. Оскільки особливості шахрайства полягають в тому, що потерпілий, будучи введеним в оману, зовні добровільно передає винному майно або право на майно, вважаючи це правомірним, необхідним або вигідним для себе, що він зобов`язаний це зробити.
В даному ж випадку добровільність передачі потерпілими майна у вигляді депозитного вкладу з відсотками обвинуваченій ОСОБА_8 відсутня, а обман та зловживання довірою працівників банку шляхом пред`явлення ОСОБА_8 не чинної довіреності, були лише способом отримання останньою доступу до грошей померлої ОСОБА_12 , спадкоємцями якої є потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , по відношенню до яких заволодіння зазначеними грошовими коштами відбувалося таємно.
З урахуванням наведеного, в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки відсутня об`єктивна сторона шахрайства.
Разом з тим суд зазначив, що дії ОСОБА_8 містять ознаки таємного викрадення чужого майна (крадіжки), що завдала значної шкоди потерпілим, що відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином. Оскільки , відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд позбавлений права вийти за межі обвинувачення, якщо цим погіршується становище обвинуваченого.
В апеляціях:
- прокурор, просить вирок районного суду щодо ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного кримінального правопорушення, скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.358 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. Згідно ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 3 років

позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування

покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст.

76 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що висновки суду викладені в судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме судом

не взято до уваги докази, які могли істотно вплину на його висновки,

також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальнісгь та істотним порушення вимог кримінального процесуального закону. Так, відповідно до показань ОСОБА_9 , останній особисто повідомляв ОСОБА_8 а також ОСОБА_13 про те, «довіреності» припинилась у зв`язку зі смертю довірителя ОСОБА_12 , тобто ОСОБА_8 було достовірно відомо про те, що на момент смерті останньої згадана довіреність вже не діяла. Також, сама ОСОБА_16 в своїх показаннях в суді першої інстанції повідомляла про те, що вона дійсно неодноразово ходила до банку де повідомляла про те, що ОСОБА_12 померла, та просила віддати їй кошти по «довіреності», однак, працівники банку їй повідомили, що так їй не нарахують відсотки і гроші вона отримала через пів року.

Крім того, потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 надавали суду чіткі та послідовні показання, при цьому зазначали, що їх тітка ніколи не підтримувала дружніх стосунків з ОСОБА_8 .

Більше того, остання спочатку взагалі заперечувала факт отримання нею грошових коштів, а тому останні звернулися до правоохоронних органів.

- потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду, ухвалити новий вирок, яким притягнути до відповідальності ОСОБА_8 відповідно до обвинувального акту від 22.04.2016 року, складеного прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_10 . Свої вимоги мотивує тим, що грошові кошти в сумі 76 694,11 гри., які належать йому, як спадкоємцю не повернуті, а ОСОБА_8 заволоділа даними коштами шляхом обману і безпідставно від кримінальної відповідальності звільнена. Відповідно до показів обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших свідків під час розгляду провадження судом першої інстанції вбачається, що всім було відомо про смерть ОСОБА_12 - власника депозитного вкладу і довіреність видана на ім`я ОСОБА_8 , відповідно якої остання мала право розпоряджатися вкладом, втратила свою чинність (ст. 248 ЦК України). В свою

чергу керівник установи - ОСОБА_9 надав консультацію та попередив,

що ОСОБА_8 не повинна знімати грошові кошти до сплину 6-

місячного терміну після смерті власниці вкладу, оскільки при появі законних

спадкоємців можуть виникнути проблеми (відповідно показів

ОСОБА_9 ).

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу потерпілого, потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляцію прокурора, виправдану ОСОБА_8 та її захисника-адвоката ОСОБА_17 , які заперечили щодо апеляцій і просили виправдувальний вирок районного суду залишити без зміни, виправданого ОСОБА_9 , який також заперечив щодо задоволення апеляційних вимог прокурора та потерпілого і просив судове рішення суду першої інстанції залишити без зміни, провівши судове слідство в частині допиту виправданих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_7 , свідків, а також дослідження характеризуючи даних щодо виправданих, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно із вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а зокрема вирок - ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням вимог, передбачених цим Кодексом; на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, а також із зазначенням кожного зібраного доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності усіх доказів - з точки зору достатності та взаємозв"язку, які стали підставами для ухвалення цього вироку.
За змістом п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою, зокрема підстави для виправдання обвинуваченого з наведенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Разом з тим, цих вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції належним чином не виконав, а під час апеляційного розгляду виявлено невідповідність висновків суду, викладеним у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження органами досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживанням довірою (шахрайстві), що завдало значної шкоди потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Судом першої інстанції ОСОБА_8 було виправдано за вказаним обвинуваченням за відсутністю в її діях складу інкримінованого кримінального правопорушення.
Разом з тим, на думку колегії суддів такі висновку суду є необгрунтованими та такими , що не відповідають усій сукупності зібраних у кримінальному провадженню доказів, зважаючи на наступне.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі.
Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.
Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого.
Допитана в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення за ч.2 ст.190 КК України не визнала. Та вказала, що давно знала ОСОБА_13 та ОСОБА_12 та доглядала за ними. Довіреність на її ім`я надавала ОСОБА_12 за погодженням з ОСОБА_13 , оскільки у них крім неї нікого не було. За цією довіреністю у лютому 2011 року вона зняла гроші з рахунку, коли ОСОБА_13 і ОСОБА_12 померли. Гроші потрібні були на поховання. Про смерть ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вона нікому не повідомляла. Гроші в банку спочатку не давали, але потім видали їй гроші. Однак працівники банку попросили не забирати кошти, а повернути їх у банк. Для цього було відкрито поточний рахунок на її ім`я, куди вона і поклала всі отримані кошти. Через декілька днів вона прийшла до банку та зняла всі кошти. Кошти використала на поховання невістки. Вважає, що вказані грошові кошти в сумі приблизно 70 000 грн. належали їй, оскільки вона до останнього доглядала ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .
Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини, з її вільних показань, наданих апеляційному суду вбачається, що ОСОБА_8 , умисно приховала факт смерті ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від працівників банку з метою отримати грошові кошти, які їй не належали. Тобто заволоділа чужим майном грошима, які належали спадкоємцям померлих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 шляхом обману, а саме шляхом приховуванням відомостей про смерть довірителя.
Такі показання ОСОБА_8 повністю узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та показаннями свідків та потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_7 в апеляційній інстанції повідомив, що ОСОБА_13 була його тіткою, а ОСОБА_12 двоюрідною сестрою. Спілкувався він з ними дуже часто. Про їхню смерть ОСОБА_8 йому не повідомляла, а він дізнався від сусідів та знайомих. Відомості про поховання ОСОБА_8 ОСОБА_12 не відповідають дійсності, оскільки похованням останньої займалася сусідка ОСОБА_20 .
Також вказав, що ОСОБА_8 його повідомила, що вона витратила дуже багато грошей на поховання, приблизно 4000 грн. Через пів року він подавши заяву до нотаріальної контори вступив на право спадщини. На офіційний запит до банку йому повідомили, що гроші, які належали ОСОБА_12 зняла ОСОБА_8 на вимогу повернути йому гроші остання повідомила, що вона зняла лише 19000 грн., оскільки вона витратила свої гроші на поховання потерпілих.
Свідок ОСОБА_21 в апеляційні інстанції повідомила, що 2010 році працювала касиром у відділенні Дельта Банк. Одними із клієнтів банку були ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . ОСОБА_8 знає як довірителя ОСОБА_12 .
Так, в серпні 2010 року вона разом з економістом ОСОБА_22 , начальником безпеки ОСОБА_23 на прохання ОСОБА_13 приїздили до неї додому щоб переоформити депозитний договір та віддати проценти які були нараховані по даному договору. ОСОБА_9 повідомив її про необхідність відвезти гроші ОСОБА_13 .. Потім ще раз їздили з ОСОБА_24 та ОСОБА_23 . Зокрема, ОСОБА_13 неодноразово повідомляли про необхідність оформлення довіреності, на що вона сказала, що вирішить це питання.
Також свідок зазначила, про те, що кошти ОСОБА_8 вона видавала декілька разів. У лютому 2011 року остання приходила з оригіналом довіреністю, паспортом та документом з підписом економіста і контролюючої особи та отримала кошти. Потім до ОСОБА_8 підійшов ОСОБА_9 та почав про щось з нею розмовляти при цьому жестикулював, на що вона подумала, що щось неправильно зробила. Потім приблизно через 5 хв. підійшла ОСОБА_8 і поклала згадані кошти на свою банківську картку.
Перевірку дійсності довіреності вона не здійснює, це перевіряє економіст контролююча особа. Відповідно до наданої ОСОБА_8 довіреністю вона мала право знімати грошові кошти які були на депозитному рахунку.
Свідок ОСОБА_25 зазначила, що вона працювала в ПАТ «Дельта Банк» з серпня 2010 по листопад 2014 року. В серпні 2010 року працювала у відділенні банку, що розташоване на набережній м. Кіровограда, економістом. Їх банк міг оформлювати такі довіреності, які складає економіст. При наданні дозволу на видачу коштів за довіреністю потрібно, щоб довірена особа звернулася до економіста з паспортом, ідентифікаційним кодом та самою довіреністю. Після чого, ці всі документи перевіряються економістом, який видає касовий ордер, який передається касиру для видачі коштів. Вказала, що вона підписувала касовий ордер на видачу готівки з депозитного рахунку ОСОБА_12 . ОСОБА_8 в сумі 70 000 гривень. Кошти видавав та оформлював касир ОСОБА_26 . Зазначила, що оскільки нею підписаний видатковий касовий ордер довіреність була наявна та інформації про її недійсність не було. Також зазначила, що в її обов`язки не входить перевірка чинності довіреності, а відомості про смерть довірителя банк може отримати, лише у разі надання довіреною особою копії свідоцтва про смерть довірителя. Самостійно банк не може перевірити, чи живий довіритель на момент зняття коштів з рахунку за довіреністю.
Крім того, вина ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України підтверджується і письмовими матеріалами кримінального провадження:

-лист-відповідь начальника Департаменту клієнтської підтримки АТ «Дельта Банк» № 05-960915 від 19.10.2012 року, яким повідомлено ОСОБА_14 про те, що грошові кошти, що склали суму вкладу та нарахованих по ньому процентів згідно Договору банківського вкладу (депозиту) № 009-10502-250810 від 25.08.2010 року в загальному розмірі 76694,11 гривень, укладеного між Банком та гр. ОСОБА_12 , були видані 21.02.2011 року довіреній особі вкладника гр. ОСОБА_8 , згідно довіреності, закріплюючої право останньої розпоряджатися вкладами рахунка довірителя (гр. ОСОБА_12 ). Зазначено, що на момент видачі вкладних коштів у Банку була відсутня підтверджена законодавчо передбаченим способом інформація щодо смерті вкладника та припинення у зв`язку з цим представницьких повноважень гр. ОСОБА_8 /т. 1 а.к.п. 27/;
- заявою на видачу готівки від 21.02.2011 року № 5789688, за якою ОСОБА_8 отримала депозитний вклад за договором від 25.08.2010 року за № 009-10502-250810 в сумі 70 000 гривень /т. 1 а.к.п. 50/;
- заявою на видачу готівки від 21.02.2011 року № 5789687, за якою ОСОБА_8 отримала відсотки за договором від 25.08.2010 року № 009-10502-250810 в сумі 6 694,11 гривень /т. 1 а.к.п. 51/;
- копією актового запису про смерть від 15.10.2010 року за № 2724, згідно якого ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 /т. 1 а.к.п. 119/
Аналізуючи показання ОСОБА_8 , показання свідків ОСОБА_21 . ОСОБА_25 та письмові матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку щодо доведеності вини Левандовської у тому, що вона, знаючи про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 померла і довіреність втратила чинність, звернулася до Кіровоградського відділення АТ «Дельта Банк», розташованого в м. Кіровоград, вул. Набережна, 9 для отримання депозитного вкладу на імя ОСОБА_12 та незаконно отримала депозитний вклад ОСОБА_12 в сумі 76 694 гривень 11 копійок, якими розпорядилась на власний розсуд. І її дії слід кваліфікувати як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживанням довірою (шахрайстві), що завдало значної шкоди потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
При цьому колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту, що вказані кошти ОСОБА_8 отримала для поховання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_13 - 23.01.2011 року. Тоді як грошовий вклад був отриманий ОСОБА_8 21.02.2011 року, тобто набагато пізніше, ніж відбулося поховання померлих.
З показань потерпілих ОСОБА_27 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 вбачається, що на їх запитання щодо знаття коштів з банківського рахунку, ОСОБА_28 взагалі заперечувала факт отримання нею грошових коштів.
Крім того, сама ОСОБА_8 зазначила суду апеляційної інстанції, що грошові кошти витратила не на поховання померлих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а на власні потреби.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України є передчасним, та таким, що не відповідає матеріалам кримінального провадження.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, колегія суддів, у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має похилий вік.

Обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання судом не встановлені.

Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання, в межах санкцій ч.2 ст.190 КК України.

При цьому враховуючи дані про особу, а також з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тривалий час, що сплинув з моменту подій та відсутність будь-яких відомостей про негативну поведінку обвинуваченої на даний момент, її похилий вік та сімейний стан, а також враховуючи позицію сторони обвинувачення викладену в апеляційній скарзі щодо покарання та думку потерпілого, колегія суддів вважає можливим виправлення та перевиховання ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, та звільнення її від відбування визначеного судом апеляційної інстанції покарання, однак зі здійсненням за ним нагляду органами пробації протягом іспитового строку, який визначити у межах ст. 75 КК України та з покладанням на обвинуваченої обов"язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.
Пунктом третім частини першої статті 420 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла беззаперечного висновку щодо необхідності скасування вироку суду в частині виправдання ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України за відсутністю складу злочину, та ухваленні в цій частині нового вироку.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 411, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 , в частині виправдання у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190КК України за відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати:

ОСОБА_8 винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання..

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2