Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/406/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.07.2017 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27.02.2017 року якою,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яна Криниця Ульянівського району Кіровоградської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, засудженого 02.04.2013 року Гайворонським райсудом Кіровоградської області за ч.2 ст. 121 КК країни до 7 років 6 місяців позбавлення волі, згідно ЗУ «Про внесення змін до КК України про зарахування попереднього ув`язнення в строк відбування покарання» від 26.11.2015 року залік 10 місяців

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Інші учасники процесу:

прокурор ОСОБА_8

захисник-адвокат ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання в цілому характеризується позитивно, допустив одне порушення вимог відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії за нетактовну поведінку,стягнення погашено в установленому законом порядку. Заохочувався два рази правами начальника за сумлінне ставлення до праці. Працевлаштований пожежним установи. Однак як вбачається з матеріалів особової справи, засуджений раніше звільнявся умовно-достроково 15.08.1996 року згідно вироку 04.11.1994 року Ульянівського районного суду Кіровоградської області за ч.2 ст.206; ст.43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, з невідбутим строком на 1 рік 4 місяці 14 днів, та 05.07.2005 року згідно вироку Ульянівського районного суду Кіровоградської області за ч.2 ст.140; ч.2 г.229-1; ст.42 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна з невідбутим строком на 3 місяці 11 дні, але знову вчинив злочин, що вказує про недостатнє бажання останнього ставати на шлях виправлення. Вказані обставини в їх сукупності не свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого та вказують виключно про ситуативний характер поведінки засудженого. Окрім цього, на думку суду, позитивна поведінка засудженого, сама по собі не може характеризувати засудженого тільки з позитивного боку за весь період відбування покарання в місцях позбавлення волі та з врахуванням зазначених вище обставин не свідчить про наявність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник-адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Петрівського районного суду від 27 лютого 2017 року, скасувати рішення суду першої інстанції та застосувати щодо ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження в зв`язку з тим, що засуджений отримав копію ухвали лише 06 березня 2017 року, а договір з захисником укладений лише 10 березня 2017 року.

Вказує, що ОСОБА_7 має позитивну характеристику за час відбування покарання. Висновок суду про те, що ОСОБА_7 не має прагнення до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, необґрунтований, так як саме з браком часу та відсутності такої потреби ОСОБА_7 не приймав участі в таких заходах. Свою роботу виконує добросовісно та сумлінно. Жодних утримань із заробітної плати не проводилось, так як виконавчий лист не надходив до колонії № 49, цивільного позову не має.

Висновок суду про те, що засуджений не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів та інше, не підтверджуються матеріалами особової справи ОСОБА_7 , так як жодні дисциплінарні стягнення за таку поведінку не накладались адміністрацією колонії, тому є такими, що не відповідають дійсності.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_7 відбув ? частини строку покарання, призначеного покарання, що є необхідною умовою для умовно-дострокового звільнення. Зазначає, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою, чесним ставленням до праці довів своє виправлення, а тому вважає за можливе звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які просили апеляційну скаргу задовольнити та звільнити його умовно-достроково, дослідивши матеріали клопотання та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч.2 ст. 81 КК України головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення особи.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002р. "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

При вирішенні питання про застосування відносно особи умовно дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування їм встановленій частині покарання, а виправлення засудженого.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно враховано, що клопотання засудженого ОСОБА_7 та матеріали особової справи останнього не містять відомостей про те, що засуджений протягом усього періоду відбування покарання мав сумлінну поведінку та прагнув своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, про це, зокрема, свідчить невелика кількість заохочень у засудженого, те, що він не приймає участі в організації виховних заходів, не проявляє прагнення до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість

Згідно наданої суду першої інстанції довідки про наявність заохочень та стягнень засудженого ОСОБА_7 , останній за весь час відбування покарання мав 1 догану, яка погашена та має лише 2 заохочення. Тобто, протягом більшого проміжку строку відбування покарання поведінка ОСОБА_7 не була сумлінною. Тобто, в більший проміжок строку відбування покарання поведінка засудженого не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказувала на те, що засуджений став на шлях виправлення.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, два рази звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, але знову вчиняв кримінальні правопорушення, що лиш додатково підтверджує, що ОСОБА_7 для себе ніяких висновків не зробив, на шлях виправлення не став, та не виправдав довіру до нього держави при застосуванні при попередніх судимостях умовно-дострокового звільнення, а отже і мети покарання досягнуто не було.

З урахуванням зазначеного, твердження захисника-адвоката в апеляційній скарзі, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про те, що встановлені судом факти позбавляють суд можливості дійти безумовного висновку, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою довів своє виправлення, зокрема, що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду, у зв`язку з чим відсутні обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо його умовно-дострокового звільнення та скасування ухвали суду першої інстанції.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 376,404,407,419,537,539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Судді (підписи):
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2