Справа № 185/617/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

представника потерпілого - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді кримінальне провадження № 0002237 від 29 серпня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, розлученого, маючого двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого в ТОВ «Еверест-3», раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 28 серпня 2016 року,приблизно 22 години 10 хвилини, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «ВАЗ-2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темний час доби з включеним ближнім світлом фар, рухався по вулиці Харківська села Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області з боку міста Павлограда у напрямку міста Лозова Харківської області, зі швидкістю 70-80 кілометрів на годину, на відстані приблизно 1,5 м від правого краю проїжджої частини.
У вказаний час по вулиці Харківська села Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, з боку міста Лозова Харківської області у напрямку міста Павлограда на відстані 1 м від правого краю проїзної частини зі швидкістю 45 кілометрів на годину рухався мопед марки «Альфа» з робочим об`ємом двигуна 49,9 кубічних сантиметрів під керуванням водія ОСОБА_4 . Під час зближення транспортних засобів на перехресті вулиці Харківська та вулиці Шевченко села Вербки Павлоградського району водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не впевнився, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, під час руху при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу його постійно контролювати та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням автомобілем марки «ВАЗ-2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з мопедом марки «Альфа» під керуванням водія ОСОБА_4 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості. Згідно з висновком експерта № 23/10.1-51 від 21.12.2016 року своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п. п. 12.1 Правил дорожнього руху України, в яких вказано:
п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.».
При заданому механізмі події дії водія автомобіля «ВАЗ-2І01» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Крім того, водій автомобіля «ВАЗ-2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 порушив п. п. 2.1. а), 2.9 а) Правил дорожнього руху України, в яких вказано:
п. 2.1. «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»,
п. 2.9. «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин».
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водію мопеда ОСОБА_4 були спричинені механічні тілесні ушкодження у вигляді - відкритого перелому верхньої та середньої третини малогомілкової кістки лівої гомілки зі зміщенням уламків, пошкодження зв`язок лівого гомілкового суглобу, забійно-рваних ран на передньовнутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині та в області лівої стопи, множинних саден лівої гомілки та лівого гомілково-ступневого суглобу.
Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, які діяли за ударним механізмом та по дотичній з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області або при ударі об такі, та такими предметами могли бути виступаючі частини транспортного засобу та дорожнє покриття при ударі об нього.
Виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).

Дії ОСОБА_6 кваліфікуються як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження, за ч. 1 ст. 286 КК України.

Потерпілим від кримінального правопорушення є ОСОБА_4 .

27 лютого 2017 року під час підготовчого судового засідання, сторонами була надана угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до укладеної угоди сформоване вище викладене обвинувачення та правова кваліфікація.

Угодою визначено, що сторони погодили розмір матеріальної та моральної шкоди, а саме, що обвинувачений відшкодовує потерпілому суму в загальному розмірі 20 000 грн. у два етапи по 10 000 грн.

Матеріальна та моральна шкода в розмірі 10 000 грн. відшкодована обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_4 27.02.2017 року.

Інша частина у розмірі 10000 грн. буде сплачена обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_4 рівними частинами по 1000 грн. щомісяця, починаючи з 01 квітня 2017 року по 10 січня 2018 року.

Після виконання ОСОБА_6 обов`язків по відшкодуванню завданих збитків, потерпілий ОСОБА_4 не буде мати матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_6 ..

ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину кримінального правопорушення, а він має право мовчати, мати захисника та допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі затвердження угоди. Угоду про примирення він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та потерпілим угоду про примирення.

Потерпілий в судовому засіданні пояснив, що він отримав від обвинуваченого на рахунок відшкодуваня матеріальної та моральної шкоди кошти в сумі 10000 грн., розуміє характер обвинувачення щодо обвинуваченого, вид покарання, який буде застосовано до обвинуваченого в разі затвердження угоди, а також порядок відшкодування обумовленої суми матеріальної та моральної шкоди. Угоду про примирення він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та обвинуваченим угоду про примирення.

Прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

В угоді передбачено, що в разі невиконання угоди про примирення потерпілий відповідно до ст. 476 КПК України має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода про примирення.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також в судовому засіданні допитаний ОСОБА_6 , який показав, що він 28 серпня 2016 року,приблизно о 22 годині 10 хвилин, не маючи посвідчення водія, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «ВАЗ-2101» рухався по вулиці Харківська села Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області з боку міста Павлограда у напрямку міста Лозова Харківської області, зі швидкістю 70-80 кілометрів на годин. У вказаний час йому назустріч на мопеді марки «Альфа» їхав потерпілий. ОСОБА_6 виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з мопедом марки «Альфа», спричинивши тілесні ушкодження ОСОБА_4 .. Погоджується з порушенням ним ПДР України.
Також судом з`ясовано, що ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також, що сторони розуміють наслідки затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди.

Крім того, відповідно до укладеної угоди сторони погодили покарання ОСОБА_6 у вигляді арешту строком на один місяць, а також вирок Павлоградського міськрайонного суду від 23 жовтня 2015 року виконувати самостійно.

Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з урахуванням особи обвинуваченого, обтяжуючих (стан алкогольного спяніння) і пом`якшуючих обставин (визнання вини, активне сприяння встановленню істини, часткове відшкодування збитків) може бути призначено.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся, суд вважає, що узгоджена міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів. Також санкція статті передбачає можливість призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом. В той же час, за даними Територіального сервісного центру № 1247 від 12 жовтня 2016 року, обвинувачений посвідчення водія не отримував. Таким чином, суд не вправі призначити дане додаткове покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами.
Також даний злочин вчинено в період іспитового строку за вироком Павлоградського міськрайонного суду від 23 жовтня 2015 року, за яким його визнано винним за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді одного року виправних робіт з утриманням 10%. На підставі ст. 75 КК України від відбування якого звільнено з іспитовим строком один рік. В той же час у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статті 75 КК, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у вигляді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України.

Враховуючи викладене, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду від про примирення між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за яким призначити йому узгоджене сторонами угоди від 27 лютого 2017 року покарання у вигляді одного місяця арешту.

На підставі ст. 71 КК України визначити остаточне покарання у виді сукупності покарання за вироком від 23 жовтня 2015 року у вигляді одного року виправних робіт з утриманням 10% в дохід держави та звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробувальним терміном на один рік та покарання, призначеного за даним вироком, у вигляді одного місяця арешту.

Покарання, призначене вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року, у вигляді одного року виправних робіт з утриманням 10% в дохід держави та звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробувальним терміном на один рік, виконувати самостійно.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 не обирати.

Початок строку відбування арешту у вигляді одного місяця рахувати з моменту фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1