Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 28 березня 2017 року касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002988.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2016 року

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу, у розмірі п`ятдесяти неоподаткованим мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді і тим, що вичерпані можливості їх отримати.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону,просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що апеляційний суд розглянувши кримінальне провадження та дійшовши висновку, що факт крадіжки, вчинений ОСОБА_5 на підприємстві ТОВ «Фабрика дверей «Будмайстер» не підтверджений жодним доказом, переоцінив докази безпосередньо їх не дослідивши.
За вироком місцевого суду, ОСОБА_5 визнано винним в тому, що він, будучи працівником ТОВ «Будмайстер «Фабрика дверей», в період жовтня 2015 року в робочий час, знаходився на робочому місці, а саме у виробничому цеху ТОВ «Будмайстер «Фабрика дверей» за адресою: вул. Терьошкіна, 9 у м. Павлоград, Дніпропетровської області, таємно, з корисливих мотивів, викрав герметик силікований нейтральний у загальній кількості 10 одиниць, загальною вартістю 389 грн., що належить ТОВ «Будмайстер «Фабрика дверей».

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційні скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Як передбачено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зазначена засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх ( як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Недотримання її судом, виходячи із змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановлені судового рішення судом, крім випадків передбачених зазначеним Кодексом.
Наведених вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Так, відповідно до змісту оскаржуваної ухвали апеляційний суд прийняв рішення про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , дійшовши висновку, що факт крадіжки на підприємстві ТОВ «Фабрика дверей «Будмайстер» не підтверджується жодним доказом.

Обґрунтовуючи свої висновки, апеляційний суд дав іншу оцінку фактичним обставинам справи, послався на показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на пояснення представника потерпілого, надані в суді першої інстанції. Вказав, що покладений в основу обвинувального вироку судом першої інстанції акт прийому-здачі матеріальних цінностей підтверджує лише факт прийняття від ОСОБА_5 герметику у кількості 10 штук, а факту крадіжки на підприємстві цей акт не підтверджує. Разом із тим, за матеріалами кримінального провадження в ході його перегляду в порядку апеляційної процедури наведених доказів безпосередньо не було досліджено, а вказаних осіб не допитано. А відтак, приписів ст. 23 КПК не дотримано.

При цьому слід ураховувати, що згідно з ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Тобто якщо апеляційний суд при перегляді кримінального провадження убачає можливу недоведеність винуватості засудженої особи (як у цьому випадку) або інше можливе поліпшення становища такої особи, він повинен за власною ініціативою безпосередньо дослідити необхідні докази, адже до цього спонукають завдання кримінального провадження, вказані у ст. 2 КПК, та необхідність дотримання інших його засад, зокрема, верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, і це не суперечить такій засаді кримінального провадження, як диспозитивність.

Таким чином, всупереч вимогам ст. 404 КПК України апеляційний суд, не провівши судового слідства та не дотримавшись принципу безпосередності дослідження доказів, надав доказам іншу оцінку, ніж ту, яку їм надав суд першої інстанції.
Допущені судом апеляційної інстанції порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 438 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції,який необхідно провести з дотриманням вимог КПК України та ухвалити справедливе рішення, що відповідає положенням ст. 370 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів

постановила:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3