Дата документу Справа № 325/2239/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/68/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 325/2239/15-к
Категорія: ст. 258-3 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Апеляційним судом Донецької області (м. Маріуполь) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000260, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоазовська Донецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернувся прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , в якій просить ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 24.05.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати у зв`язку із допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд обвинувального акта у суді першої інстанції.

Апелянт вважає, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні та слідчі дії проведено уповноваженим слідчим без порушення правил підслідності, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 216 КПК України з урахуванням Закону України №771-VIII та п. 1 розділу XI «Перехідних положень» вказаного закону, до дня введення в дію положень ч. 4 ст. 216 КПК України, повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними КПК, щодо злочинів, передбачених ч. 4 ст. 216 КПК України, зокрема щодо злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів, а ОСОБА_8 на час скоєння ним злочину був працівником правоохоронного органу,

Також під час підготовчого судового засідання, в порушення вимог ст. 314 КПК України, суд вийшов за межі наданих законом повноважень та фактично почав розглядати кримінальне провадження по суті, вирішуючи питання щодо правильності формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_8 , а також вивчати фактичні обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, що згідно з главою 28 КПК України, вирішується вже безпосередньо у судовому розгляді.

Крім того, нехтуючи нормами ст. ст. 291, 314 КПК України), суд безпідставно зазначив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 складено без додержання вимог діючого КПК України та дійшов хибного висновку про необхідність його повернення прокурору.

Поміж іншого, апелянт звертає увагу на те, що ухвалою від 18.11.2015 року обвинувальний акт по даному провадженню вже повертався прокурору, було проведено досудове розслідування та усунуто всі порушення, які були викладені в ухвалі суду, після чого обвинувальний акт було спрямовано до суду для розгляду по суті, отже, колегія суддів, яка приймала вказане рішення, вже висловлювала свою думку щодо невідповідності обвинувального акта нормам кримінального процесуального законодавства та повторно, без належних підстав, знов повернула обвинувальний акт прокурору.

Оскаржуваною ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, повернутий прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Приймаючи таке рішення, суд послався на те, що положеннями ст. ст. 5, 216 КПК України, ст. 19 Конституції України, Закону України від 10.11.2015 року № 771-VIII «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рекомендацій Європейського Союзу з виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України стосовно уточнення підслідності органів досудового розслідування» не передбачено повноважень слідчих прокуратури на продовження досудового розслідування після набрання чинності зазначеним Законом, у зв`язку з чим, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні складений неуповноваженим слідчим з порушенням правил підслідності.

Також, на думку суду, обвинувальний акт складений без дотримання положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, тому що фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення викладені неповно, а саме:

- в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він безпосередньо надавав накази представникам терористичної організації «ДНР» щодо затримання осіб та їх звільнення, патрулювання території району, керував роботою блокпостів, вирішував питання щодо порушення кримінальних справ, їх закриття, у тому числі стосовно військовослужбовців України, проте, зазначені дії викладені в обвинувальному акті лише загально, без зазначення часу їх вчинення, щодо затримання та звільнення яких осіб надавав накази ОСОБА_8 і яким представникам «ДНР», яким чином, коли і про порушення яких кримінальних справ і щодо яких осіб, в тому числі військовослужбовців України, вирішував питання ОСОБА_8 ;

- в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 надавав накази представникам терористичної організації «ДНР» щодо відібрання заяв про вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі щодо військовослужбовців України, проте, так само не зазначено часу видання таких наказів, щодо відібрання яких заяв і про які кримінальні правопорушення надавав накази ОСОБА_8 і щодо яких осіб, в тому числі військовослужбовців України.

Викладення зазначених обставин обвинувачення у суто загальній формі є, як вважає суд, порушенням п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України і унеможливлює проведення судового розгляду кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав доводи скарги, захисника, який не заперечував проти скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, ухвала суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Зі змісту обвинувального акта вбачається, що по кримінальному провадженню по обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зазначені вимоги закону не виконані, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору із зазначених в ухвалі підстав.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно повернув обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прокурору для усунення порушень КПК України, є необґрунтованими, оскільки в ньому при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення дійсно не зазначений мотив вчиненого обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 злочину, а при у формулюванні обвинувачення, яке пред`являється обвинуваченому ОСОБА_10 , відсутні обставини заволодіння ним мобільним телефоном марки «Samsung GT-E 1080 W», вартістю 100 гривень.

Також є необґрунтованими доводи прокурора про те, що суд, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, не врахував думку учасників судового провадження (потерпілого, обвинувачених та прокурора) щодо можливості призначення судового розгляду, оскільки відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України саме суд має право приймати рішення у підготовчому судовому засіданні, у тому числі і про повернення обвинувального акта, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Зі змісту обвинувального акта вбачається, що по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_12 зазначені вимоги закону не виконані, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору із зазначених в ухвалі підстав.

Так, згідно з обвинувальним актом, дії ОСОБА_12 кваліфіковані за ч. 3 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах, а також за ст. 358 ч. 4 КК України, як використання завідомо підробленого документа.
Проте, в обвинувальному акті не зазначені конкретний час, місце та фактичні обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, не зазначено, хто конкретно та за яких обставин вніс зміни до трудової книжки обвинуваченого, яка знаходилась на зберіганні в відділі кадрів ПАТ «ШУ Покровське».

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, повернутий прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4