Ухвала
іменем україни
29 листопада 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області на вирок Апеляційного суду Донецької області від 21 січня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001266, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Краматорськ Донецької області, який мешкає у АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз 09 червня 2015 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2015 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 9 місяців.
На підставі ст. 71, ч. 1ст. 72 КК за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду від 09 червня 2015 року і невідбуте покарання за вироком цього ж суду від 14 травня 2013 року та остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років і штрафу у розмірі 850 грн, який згідно ч. 3 ст. 72 КК постановлено виконувати самостійно.
Також цим вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
Вироком апеляційного суду скасовано вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 в частині незастосування обов`язкової міри кримінального покарання у виді конфіскації майна. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 9 місяців з конфіскацією майна. У силу ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду від 09 червня 2015 року і невідбуте покарання за вироком цього ж суду від 14 травня 2013 року та остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна і штрафу у розмірі 850 грн, який згідно ч. 3 ст. 72 КК виконується самостійно. Згідно ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк відбуття покарання за заліком досудового ув`язнення, фактично відбутий строк покарання у слідчому ізоляторі терміном 212 діб, що дорівнює 424 добам відбування покарання. У решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 374, 420 КПК, оскільки усупереч вимогам ст. 407 КПК, було скасоване рішення суду першої інстанції в частині не призначення покарання, тобто в тій частині, в якій воно не ухвалювалося. Крім того, у резолютивній частині вироку відсутня вказівка на фактичне призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.309 КК, 19 та 24 червня 2015 року на території міста Слов`янська Донецької області незаконно, зберігаючи при собі з метою подальшого збуту рідину коричневого кольору, в якій міститься особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, здійснив два епізоди збуту цього особливо небезпечного наркотичного засобу масою 0,077 г та 0,063 г громадянину ОСОБА_7 за грошові кошти. Після чого, в ході огляду особистих речей ОСОБА_5 працівниками міліції було виявлено та вилучено медичний шприц з рідиною світло-жовтого кольору в якій містилося 0,027 г особливо небезпечного наркотичного засобу - опію ацетильованого, який він зберігав при собі з метою подальшого збуту.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги, думку засудженого, який погодився з вимогами скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 307 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК вирок апеляційного суду повинен відповідати загальним вимогам до вироків, викладеним у ст. 374 цього Кодексу. Зокрема, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК передбачено, що у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене за кожним з обвинувачень, визнаних судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом; початок строку відбування покарання тощо. Суперечливість і невмотивованість висновків суду у вироку є неприпустимими.
Наведених вимог закону апеляційний суд не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_8 додаткового покарання, подав апеляційну скаргу. В ній він, навівши доводи щодо безпідставного не призначення обов`язкового за санкцією ч. 2 ст. 307 КК додаткового покарання у виді конфіскації майна, просив скасувати вирок місцевого суду та постановити новий, яким призначити засудженому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.
Апеляційний суд, переглянувши провадження в порядку апеляційної процедури, задовольнив скаргу прокурора і постановив новий вирок. Проте резолютивну частину вироку цей суд виклав у спосіб, який не відповідає вимогам ч. 2 ст. 420 та п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК, оскільки скасував рішення суду першої інстанції в частині «не призначення додаткового покарання», тобто яке фактично ним не ухвалювалося, а також постановив вважати засудженим ОСОБА_9 до покарання, замість його фактичного призначення за тією нормою закону України про кримінальну відповідальність, за якою його було визнано винним.
За таких обставин доводи прокурора у скарзі про невідповідність вироку апеляційного суду вимогам ст. 420 КПК слід визнати обґрунтованими.
З урахуванням викладеного вирок апеляційного суду не може залишатися в силі й підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК.
Під час нового розгляду кримінального провадження апеляційному суду слід урахувати зазначене, дослідити всі обставини, які мають правове значення і постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області, задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 21 січня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3