Дата документу Справа № 334/566/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/566/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/1591/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0006048 від 17 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25 серпня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ч.4 ст.70 КК України у строк призначеного покарання зараховано частково відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 лютого 2016 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 29 грудня 2015 року, зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 по день ухвалення вироку 25 серпня 2016 року, з розрахунку, визначеного ч.5 ст.72 КК України. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 просить вищевказаний вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що у вироку судом не відображено всіх встановлених у судовому засіданні обставин провадження, не допитано основного свідка, який нібито бачив момент вчинення злочину та не прийнято до уваги докази, які підтверджують показання обвинуваченого, та які могли б істотно вплинути на висновки суду. Захисник вважає, що пред`явлення осіб для впізнання проводилось із порушеннями кримінального процесуального законодавства, доводи обвинуваченого про заподіяння йому тілесних ушкоджень у відділенні поліції підтверджуються медичною довідкою, що міститься у матеріалах провадження. Окрім того, апелянт посилається на те, що потерпіла інакше описувала зовнішність особи, яка намагалась викрасти в неї телефон та вказувала на те, що обвинувачений взяв в неї телефон, проте, на цьому телефоні не виявлено відбитків пальців рук останнього.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказаний вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на додаткове розслідування. Свої вимоги обґрунтовує такими самими доводами, як і його захисник у апеляційній скарзі, та вказує на те, що суд не звернув уваги на допущені органом досудового розслідування грубі порушення вимог кримінального процесуального закону. Крім того зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні достатні докази, які б вказували на вчинення злочину саме ним, а поняті, які допитані як свідки, є «підставними» та є свідками і у інших кримінальних провадженнях.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 17 грудня 2015 року приблизно о 08 годині 20 хвилин, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Правобережний ринок», яка розташована по вул.Щасливій у м.Запоріжжя, діючи умисно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що ОСОБА_10 знаходилась на сходах маршрутного таксі №67, рукою намагався таємно викрасти із правої зовнішньої кишені куртки, що була вдягнута на останній, мобільний телефон вартістю 2500 грн, який належить ОСОБА_10 .

Однак потерпіла побачила вчинення ОСОБА_6 злочинних дій, через що вони були зупинені, тобто з причин, які не залежали від волі ОСОБА_6 , останній не вчинив усіх дій, що вважав необхіднішим для доведення злочину до кінця.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та вважала, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, переглядаючи оскаржуваний вирок у межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що він 17 грудня 2015 року зранку приїхав на вулицю Щаслива у місті Запоріжжя з метою зустрітися із своїм знайомим на ім`я ОСОБА_11 , щоб придбати ліки, які містять психотропні речовини, тому що має залежність від них. Він чекав його на зупинці громадського транспорту «Правобережний ринок», яка розташована по вулиці Щасливій у місті Запоріжжя. Через певний час до нього підійшли незнайомі чоловіки, які без попередження та пояснення причин почали заштовхувати його до автомобілю. Потім його було доставлено разом із дівчиною, як з`ясувалось в подальшому - потерпілою ОСОБА_10 , до Ленінського ВП, де його звинуватили у спробі крадіжки мобільного телефону останньої. Під час опитування він був побитий працівниками міліції. Йому викликали швидку допомогу, а потім відпустили додому.

Суд обґрунтовано вказав у вироку, що вина ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, повністю підтверджується наданими у судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що 17 грудня 2015 року вона їхала на роботу до Орджонікідзевського відділу поліції, де працює. Коли піднімалась по сходам у маршрутне таксі, то почула що хтось намагається витягти у неї з кармана куртки мобільний телефон. Оскільки карман куртки є глибоким, вона схопила за руку чоловіка, в руці у якого був її мобільний телефон і який намагався його викрасти. Вказані події бачили та чули водій маршрутного таксі та чоловік - свідок ОСОБА_12 , тому що вона почала голосно скаржитися. Проте водій не став зупинятися і маршрутне таксі поїхало далі. Вона зателефонувала з мобільного телефону своєму колишньому чоловіку ОСОБА_13 , який працює черговим в Ленінському відділу поліції, повідомила про злочин відносно неї та описала прикмети чоловіка, який намагався вчинити крадіжку , в чому він був одягнений та де стоїть на зупинці. Потім вона написала заяву про притягнення до відповідальності особу, яка намагалася вчинити злочин відносно неї та за її участю було проведено впізнання за фотографією, на якій вона впізнала ОСОБА_6 . Окрім того, в судовому засіданні вона впевнено впізнала ОСОБА_6 .

Зазначені показання потерпілої повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які допитані під час судового розгляду, а також з іншими письмовими доказами у кримінальному провадженні, які досліджені судом.

Свідок ОСОБА_13 зазначив, що він працює у черговій частині Ленінського відділу поліції. 17 грудня 2015 року він був черговим і йому на особистий телефон подзвонила колишня дружина та повідомила, що невідомий чоловік намагався викрасти в неї мобільний телефон. Вона описала прикмети цього чоловіка та зазначила, що він перебуває на зупинці громадського транспорту «Правобережний ринок», яка розташована по вул.Щасливій у м. Запоріжжя. Він зареєстрував повідомлення про злочин та направив працівників поліції для з`ясування обставин. Коли вказаного чоловіка привели до райвідділку, його прикмети співпадали з прикметами, які описала його дружина. Він безпосередньо з ОСОБА_6 не спілкувався.

Свідок ОСОБА_14 зазначив, що 18 грудня 2015 року він був запрошений працівниками міліції для участі в якості понятого при впізнанні дівчиною чоловіка, який намагався викрасти в неї з кишені мобільний телефон. Вона впізнала чоловіка, прізвище якого було встановлено пізніше - ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_15 дав показання, які є аналогічними показанням свідка ОСОБА_14 . Обидва свідка пояснили, що з ОСОБА_6 вони не знайомі. До кримінальної відповідальності за злочини, пов`язані із вживанням наркотичних засобів не притягувались.

Свідок ОСОБА_16 зазначив, що наприкінці грудня 2015 року він був запрошений працівниками міліції для участі в якості понятого при впізнанні чоловіком, який був у маршрутці, іншого чоловіка, який намагався викрасти у ОСОБА_10 з кишені мобільний телефон. Той впізнав на фото чоловіка, прізвище якого було встановлено пізніше - ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_17 зазначив, що він є працівником поліції Дніпровського відділу поліції та 17 грудня 2015 року на завдання чергового виїжджав разом із ОСОБА_18 за викликом потерпілої ОСОБА_10 на зупинку громадського транспорту «Правобережний ринок», яка розташована по вул. Щасливій у м. Запоріжжя. Перед виїздом вони від чергового отримали прикмети чоловіка, який намагався викрасти мобільний телефон у потерпілої. Саме по опису та одягу вони на зупинці впізнали чоловіка, на якого вказала потерпіла ОСОБА_10 . Вони доставили чоловіка на автомобілі до відділу поліції, потім його було передано черговому слідчому.

Свідок ОСОБА_18 надав аналогічні пояснення.

Згідно з протокол впізнання особи по фотознімку за участю потерпілої ОСОБА_10 , остання серед пред`явлених їй фотознімків вказала на фотознімок №2, на якому зображений ОСОБА_6 , пояснивши, що 17 грудня 2015 року вказана людина намагалася викрасти в неї мобільний телефон на зупинці громадського транспорту «Правобережний ринок».

Згідно з протоколом впізнання особи по фотознімку від 22 грудня 2015 року, за участю свідка ОСОБА_12 , останній серед пред`явлених йому фотознімків вказав на фотознімок №4, який належить ОСОБА_6 , пояснивши, що 17 грудня 2015 року вказана людина намагалася таємно викрасти у дівчини майно на зупинці громадського транспорту «Правобережний ринок» по вул.Щасливій в м.Запоріжжя.

Суд дав правильну оцінку вказаним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими і достатніми та у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також спростовують доводи останнього, заявлені на свій захист.

Дії обвинуваченого судом вірно кваліфіковані за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.

Покарання ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України. При цьому суд правильно застосував кримінальний закон, а саме ч.4 ст.70 КК України, призначивши ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів, оскільки вказане правопорушення вчинено до попереднього вирку щодо нього Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 лютого 2016 року.

Доводи обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах про те, що на стадії досудового слідства були допущені істотні порушення вимог діючого кримінального процесуального законодавства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки під час перегляду оскаржуваного вироку судом апеляційної інстанції таких порушень не виявлено.

Протоколи пред`явлення особи для впізнання, на які посилається сторона захисту, складені з дотриманням вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що потерпіла інакше описувала зовнішність особи, яка намагалась викрасти в неї телефон, спростовуються показаннями потерпілої, даними у судовому засіданні, згідно з якими остання впевнено вказала про те, що саме ОСОБА_6 і є цією особою.

Доводи обвинуваченого про те, що всі поняті - свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 є залежними від правоохоронних органів, оскільки проходять свідками і у іншому кримінальному провадженні, на думку колегії суддів, самі по собі правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не вказують на неправдивість показань зазначених свідків. Об`єктивних даних, які б ставили під сумнів показання цих свідків, суду не надано.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 в апеляційних скаргах про неповноту та однобічність судового розгляду, не знайшли свого підтвердження, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи суд дослідив всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, надав їм належну оцінку та свої висновки, викладені у вироку, належним чином вмотивував.

Той факт, що під час судового розгляду не був допитаний свідок ОСОБА_12 , на думку колегії суддів, не свідчить про неповноту судового розгляду та незаконність оскаржуваного вироку, оскільки, згідно з матеріалами провадження, цей свідок виїхав за межі України 01 лютого 2016 року і допитати його у судовому засіданні з об`єктивних причин не виявилося за можливе.

Також не спростовує висновків суду і факт виклику до відділення поліції до обвинуваченого машини невідкладної швидкої допомоги.

Окрім того, в матеріалах провадження міститься ніким до цього часу не оскаржена та не скасована постанова старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_19 від 20 липня 20126 року про закриття кримінального провадження, розпочатого за заявою ОСОБА_6 за фактом перевищення працівниками Дніпровського ВП ГУНП влади та службових повноважень, у зв`язку із відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, нащо обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

З приводу доводів захисника - адвоката ОСОБА_8 при апеляційному розгляді про відсутність в матеріалах провадження документів, що підтверджують вартість телефону, який належить потерпілій, вказаного у обвинувальному акті та вироку суду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно з матеріалами провадження, вищевказаний телефон вилучений, оглянутий у встановленому законом порядку, визнаний речовим доказом, після чого повернутий потерпілій на відповідальне зберігання.

Вартість цього телефону при судовому розгляді ніхто з учасників провадження не оспорював, в т.ч. і сторона захисту.

З врахуванням вищевказаних доказів, досліджених судом першої інстанції, у їх сукупності, ненадання стороною обвинувачення даних, які б підтверджували наявність на цьому телефоні відбитків пальців рук обвинуваченого, на думку колегії суддів, не свідчить про невинуватість останнього, відповідно, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 .

Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України колегія суддів вважає за необхідне зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з дня ухвалення оскаржуваного вироку - з 25 серпня 2016 року, до дня набрання цим вироком законної сили - 19 грудня 2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25 серпня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з дня ухвалення оскаржуваного вироку - з 25 серпня 2016 року, до дня набрання цим вироком законної сили - 19 грудня 2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4