Дата документу Справа № 320/8703/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/211/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.121 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за скоєння злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 11 серпня 2015 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , в ході бійки з потерпілим ОСОБА_9 , яка відбулась на ґрунті раптово виниклих в ході словесної сварки особистих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , узяв з дерев`яної лави, розташованої на території домоволодіння за вказаною вище адресою, ніж, яким умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс потерпілому 3 удари в область тулуба, заподіявши йому, тим самим тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, та від яких, внаслідок ускладнення їх масивною крововтратою о 13 годині 30 хвилин 12 серпня 2015 року настала смерть ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК, як заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого. Йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Вирішено питання про запобіжний захід; зарахування терміну тримання під вартою у строк покарання; речові докази; процесуальні витрати.

В апеляційній скарзі обвинувачений оспорив доведеність своєї вини за ч.2 ст.121 КК. Зазначив, що він завдаючи ударів ножем ОСОБА_9 , перебував у стані необхідної оборони. ОСОБА_8 допустив, що він міг перевищити межі необхідної оборони, завдаючи таку кількість ударів ножем потерпілому. Тому його дії слід було кваліфікувати за ст.118 КК та призначити покарання саме за даною нормою закону, про що він і просив апеляційний суд.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши позицію прокурора, яка заперечила проти доводів і вимог апеляційної скарги; заслухавши думку обвинуваченого і його захисника, які наполягали на доводах і вимогах апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався, оскільки визнавши ОСОБА_8 винним у вчиненні заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, не дав жодної оцінки показам обвинуваченого і свідка ОСОБА_10 (пристаріла матір обвинуваченого), які заявили, що 11 серпня 2015 року вони обидва знаходились у дворі за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 . У дворі крім них також був брат свідка ОСОБА_11 , який є інвалідом, сам обвинувачений і його малолітній син ОСОБА_12 . Приблизно о 21-00 годині до них у двір зайшов невідомий їм раніше молодий чоловік, який почав сваритися та казати, що він всіх їх повбиває. Після чого він вдарив обвинуваченого в голову, від чого у того пішла кров. Дитина від побаченого налякалася та почала плакати. ОСОБА_8 намагався вигнати цього чоловіка з подвір`я, але той штовхнув ОСОБА_10 та дитину у бік, кричав, що він покличе своїх друзів та всі будуть жити по його законам. Після цього ОСОБА_10 з дитиною зайшли в будинок, а обвинувачений і потерпілий залишились в дворі з`ясовувати стосунки.

Обвинувачений під час апеляційного розгляду повністю підтвердив дані пояснення. Заявив, що він перелякався за життя і здоров`я своїх близьких, т.я. він ніколи не знав потерпілого, який був вельми агресивним, перебував у стані алкогольного сп`яніння, штовхав його матір і сина, погрожував розправою і вбивством. Першим завдав удару обвинуваченому, від якого у того пішла кров.

Решта допитаних осіб, які були допитані міськрайонним судом в якості свідків, не були безпосередніми очевидцями зазначених подій.

Проте суд, роблячи висновок про доведеність вини ОСОБА_8 саме за ч.2 ст.121 КК покладався саме на їх покази.

Суд формально перерахував докази факту спричинення ушкоджень ОСОБА_8 ОСОБА_9 . Проте аналізу цих доказів суд не зробив, необхідної оцінки їм не дав. Вирок не містить у собі даних (докази і обставини), які спростовують заперечення ОСОБА_8 про його перебування на момент спричинення тілесних ушкоджень у стані необхідної оборони.

Судом не дано оцінки тому, що обвинувачений і потерпілий, згідно пояснень ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_10 ніколи не були знайомі, неприязних стосунків не мали. Причини конфлікту судом не було встановлено і оцінка цьому не дана. Не оцінено також й факту перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння на подвір`ї саме обвинуваченого. Не дана оцінка діям самого потерпілого по відношенню до обвинуваченого і його близьких осіб. Суд не встановив і не зазначив чи була загроза їхньому життю чи здоров`ю з боку потерпілого.

Отже суд не навів мотивів, з яких він надав перевагу одним доказам і відхилив інші, що є його обов`язком.

Тим самим, суд апеляційної інстанції фактично позбавлений в теперішній час за відсутності клопотань про дослідження тих чи інших обставин (доказів) спростувати заперечення обвинуваченого чи погодитись із ними. Судова колегія дійшла висновку про неможливість прийняття за таких обставин законного і обґрунтованого рішення.

Дані порушення вимог процесуального закону є істотними і не можуть за наведених мотивів бути усунуті під час апеляційного розгляду. А тому вирок суду підлягає скасуванню із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія не вбачає підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід, оскільки останній продовжує обвинувачуватись у вчиненні особливо тяжкого злочину. Перебуваючи на волі, він може впливати на свідків у справі, ухилитись від явки до суду. Тому судова колегія вважає за можливе продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2016 року щодо ОСОБА_8 у цій справі скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Продовжити ОСОБА_8 строк його тримання під вартою на 60 днів до 28 квітня 2017 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4