Дата документу Справа № 310/6186/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/6186/15-к Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/778/574/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2017 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з відділом забезпечення досудового слідства Служби безпеки України в м.Києві,

ВСТАНОВИЛА:
захисник-адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, який постановлено обчислювати з 18 травня 2017 року по 16 липня 2017 року включно.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що надані матеріали кримінального провадження доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вищевказану ухвалу слідчого судді щодо ОСОБА_6 скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно останнього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме: у вигляді особистої поруки народного депутата України ОСОБА_10 . В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що висновки суду є такими, які не відповідають фактичним обставинам справи, прокурором не доведено наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, не спростовано аргументацію сторони захисту щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Також апелянт зазначає, що процесуальне рішення про оголошення підозри ОСОБА_6 є незаконною через порушення процесуальних норм (недотримання процесуальної форми) та необґрунтованості норм матеріального права, виходячи зі змісту підозри та кваліфікації дій ОСОБА_6 . Відповідно до положень ст.216 КПК України, пункту 1 розділу XI "Перехідних положень" КПК України, п.п.7,8 Наказу ГПУ № 12гн від 29 серпня 2014 року «Про особливості діяльності військових прокуратур» розслідування злочинів, вчинених військовослужбовцями, здійснюється слідчими військових прокуратур. Згідно з Законом України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія є структурним підрозділом правоохоронного органу Міністерства внутрішніх справ України. Особи, що проходять службу в Національній гвардії є військовослужбовцями. На час складення підозри (08 лютого 2016 року) слідство у справі здійснювалось слідчим Національної поліції, а процесуальне керівництво та затвердження підозри здійснювалось не загальною прокуратурою, а військовою прокуратурою Запорізького гарнізону. Тобто, на час оголошення підозри та під час подій, вказаних в підозрі, слідчий і процесуальний керівник добре розуміли, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем Національної гвардії України. Окрім цього, в матеріалах клопотання про обрання запобіжного заходу, зазначалася наявність рапорту оперативного уповноваженого про встановлення факту належності ОСОБА_6 до військової служби. На підтвердження того, що на час оголошення підозри ОСОБА_6 був військовослужбовцем, стороною захисту надано копію характеристики, відповідно до яких ОСОБА_6 служив в лавах Національної гвардії до 19 лютого 2016 року. Вказані обставини не враховані слідчим суддею при прийнятті рішення, чим допущено неповноту дослідження доказів. Апелянт вважає, що слідчий суддя неповно дослідив обставини справи, прийшов до невірних висновків щодо можливості переховування ОСОБА_6 від органів досудового слідства. На його думку, прокурор не довів ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також не довів неможливості застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів. Крім того, захисник вказує на те, що були порушені права ОСОБА_6 під час його затримання, а також у судовому засіданні при розгляді клопотання.
Згідно з ухвалою, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Бердянського міськрайонного суду м.Запоріжжя з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні зазначив, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він 04 липня 2015 року, приблизно о 04-00 годині, знаходячись на Приморській площі, неподалік від будинку АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в результаті виниклої сварки через конфлікт, пов`язаний з проходженням військової служби, на ґрунті особистої ненависті між ОСОБА_11 з однієї сторони та ОСОБА_6 і ОСОБА_12 - з іншої сторони, у останніх раптово виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_11 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

З метою реалізації вказаного злочинного наміру та розуміючи настання смерті особи внаслідок вчинених дій, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , діючи умисно, одночасно, усвідомлюючи наявність зговору між ними, із застосуванням фізичної сили, нанесли ОСОБА_11 кулаками обох рук не менше 10 ударів в область тулубу, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю.

Поваливши ОСОБА_11 на землю, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , реалізовуючи свій єдиний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, продовжили із застосуванням фізичної сили, одночасно наносити останньому удари у життєво важливі органи, розуміючи наслідки спричинення ударів.

При цьому, ОСОБА_12 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , із застосуванням фізичної сили, наніс ОСОБА_11 кулаками обох рук не менше трьох ударів в область шиї та тулубу останнього, а також не менше трьох ударів ступнею правої ноги в область голови.

У цей же час, під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , діючи одночасно, за єдиним умислом із ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , реалізовуючи спільний злочинний намір, спрямований на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, розуміючи наслідки спричинення ударів ним та ОСОБА_12 у життєво важливі органи, наніс ОСОБА_11 не менше восьми ударів взутою ступнею правої ноги в область голови та шиї, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми голови, що супроводжувалася множинними саднами на шкірі голови та на обличчі, синцями навколо обох очей, крововиливами у м`які тканини волосяної частини голови у тім`яних зонах, крововиливом під тверду оболонку мозку в області продовгуватого мозку з проривом у шлуночкову систему головного мозку, масивним дифузним крововиливом під м`які оболонки головного мозку, що призвело до набряку та набухання головного мозку при явищах дислокаційного синдрому, які перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого та у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознаками небезпеки життю у момент заподіяння, внаслідок чого згідно з висновком судово-медичної експертизи № 223 від 28 липня 2015 року, настала смерть ОСОБА_11 на місці скоєння злочину, тим самим ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_12 умисно вбив ОСОБА_11

04 липня 2015 року до ЄРДР за №0002930 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.
18 травня 2017 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України та в той же день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.
Заслухавши доповідь судді; підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.ст.177,178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, захисника, слідчого та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_6 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вищевказаному кримінальному правопорушенні, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Обґрунтованість підозри підтверджується у сукупності: показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події; у протоколах огляду предметів за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 - дисків з відеозаписами з камер відеоспостереження нічного клубу «Баракуда» у м.Бердянськ та з торгівельного магазину «Корал» у м.Бердянськ; у висновку експерта №223 від 28 серпня 2015 року, та іншими матеріалами, доданими до клопотання слідчого.
З доводами сторони захисту про необґрунтованість вищевказаної підозри колегія суддів не погоджується та вважає, що ці доводи спростовуються відомостями, що містяться в наданих суду матеріалах провадження.
Крім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.
Слідчий суддя правильно зазначив, що оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії особливо тяжких, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, перебував у розшуку, тому є обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний, з метою уникнення можливого покарання, може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Так, з матеріалів провадження, в т.ч. з показань вищевказаних свідків, вбачається, що після заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та ін. зникли з місця вчинення правопорушення, залишивши потерпілого у безпорадному стані. Про виявлення трупу потерпілого на місці вищевказаного конфлікту було повідомлено у засобах масової інформації з розміщенням фотокартки загиблого, відповідно, було відомо і ОСОБА_6 , що він не заперечував і при апеляційному розгляді. Після цього, він поїхав з м.Бердянськ та проходив військову службу за контрактом у окремому загоні спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а після звільнення з військової служби через службову невідповідність (Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12 лютого 2016 року), повернувшись до м.Києва, за місцем реєстрації не проживав.
У зв`язку з ухиленням підозрюваного від органу досудового розслідування і не встановленням його місцезнаходження, постановою слідчого від 10 лютого 2016 року було оголошено його розшук.
Таким чином, на думку колегії суддів, ризик можливого переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та/або суду є доведеним.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, в т.ч. і особиста порука, можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України і те, що ОСОБА_6 підозрюється у кримінальному правопорушенні, вчиненому із застосуванням насильства, слідчий суддя, відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави.
Твердження захисника про те, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 здійснено з порушенням норм кримінального процесуального закону, є необґрунтованими та суперечать матеріалам провадження.
Так, згідно з наданими суду матеріалами, вперше повідомлення про підозру, у зв`язку із неможливістю вручення особисто, удень його складення направлено за місцем відомого органу досудового розслідування проживання і реєстрації ОСОБА_6 , а в подальшому вручено підозрюваному особисто при його затриманні, що не суперечить вимогам ст.278 КПК України.
Стосовно заяви підозрюваного про застосування до нього насильства при затриманні слідчим суддею вже прийнято рішення, відповідно до положень ч.6 ст.206 КПК України, яке має виконуватись у встановленому законом порядку.
Колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту і щодо порушення правил підслідності, та не вбачає порушень вимог ст.216 КПК України при здійсненні досудового розслідування у даному провадженні.
На думку колегії суддів, доводи захисника в апеляційній скарзі про безпідставність не визначення слідчим суддею при постановленні ухвали місця перебування підозрюваного у Запорізькому СІЗО не є слушними з огляду на наступне.
Вимоги, яким має відповідати ухвала слідчого судді, суду про застосування запобіжного заходу, встановлені статтею 196 КПК України.
Оскаржувана ухвала слідчого судді містить всі необхідні відомості, передбачені вказаною статтею.
З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_8 і вважає, що доводи останнього, викладені в зазначеній апеляційній скарзі, правильність вищевказаних висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 травня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та до ОСОБА_21 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4