У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року, ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2017 року та ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Чернігова ухвалою від 22 грудня 2016 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 на рішення прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_5. від 2 та 9 грудня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання скаржника від 21 листопада 2016 року у кримінальному провадженні № 0004626 щодо визначення місця проведення досудового розслідування.

Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою судді судової палати з розгляду кримінальних справ від 23 січня 2017 року відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді від 22 грудня 2016 року на підставі частини четвертої статті 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 22 лютого 2017 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вказану ухвалу апеляційного суду Чернігівської області на підставі пункту 2 частини другої статті 428 КПК з тієї підстави, що з касаційної скарги і наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У заяві ОСОБА_4 посилається на наявність передбаченої пунктом 3 статті 445 КПК підстави для перегляду оскаржуваних ним судових рішень, оскільки убачає невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції про відмову у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року № 5-347 кс 15. Просить скасувати ухвали судів апеляційної та касаційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів установила таке.

Вказуючи на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України, заявник стверджує, що касаційний суд помилково дійшов висновку про неможливість оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги про скасування постанов прокурора про визначення місця проведення досудового розслідування. При цьому ОСОБА_4 вважає необґрунтованим посилання касаційного суду на положення частини третьої статті 307, частин першої та другої статті 309 КПК щодо переліку судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, оскільки це обмежило його конституційно гарантоване право на забезпечення апеляційного та касаційного оскарження судового рішення, тоді як у постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року № 5-347 кс 15 міститься висновок про те, що суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені, відмова суду у прийнятті заяв та скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, що не може бути обмежене.

Водночас, за змістом постанови № 5-347 кс 15, Верховний Суд України констатував у вказаній справі неправильне застосування касаційним судом норм, передбачених пунктами 1, 2, 10, 17 статті 7, частини шостої статті 9, статті 24, частини четвертої статті 394 КПК у зв'язку із обмеженням права особи, інтересів якої стосується судове рішення, на його апеляційне оскарження незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому засіданні. При цьому ключовим при розгляді справи Верховним Судом України було з'ясування, чи насправді судове рішення стосується інтересів особи заявника тією мірою, що надає останньому, згідно із частиною другою статті 24 КПК, право оскаржити його до вищих судових інстанцій.

У постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року № 5-347 кс 15 викладено висновок щодо кола осіб, які вправі оскаржити до суду вищого рівня судове рішення.

Натомість у заяві ОСОБА_4 йдеться про застосування норм права, передбачених частиною третьою статті 307, частинами першою та другою статті 309 КПК щодо переліку судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. З цього питання висновку Верховного Суду України у зазначеній постанові немає.

У зв'язку із наведеним колегія суддів дійшла висновку, що заява не містить належного обґрунтування підстав для перегляду судового рішення в аспекті положень пункту 3 статті 445 КПК, а відтак унеможливлює допуск справи до провадження.

Керуючись статтями 445 та 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити ОСОБА_4 у допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3