АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/113/17 Справа № 712/3245/16-к Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

законних представників

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_14 ,

представника сектору ювенальної

превенції Черкаського відділу

поліції ОСОБА_15 ,

представника сектору служби у

справах дітей Черкаської

міської ради ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами : потерпілої ОСОБА_14 , захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_12 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженця м. Кам`янка Черкаської області, з неповною середньою освітою, студент 1 курсу ДНЗ «Черкаського професійного ліцею», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на 7 років позбавлення волі;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_3 , з неповною середньою освітою, студент ІІ курсу ДНЗ «Черкаського художньо-технічного коледжу», раніше не судимий, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на 7 років позбавлення волі.

Вирішено стягнути з законних представників обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_13 , ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь:

- потерпілої ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000,00 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 25 тис. 410 грн.;

- держави витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування в сумі 307 грн. 20 коп..

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :
Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.11.2016 року неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винними та засуджені за те, що ОСОБА_8 , 30 листопада 2015 року, близько 23:30 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з ОСОБА_9 , на грунті особистих неприязних відносин умисно нанесли своєму товаришу ОСОБА_17 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого, за наступних обставин: так, ОСОБА_8 у вказаний час, знаходячись біля кіоску, по вул. Університетська, 27 в м. Черкаси, під час конфлікту, який виник раптово, умисно наніс удар правою ногою в обличчя ОСОБА_17 , 1998 року народження, після чого, рухаючись разом по вул. Університетська та по вул. Гоголя в м. Черкаси, наніс потерпілому численні удари руками та ногами в різні ділянки голови і тіла, внаслідок яких останній декілька раз падав, а потім біля будинку № 85 по вул. Гоголя в м. Черкаси, де ОСОБА_17 в черговий раз впав на землю і, коли знаходився в положенні лежачи, ОСОБА_9 умисно наніс йому два удари ногою в обличчя і три удари ногою в область живота. Своїми умисними діями ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_17 наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкову травму у вигляді крововиливів під оболонки півкуль головного мозку, крововиливів в м`які тканини голови, перелому кісток носу, крововиливів в білкову та сполучнотканинну оболонку обох очей, ушкодження зуба на верхній щелепі, синців, ран, саден та подряпин на голові, крововиливів та ушкоджень слизової оболонки верхньої та нижньої губ, яка ускладнилась розвитком механічної асфіксії внаслідок аспірації кров`ю; синці на кінцівках; крововилив в проекції лівого ріжка під`язикової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 03-01/929/1 від 19 січня 2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що спричинили смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_17 подала апеляційну скаргу в якій просила призначити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш суворе покарання.

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , просили вирок суду змінити шляхом пом`якшення призначеного покарання та зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення на менш тяжке. Вважають вирок суду незаконним через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обгрунтування своїх вимог посилаються на те, що органами досудового розслідування не встановлено механізм та розмежування нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 кожним із обвинуваченим, що необхідне для правильної кваліфікації їх дій. Зазначають, що злочин ОСОБА_9 був вчинений під психічним тиском з боку ОСОБА_8 . При призначенні покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції не було взято до уваги, що він перебуває на «Д» обліку та потребує надання кваліфікованої кардіологічної допомоги, а тому знаходження його під вартою неможливе.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, оскільки вважає його занадто суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого та фактичним обставинам справи. Вважає, що при призначенні покарання судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, злочин вчинив вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, щиро розкаявся, те, що його мати постійно надає матеріальну допомогу потерпілій ОСОБА_14 . Вважає, що можливо пом`якшити покарання ОСОБА_8 , застосувавши вимоги ст. 69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілої ОСОБА_14 , яка підтримала власну апеляційну скаргу, просила призначити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі та заперечила проти задоволення апеляційних скарг захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 ; думки захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_9 , які просили змінити вирок суду, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_9 на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання в мінімальному розмірі санкції статті з застосуванням вимог ст.. 75 КК України, частково підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 та заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілої; думки захисника ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_13 , які просили пом`якшити ОСОБА_8 призначене покарання, застосувавши вимоги ст. 69 КК України, заперечили проти задоволення апеляційних скарг захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та потерпілої; думки прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які заперечили проти задоволення поданих апеляційних скарг; думки представників сектору ювенальної превенції Черкаського відділу поліції ОСОБА_15 та сектору служби у справах дітей Черкаської міської ради ОСОБА_16 , які вважають вирок суду законним та обгрунтованим, в задоволенні поданих апеляційних скарг просили відмовити; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Так, висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за який вони засуджені, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Вирок районного суду щодо обвинуваченого ОСОБА_8 оскаржується стороною захисту лише в частині призначеного останньому покарання, а відносно обвинуваченого ОСОБА_9 - в частині кваліфікації його дій, оскільки сторона захисту вважає правильною кваліфікацією за ч.1 ст. 121 КК України, та в частині суворості призначеного ОСОБА_9 покарання.

Доводи захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладеним у вироку, фактичним обставинам справи, що призвело до неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 колегія суддів вважає необгрунтованими.

В своїй апеляційній скарзі захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_10 посилаються на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про призначення та проведення комісійної судово-медичної експертизи з метою встановлення та розмежування заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень кожним з обвинувачених.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході розгляду справи судом першої інстанції були досліджені висновки судово-медичної експертизи та додаткових судово-медичних експертиз, предметом вирішення яких, у тому числі, були питання розмежування спричинених потерпілому ОСОБА_17 обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Так, даними висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_17 № 03-01/929 від 01 грудня 2015 року, встановлено, що причиною смерті ОСОБА_17 є черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під оболонки півкуль головного мозку, крововиливів в м`які тканини голови, перелому кісток носу, крововиливів в білкову та сполучнотканинну оболонку обох очей, ушкодження зуба на верхній щелепі, забитих ран, саден та подряпини на голові, крововиливів та ушкоджень слизової оболонки верхньої та нижньої губ, яка ускладнилася розвитком механічної асфіксії внаслідок аспірації кров`ю. Враховуючи ступінь розвитку ранніх трупних явищ та відсутність пізніх трупних явищ, експерт вважає, що смерть настала за 6-9 годин до моменту проведення експертизи трупа в морзі (або в час наближений до того).

При експертизі трупа виявлено наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під оболонки півкуль головного мозку, крововиливів в м`які тканини голови, перелому кісток носу, крововиливів в білкову та сполучнотканинну оболонку обох очей, ушкодження зуба на верхній щелепі, забитих ран, саден та подряпини на голові, крововиливів та ушкоджень слизової оболонки верхньої та нижньої губ; синці на кінцівках; крововилив в проекції лівого ріжка під`язикової кістки.

Такі тілесні ушкодження виникли незадовго до настання смерті від дії твердих тупих предметів (предмету). Черепно-мозкова травма відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Синці на кінцівках, крововилив в проекції лівого ріжка під`язикової кістки носить ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості. При судово-медичній експертизі крові та сечі трупа виявлено етанол в кількості 1,91 та 2, 43 проміле, відповідно. Така концентрація етилового спирту в крові може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння у живих осіб.

Виключається можливість виникнення всіх тілесних ушкоджень внаслідок падіння із положення стоячи на «площину поверхні землі, дерев`яного чи бетонного покриття, підлоги з виступаючою поверхнею»(т. 1 а.м.к.п. 50-51)

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_17 № 03-01/929/1 від 19 січня 2016 року, окрім іншого зазначено, що тілесні ушкодження у потерпілого виникли внаслідок неодноразової дії твердого тупого предмету (предметів), встановити точну кількість травматичних дій не можливо. При проведенні судово-медичної експертизи не виявлено судово-медичних даних, по яким можна було встановити послідовність отримання тілесних ушкоджень потерпілим. Не виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого за обставин, які вказані в протоколах проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 від 02.12.2015 року з таблицею зображень та за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 03.12.2015 року з таблицею зображень та наданих відеозаписів даних слідчих експериментів.

Відповісти на питання «Які тілесні ушкодження були завдані потерпілому ОСОБА_17 підозрюваним ОСОБА_8 .?» та «Які тілесні ушкодження були завдані потерпілому ОСОБА_17 підозрюваним ОСОБА_9 .?» неможливо, у зв`язку із відсутністю в даних питаннях судово-медичних даних про механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому (т. 2 а.м.к.п. 91-92)

Відповідно до висновків додаткової судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_17 № 03-01/929/6 встановлено: наявні судово-медичні дані (характер та локалізація складових черепно-мозкової травми, а також результати судово-гістологічної експертизи) не дають можливості стверджувати про переважання будь-якого чинника по місцю його прикладання травмуючої сили у виникненні черепно-мозкової травми у потерпілого, тому не виключається можливість виникнення такої черепно-мозкової травми у ОСОБА_17 від комплексу ударів заподіяних йому в голову, механізм нанесення яких вказаний при проведенні слідчого експерименту із ОСОБА_8 03.12.2015 року та при проведенні слідчого експерименту із ОСОБА_9 02.12.2015 року. (т. 2 а.м.к.п. 245-246)

Також, в ході розгляду кримінального провадження було задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 про допит в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_18 , який був присутнім при проведенні слідчих експериментів за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , та безпосередньо проводив судово-медичну експертизу, з метою роз`яснення висновків судово-медичної експертизи.

З показань експерта ОСОБА_18 , даних в суді першої інстанції, вбачається, що він підтримав висновки судово-медичної експертизи та показав, що розмежувати удари, які наносились потерпілому ОСОБА_17 обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 неможливо, оскільки вони наносились у короткий проміжок часу, в ті ж самі ділянки. Черепно - мозкова травма у ОСОБА_17 настала від комплексу ударів, які наносили обоє обвинувачених.

З огляду на вказані вище висновки експертів та покази експерта ОСОБА_18 в судовому засіданні першої інстанції, колегія суддів вважає, що районним судом було вжито достатньо заходів для з`ясування фактичних обставин справи в частині спричинення обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_17 тілесних ушкоджень, а тому доводи апеляційної скарги захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 щодо неповноти судового розгляду в частині з`ясування обставин спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, в тому числі щодо їх розмежування, обставин та механізму їх заподіяння, є безпідставними.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який він засуджений і колегія суддів вважає, що його дії за 2 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно, тому доводи апелянтів захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК України є безпідставними та необгрунтованими.

При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 неодноразово змінював покази, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, свої показання з приводу обставин спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 він дав лише після дослідження судом всіх письмових доказів, допитів свідків та обвинуваченого ОСОБА_8 , за відсутності об`єктивних причин істотно змінив раніше надані ним показання на свою користь. Згідно цих останніх показань ОСОБА_9 заподіяв потерпілому лише декілька ударів, які могли призвести до незначних тілесних ушкоджень, а саме один удар в праву сторону вуха, один удар в підборіддя знизу та один удар в область живота.

На думку колегії суддів зміна обвинуваченим ОСОБА_9 показань в такий спосіб свідчить про спробу уникнення від кримінальної відповідальності та покарання.

Доводи сторони захисту щодо застосування психологічного примусу з боку обвинуваченого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 5 від 30.12.2015 року, обвинувачений ОСОБА_9 , хронічними психічними захворюванням, недоумством не страждає і не страждав на період часу до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення; збереженість у нього процесів мислення, пам`яті, інтелекту, вольового контролю, достатній рівень соціальної адаптації свідчить про його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, будь яких проявів тимчасового розладу психіки, в його поведінці не відображалося.

Дані про факт застосування примусу з боку ОСОБА_8 під час вчинення інкримінованого злочину містяться лише в показаннях ОСОБА_9 , які не знайшли свого об`єктивного підтвердження в суді, крім того, як в суді першої , так і апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 заперечував щодо застосування примусу до ОСОБА_9 , пояснював, що останній самостійно наносив удари потерпілому, тому колегія суддів вважає, що судом І інстанції вірно критично оцінено покази ОСОБА_9 в частині перебування під час вчинення даного кримінального правопорушення під психологічним тиском ОСОБА_8 , як способу уникнути покарання за скоєне кримінальне правопорушення.

Разом з тим, така оцінка ґрунтується на всебічному й повному дослідженні під час судового розгляду показань обвинувачених, свідків, дослідженні інших матеріалів кримінального провадження. Крім того, ОСОБА_9 старший по віку за ОСОБА_8 , а також у нього було безліч можливостей залишити місце скоєння злочину, оскільки він неодноразово звідти відлучався та за власною ініціативою повертався. Крім того, у показаннях ОСОБА_9 про застосування до нього психологічного примусу з боку ОСОБА_8 не конкретизовано суть такого примусу та його прояви.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 районний суд, виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, дані про його особу, який за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставин, що пом`якшують покарання: вчинення злочину в неповнолітньому віці, щире каяття, та обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання в мажах санкції ч.2 ст. 121 КК України у виді реального позбавлення волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 районний суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, дані про його особу, який за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставин, що пом`якшують покарання: вчинення злочину в неповнолітньому віці, часткове визнання вини, і за відсутності обтяжуючих покарання обставин, обгрунтовано призначив обвинуваченому покарання в мажах санкції ч.2 ст. 121 КК України у виді реального позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України, оскільки ОСОБА_8 раніше хоча і не притягувався до кримінальної відповідальності, однак вчинив умисний, тяжкий злочин відносно свого товариша, який мав незворотні наслідки смерть останнього, обставини, на які посилається захисник в своїй апеляційній скарзі: неповнолітній вік обвинуваченого, позитивні характеристики по місцю проживання та навчання, щире каяття та визнання вини, в достатній мірі були враховані судом першої інстанції при призначенні останньому покарання, а інших обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, стороною захисту не надано.

Колегія суддів вважає, що не підлягають до задоволення апеляційні вимоги захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 щодо пом`якшення призначеного ОСОБА_9 покарання та застосування при призначенні покарання вимог ст. 69 КК України, оскільки відсутні кілька обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в частині застосування до ОСОБА_9 вимог ст.. 84 КК України, оскільки в матеріалах справи відсутні об`єктивні дані, які б вказували на наявність у нього хвороб, що перешкоджають його реальному відбуттю покарання. Документального підтвердження вказаного, стороною захисту не надано і в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_14 просила призначити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш суворе покарання. В ході апеляційного розгляду вона уточнила свої вимоги, вважає, що обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 необхідно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі. Зазначені вимоги потерпілої не підлягають до задоволення, оскільки обвинувачені на момент вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься на категорії тяжких злочинів, не досягли вісімнадцятирічного віку, тому покарання їм може бути призначено, з врахуванням вимог п.3 ч. 3 ст. 102 КК України, у виді позбавлення волі на строк не більше 7 років, що й було зроблено судом першої інстанції.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є законним і обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України та ч.5 ст.72 КК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення в умовах слідчого ізолятора з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, за період з 01.12.2015 року по 02.02.2017 року - тобто на день набрання вироком законної сили; обвинуваченому ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення в умовах слідчого ізолятора з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, за період з 01.12.2015 року по 02.02.2016 року та з 12.04.2016 по 02.02.2017 року - тобто на день набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, п. 1 ч.1 ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 листопада 2016 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_14 , захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_12 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 01.12.2015 року по 02.02.2017 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 в строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 01.12.2015 року по 02.02.2016 року та з 12.04.2016 по 02.02.2017 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :