В И Р О К
Іменем України
19.05.2017 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
із участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 03.01.2017 року, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з базовою вищою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.121 КК України,
УСТАНОВИВ :
Близько 19 годин 00 хвилин 30.12.2016 року ОСОБА_6 , перебуваючи поруч входу в перехідний тунель, на пішохідному переході неподалік кафе "Паб", що на бульв. Б.Олійника, 1, в м.Жмеринка Вінницької області, зустрів ОСОБА_8 , з яким у нього виникла сварка. Під час цього конфлікту ОСОБА_6 , будучи фізично розвиненим та маючи достатній досвід у сфері спортивної боротьби, розуміючи свої дії та передбачаючи їх наслідки, умисно схопив ОСОБА_8 обома руками за тулуб та застосував щодо останнього борцівський прийом під назвою "Скручування за амплітудою", тобто перекинув його через себе. Від цього ОСОБА_8 впав на правий бік, вдарившись головою об тверду поверхню проїжджої частини та отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 06.02.2017 року №11 визначені як закрита черепно-мозкова травма у вигляді лінійного перелому правої скроневої кістки та епідуральної гематоми у правій скронево-тім`яній ділянці, що виникла від дії тупого предмету, внаслідок застосування борцівського прийому з послідуючим падінням тіла на тверду поверхню та ударі правою половиною голови. Оскільки перелом скроневої кістки та епідуральна гематома є ушкодженнями, що небезпечні для життя в момент заподіяння, то вони належать до тяжких тілесних ушкоджень.
Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав частково, вказавши, що кримінальне правопорушення вчинив за обставин, викладених вище, однак, з власної необережності. Пояснив, що 30.12.2016 року він повернувся додому, тривалий час до цього працюючи у Польщі. Ввечері він з дружиною та її братом пішли шукати ялинку. Дорогою випадково зустріли ОСОБА_8 , який не розминувся вільно плечима із шурином, внаслідок чого між ними виникла словесна суперечка. Проте, після цього вони все ж розійшлися у різні боки. Коли ОСОБА_6 та його вагітна дружина, а також іще одна сім`я із малолітніми дітьми поверталися з міста, вони на пішохідному переході поблизу кафе "Паб" в м.Жмеринці знову зустріли ОСОБА_8 , який був вже із своїм дядьком. Останній затіяв сварку та бійку із братом дружини ОСОБА_6 , а ОСОБА_8 в цей час , стоячи навпроти самого ОСОБА_6 та його дружини на відстані до 1,5 м. зухвало та в наказному тоні висловлювавася до обвинуваченого аби той закрив рота, бо буде гірше. Від того через острах за себе та близьких людей, який раптово охопив його, ОСОБА_6 вирішив застосувати щодо ОСОБА_8 борцівський прийом, щоб нейтралізувати останнього, однак, вийшло так, що він перекинув його через себе і той впав, вдарившись головою об поверхню дорожнього покриття, чого не мало статись, оскільки він неодноразово раніше застосовував цей прийом, навчає йому дітей у школі, а тому мав намір лише вкласти ОСОБА_8 на бік, бо при звичайному застосуванні цього прийому, супротивник повинен опинитись, лежачи на правому боці, а ОСОБА_6 повинен був би стояти на одному коліні біля нього. ОСОБА_8 дещо вищий зростом, однак їх вага приблизно однакова. Коли ОСОБА_6 побачив, що ОСОБА_8 вдарився головою й лежить на землі непритомний, то почав приводити його тями, однак, в цей час обвинувачений отримав удар ногою в голову від дядька ОСОБА_8 і частково втратив свідомість. Пам`ятає лише, що вони з ОСОБА_8 пожали один одному руки та розійшлись. Через деякий час ОСОБА_6 почав розпитувати про самопочуття ОСОБА_8 у його дядька й так дізнався, що той перебуває у реанімації і за його життя борються лікарі, тому зароблені ним раніше за кордоном гроші він передав для лікування ОСОБА_8 його матері. Уточнив, що займається боротьбою як спортсмен з 2003 року, є кандидатом у майстри спорту України, знав, що такі борцівські прийоми не можна застосовувати у вуличних конфліктах, оскільки це небезпечно для супротивника. Під час тренувань та виступів на змаганнях жодного супротивника істотно не травмував. Припустив, що ОСОБА_8 та його дядько можливо були у нетверезому стані, оскільки від них відчувався запах алкоголю. У вчиненому щиро розкаявся та просив при призначенні покарання не позбавляти його волі та не обмежувати права виїзду за кордон, аби мати можливість там працювати, заробляючи серед іншого кошти на лікування потерпілого ОСОБА_8 .
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомила, що вона є матір`ю ОСОБА_8 .. Про те, що трапилося із сином їй відомо лише зі слів "дядька", як його називає обвинувачений. Насправді той ніякий не дядько ОСОБА_8 , а просто сусід, який є колишнім зятем ОСОБА_4 , звати його ОСОБА_9 . О 19:00 годині 30.12.2016 року вона ще розмовляла із сином по телефону, він повідомив, що приїхав з м.Вінниці, де працює, казав невдовзі буде дома. Близько 21:00 години вечора він прийшов додому, сказав, що дуже хоче спати. Зранку наступного дня ОСОБА_4 не змогла його розбудити, у сина почались судоми, викликала швидку і його забрали до лікарні. Після опівдня подзвонив сусід ОСОБА_9 , вона йому розповіла, що трапилося з її сином та що лікарі підозрюють отруєння невідомою речовиною. Натомість ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_8 сильно вдарився головою. Пояснив, що у ОСОБА_8 виникла словесна суперечка із ОСОБА_6 та братом його дружини, під час якої ОСОБА_8 побили, особливо шурин ОСОБА_6 . Альберт просто хотів поговорити з цією особою та з`ясувати причини. Тому вони зустрілися знову біля кафе "Паб" в м.Жмеринці. Брат дружини ОСОБА_6 вдарив Альберта у челюсть. В ході цього конфлікту ОСОБА_6 став на допомогу своєму родичу, а ОСОБА_8 пішов на допомогу ОСОБА_9 . Під час сутички ОСОБА_6 застосував бійцівський прийом щодо ОСОБА_8 і наразі її син до свідомості не приходив. ОСОБА_6 добровільно допомагає з лікуванням, їздить до Польщі, заробляє там гроші і віддає їй для оплати лікування ОСОБА_8 . Вона вірить, що ОСОБА_6 не бажав настання таких наслідків. Просила суворо його не карати.
Представник потерпілого також просив суд не обмежувати права обвинуваченого щодо виїзду за межі України, оскільки у такому разі останній не матиме можливості допомагати лікувати ОСОБА_8 .
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Обвинувачений та потерпілі заявили, що він правильно розуміють зміст цих обставин; їх позиція є істинною та добровільною.
Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, за наслідком чого не отримано їх заперечень проти вказаного порядку та обсягу дослідження доказів.
Доводи сторони захисту щодо відсутності у обвинуваченого ОСОБА_6 умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому суд не приймає до уваги з огляду на таке.
Так, обов`язковим елементом складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України є наявність вини у формі умислу.
Стаття 24 КК України передбачає два види умислу прямий та непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. Інтелектуальний момент як прямого так і непрямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його можливих суспільно небезпечних наслідків.
Суд вважає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час професійно займається боротьбою, як видом спорту, є кандидатом у майстри спорту України, на момент вчинення злочину не перебував в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, то він усвідомлював суспільну небезпечність застосування борцівського прийому у вуличних умовах відносно супротивника, який заздалегідь не володіє такими прийомами та є непідготовленим до них.
В судовому засідання обвинувачений підтвердив, що він знав про заборону застосування борцівських прийомів при вуличних сутичках. Крім цього, суд звертає увагу на те, що у обвинуваченого була можливість вибрати інший спосіб захисту від небезпеки, яку він вбачав з боку ОСОБА_8 та особи на ім`я ОСОБА_9 , зокрема, він мав можливість залишити місце конфлікту або викликати поліцію. Проте, він все ж вирішив застосувати професійний борцівський прийом.
Основна відмінність прямого і непрямого умислу полягає у їх вольовому моменті. Якщо при прямому умислі він характеризується бажанням настання суспільне небезпечних наслідків, то при непрямому - свідомим припущенням їх настання. В останньому випадку воля особи посідає не активну, а пасивну щодо наслідків позицію, оскільки наслідки є побічним результатом злочинної дії (бездіяльності) винного. У цьому контексті суд визнає, що обвинувачений ОСОБА_6 не бажав настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 , однак, свідомо міг припустити настання таких наслідків, зважаючи на свій достатній спортивний досвід, надто в умовах твердого дорожнього покриття, що визначало додатковий очевидний фактор небезпеки.
Відповідно до змісту п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.02.2003 року №2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" зазначено, що питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_6 носили активний характер, були протиправними, між цими діями та їх наслідками у вигляді заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, існував прямий причинний зв`язок. Наведені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_6 , застосовуючи борцівський прийом у вуличних умовах, об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча і не конкретизував у власній свідомості, якою саме буде така шкода. Тобто він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду здоров`ю іншій особі, зокрема, у даному конкретному випадку за умисне заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, шо не містить ознак необережності.
При цьому такі дії ОСОБА_6 не були зумовлені протизаконним проявом насильства або тяжкої образи з боку постраждалого ОСОБА_8 , переконливих тверджень щодо чого не наведено навіть самим обвинуваченим. Також вказані дії ОСОБА_6 не є співмірними потребі необхідної оборони та не становили необхідності затримання злочинця саме з підстав незастосування власне ОСОБА_8 будь-яких активних дій або прояву намірів, що можливо було сприйняти певною загрозою для його оточення.
Таким чином суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент його заподіяння, а тому він повинен нести кримінальну відповідальність за ч. 1 ст.121 КК України.
При призначенні міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також враховує думку потерпілої.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.31); позитивно характеризується за місцем свого проживання (а.с.34, 35); на обліку у лікарів психіатрів та наркологів не перебував і не перебуває (а.с.32, 33).
Ті обставини, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, а також послідовно вживає дієвих заходів по усуненню заподіяної шкоди, що потерпілою стороною визнано достатніми, слід віднести до таких, що пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, в ході судового розгляду не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових правопорушень визначає необхіднність застосування щодо нього покарання у виді позбавлення волі за недостатності досягнення вказаної мети у даному конкретному випадку застосуванням інших більш м`яких видів кримінального покарання, не вбачаючи також підстав застосування положень ст.69, 69-1 КК України.
Одночасно, приймаючи до уваги, що вчинене ним кримінальне правопорушення є тяжким злочином, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, з урахуванням особи ОСОБА_6 , який позитивно характеризується за місцем проживання та є таким, що не має судимості, добровільно матеріально допомагає потерпілій та щиро розкаюється у вчиненому, враховуючи обставини, що пом`якшують його покарання, суд доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання шляхом звільнення його від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього певних обов`язків на період іспитового строку.
Про наявність речових доказів суду не повідомлено.
Цивільний позов наразі не заявлено.
Термін дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання закінчився 07.05.2017 року (а.с.5), клопотання про його продовження сторонами не заявлялося.
Процесуальні витрати на залучення експертів в кримінальному провадженні за змістом обвинувального акту відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ :
ОСОБА_6 визнати винуватим та призначити йому покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
1) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строків його оскарження.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав передбачених ст.394 КПК України, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.
Суддя