АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/707/16-к Номер провадження 11-кп/786/61/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК - Т.З.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілих законного представника потерпілогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників обвинуваченогоОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_13 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 червня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, працюючий на посаді складача поїздів Полтавської дирекції залізничних перевезень «ДН-4» ст. Золотнишино, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Вирішене питання про речові докази.
Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 липня 2016 року внесено виправлення до вироку та стягнено з обвинуваченого ОСОБА_12 :
- на користь потерпілої ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 28949 грн. та моральну шкоду в розмірі 60000 грн.;
- на користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 37500 грн.;
- на користь законного представника потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 60000 грн.
Згідно з вироком, обвинувачений визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

14 вересня 2015 року близько 19 год. 30 хв. в м. Горішні Плавні Полтавської області по вул. Горького зі сторони вул. Строни у напрямку вул. Лугової, керуючи мотоциклом марки «Yamaha R1», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався потерпілий ОСОБА_14 .

В цей же час, навпроти будинку №52 по вул. Горького, з права на ліво відносно напрямку руху мотоцикла, на проїжджу частину дороги, здійснюючи рух заднім ходом, з прилеглої території виїхав автомобіль марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 , який в порушення вимог п.п.10.1, 10.2, 10.9 Правил дорожнього руху України, не переконавшись у безпеці маневру, не надав дорогу водію мотоциклу, виїхав з прилеглої території на проїзну частину дороги та допустив зіткнення з мотоциклом.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких помер цього ж дня.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просить пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст.69 та ст.75 КК України, врахувавши щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що на момент вчинення злочину був тверезий, одразу після дорожньо-транспортної пригоди намагався надати допомогу потерпілому, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Наголошує на позитивній характеристиці за місцем роботи та проживання, а також вказує, що представник потерпілого не наполягала на максимальному покаранні. Зазначає, що частково відшкодував потерпілим шкоду і вважає, що покарання у виді позбавлення волі позбавить його можливості в подальшому відшкодувати завдані збитки.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений просив визнати його невинуватим у вчиненні злочину та підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_13 просить або скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_12 складу інкримінованого злочину, або призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому не погоджується з висновком судового експерта, покладеним в основу вироку та вважає, що обвинувачений перед початком руху виконав вимоги п.п.10.1, 10.2 та 10.9 Правил дорожнього руху. Стверджує, що саме порушення водієм мотоцикла Правил дорожнього руху призвели до ДТП з огляду на висновок судового експерта від 31 серпня 2016 року. Звертає увагу, що слідчі експерименти з обвинуваченим та свідком були проведені в умовах, що суттєво відрізнялись від тих, які були на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який заперечував свою винуватість у вчиненні злочину та водночас просив вибачення у потерпілих, адвоката ОСОБА_11 , який вважав за можливе пом`якшити призначене підзахисному покарання, думку адвоката ОСОБА_10 про необхідність або закриття кримінального провадження, або призначення нового судового розгляду, потерпілих, які наполягали на реальному покаранні для обвинуваченого, міркування прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.

Так, фактичні обставини виїзду автомобіля «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 заднім ходом, з прилеглої території на проїжджу частину дороги та зіткнення з мотоциклом марки «Yamaha R1», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував потерпілий ОСОБА_14 , ніким із учасників провадження не оспорюються.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений визнав свою вину частково та пояснив, що на початку маневру переконався в його безпеці, але потім, здаючи заднім ходом з метою виїзду на проїзну частину дороги, побачив з правого боку світло фар транспортного засобу, який наближався та вважав, що встигне закінчити маневр і продовжив рух. Проте, несподівано відчув удар, після чого проїхав вперед, а потім зупинився і побачив, що відбулося зіткнення з мотоциклом.

Такі свідчення ОСОБА_12 підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_15 , яка була пасажиром автомобіля «ВАЗ 2108» днз НОМЕР_2 та перебувала на передньому пасажирському сидінні в момент пригоди.

Доводи апеляційної скарги адвоката Мельника про відсутність в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину з огляду на порушення водієм мотоцикла швидкості руху в населеному пункті не ґрунтуються на законі.

Як вбачається з висновку №252 судової автотехнічної експертизи, яку проводив судовий експерт ОСОБА_16 (т.1 а.с.178-182), технічна можливість уникнути зіткнення з боку водія автомобіля «ВАЗ 2108» визначалася виконанням ним вимог п.п.10.1, 10.2 та 10.9 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В умовах місця пригоди дії ОСОБА_12 не відповідали вказаним вимогам Правил і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з ДТП. Водночас експерт зазначив про порушення водієм мотоцикла вимог п.12.3 Правил, які також з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з ДТП. При цьому навіть за умов невідповідності дій потерпілого вимогам п.п.12.4 та 12.9 Правил, вони не знаходилися в причинному зв`язку з пригодою.

В засіданні суду апеляційної інстанції експерт ОСОБА_16 підтвердив свої висновки та навів відповідні обґрунтування.

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч.2 чт.286 КК України, включає три обов`язкові ознаки:

а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху);

б) суспільно небезпечні наслідки (смерть потерпілого);

в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

У випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст.286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.
Для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила
Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
Про це наголошує і Пленум Верховного Суду України у п.7 постанови №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
Як вбачається із обсягу та характеру фактичних обставин справи, ОСОБА_12 під час керування автомобілем, виїжджаючи заднім ходом з прилеглої території на проїзну частину дороги, побачив справа світло фар транспортного засобу, який наближався, проте продовжив рух, вважаючи, що встигне закінчити маневр і виїхати на дорогу, звільнивши смугу руху для цього транспортного засобу, внаслідок чого сталося ДТП.
Захисник ОСОБА_13 в обґрунтування своїх доводів про винуватість в ДТП саме водія мотоцикла посилається на дані висновків судових експертиз про рух мотоцикла з ввімкненим ближнім світлом фар, перевищення водієм мотоцикла встановленої швидкості та невжиття ним заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Водночас стверджує про належне виконання обвинуваченим вимог п.п. 10.1, 10.2 та 10.9 Правил дорожнього руху.
Проте, із поєднання та оцінки зазначених обставин у сукупності вбачається, що в ситуації, яка виникла на дорозі за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_12 та мотоцикла під керуванням ОСОБА_14 , саме обвинувачений перший створив небезпеку для потерпілого, мав більше можливостей уникнути зіткнення, зупинивши свій автомобіль. Проте ОСОБА_12 цього не зробив, а побачивши світло фар транспортного засобу, який наближався, продовжував виїжджати заднім ходом на головну дорогу з прилеглої території, не переконавшись у безпечності руху.
ОСОБА_14 вживав заходи до безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (автомобіля «ВАЗ 2108»), але внаслідок того, що ОСОБА_12 не виконав обов`язку, встановленого пунктами 10.1, 10.2 та 10.9 Правил дорожнього руху, тобто перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, не дав дорогу транспортному засобу, що рухався по ній; під час руху засобу заднім ходом створив перешкоду водію мотоцикла, не звернувся для забезпечення безпеки руху за допомогою до інших осіб, сталося зіткнення транспортних засобів.
У цій дорожній ситуації потерпілий, рухаючись по своїй полосі, не міг передбачити, що автомобіль заднім ходом виїде на проїзну частину дороги і створить перешкоду для його руху та не зміг (не був спроможний) зменшити швидкість мотоцикла до повної зупинки і тому відбулося зіткнення.
Враховуючи наведене, з огляду на положення п. 1.4 Правил дорожнього руху, місцевий суд правильно врахував, що потерпілий мав право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила і, рухаючись по головній дорозі, був вправі розраховувати, що водій ОСОБА_12 , який виїздив заднім ходом з прилеглої території, виконає вимоги Правил і дасть дорогу мотоциклу.
Твердження в апеляційній скарзі захисника про те, що мотоцикл знаходився поза межами поля зору обвинуваченого під час маневру спростовуються як показаннями ОСОБА_12 і свідка ОСОБА_17 , так і протоколами слідчих експериментів з участю цих осіб, відповідно до яких світло фар транспортного засобу вони бачили на відстані близько 200 м. (т.1 а.с. 184-187, 188-190).
При цьому слідчий експеримент проведений у відповідності з вимогами ст.240 КПК України, за його результатами складений відповідний протокол, в якому докладно викладені умови і результати слідчого експерименту.
Доводи захисника про рух мотоцикла з увімкненим світлом фар в положенні вмикача «ближнє», а не «дальнє», в даному випадку не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_12 , оскільки він бачив, що з правого боку по головній дорозі наближається транспортний засіб з увімкненим світлом фар і зобов`язаний був дати йому дорогу.
Наведене спростовує висновки судового експерта ОСОБА_18 від 31 серпня 2016 року про відсутність у діях ОСОБА_12 невідповідностей п.10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху.
Також колегія суддів звертає увагу, що експерт ОСОБА_18 , проводячи дослідження після ухвалення вироку, не дав відповіді на питання щодо відповідності дій обвинуваченого пункту 10.9 Правил дорожнього руху, відповідно до яких під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху.
Під час допиту апеляційним судом експерт ОСОБА_18 також не зміг обґрунтовано пояснити свої висновки.
Вищевказане спростовує твердження адвоката ОСОБА_13 про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_12 та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив пункти 10.1, 10.2 та10.9 Правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

Разом з тим, колегія суддів з огляду на доводи апеляційної скарги обвинуваченого і конкретні обставини справи, з урахуванням того, що ОСОБА_12 є досить молодою людиною, вперше вчинив злочин з необережності, був тверезий, одразу після дорожньо-транспортної пригоди намагався надати допомогу потерпілому, має неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, частково відшкодував потерпілим шкоду, вважає за можливе пом`якшити призначене покарання до мінімального, передбаченого санкцією інкримінованого злочину.

Водночас, враховуючи, що внаслідок злочину загинула людина; шкода повністю не відшкодована; з огляду на відсутність щирого каяття та з урахуванням думки потерпілих та законного представника потерпілого про необхідність призначення реального покарання у виді позбавлення волі; колегія суддів не вбачає підстав для застосування приписів ст.69 та ст.75 КК України, про що просив обвинувачений в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі захисника не наведено визначених кримінальним процесуальним законом підстав для призначення нового судового розгляду кримінального провадження. Не встановлено таких підстав і колегією суддів під час апеляційного розгляду.
Отже, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_13 не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 необхідно задовольнити частково.

Водночас, колегія суддів вважає, що на підставі ч.2 ст.404 КПК України ухвала Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 липня 2016 року про внесення до вироку виправлення, яким задоволено цивільний позов потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та законного представника потерпілого ОСОБА_19 підлягає скасуванню з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, у хвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд навів відповідні мотиви щодо заявлених позовів, проте, всупереч наведеним вимогам закону, не вирішив їх у вироку.

Кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості ухвалення судом рішення про внесення до вироку виправлень, якими цивільний позов можливо задовольнити та стягнути з обвинуваченого майнову та моральну шкоду, а тому вказана ухвала підлягає скасуванню з направленням цивільного позову на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 червня 2016 року щодо ОСОБА_12 змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_12 покарання та вважати його засудженим за ч.2 ст.286 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.2 ст.404 КПК України скасувати ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 липня 2016 року про внесення виправлення до вироку, а цивільний позов потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та законного представника потерпілого ОСОБА_19 ОСОБА_9 направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В зв`язку з набранням вироком законної сили ОСОБА_12 взяти під варту.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 рахувати з 10 лютого 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4