Єдиний унікальний номер 242/2746/15-к Номер провадження 11-кп/775/959/2016

ВИРОК

Іменем України

2 грудня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Селидове Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.258-3 ч.1, 263 ч.1 КК України,

встановив:

Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 27 травня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.263 ч.1 КК України, і призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання Трошину зараховано строк попереднього ув`язнення в період з 13 січня 2015 року по 27 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення вибухотехнічної експертизи в сумі 614 гривень 90 копійок.

Витрати за проведення комп`ютерно-технічної, фотопортретної, почеркознавчої експертиз віднесено на рахунок держави.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим же вироком ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.258-3 ч.1 КК України, визнано невинуватим за недоведеністю його участі у вчиненні цього правопорушення і за ст.258-3 ч.1 КК України виправдано.

Трошина визнано винуватим в незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів за таких обставин.

В 20-х числах листопада 2014 року, точну дату органами досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , знаходячись на території м.Донецька, точне місце органами досудового розслідування не встановлене, діючи умисно, без дозволу, передбаченого законом, - Постановою Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-ХІІ « Про право власності на окремі види майна», Інструкцією про порядок виготовлення, придбання зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної , пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряжених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. №622 зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. №292, у період навчання на воєнній кафедрі Донецького технічного університету знайшов на полігоні корпус ручної осколкової гранати РГД-5 та запал до ручної гранати «УЗРГМ», які є бойовими припасами.

Зазначені бойові припаси ОСОБА_6 за відсутності відповідного дозволу, виданого компетентними органами Міністерства внутрішніх справ України, носив при собі та зберігав за адресою: АДРЕСА_2 до 06 січня 2015 року, коли вони були вилучені у нього працівниками міліції Селидівського МВ ГУМВС України в Донецькій області в ході огляду місця події.

В апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності за ст.263 ч.1 КК України. В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги його твердження та інші обставини справи, які свідчать про те, що він добровільно повідомив правоохоронні органи про наявність у нього гранати, вказав місце її знаходження, що відповідно до ч.3 ст.263 КК України є підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності;.

Прокурор Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_5 просить скасувати вирок в частині виправдання Трошина за ст.258-3 ч.1 КК України і ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст.258-3 ч.1 КК України, та призначити йому покарання за цією нормою закону, а також за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України у виді 9 років позбавлення волі. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки усім доказам, які були надані суду стороною обвинувачення, безпідставно визнавши ці докази неналежними, недопустимими та недостовірними, тоді як цими доказами доведена вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст.258-3 ч.1 КК України.

В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили задовольнити її з наведених у скарзі підстав і висловили заперечення щодо апеляційної скарги прокурора.

Прокурор Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_5 підтримав свою апеляційну скаргу і висловив заперечення проти апеляційної скарги обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував того, що за встановлених вироком суду обставин він придбав, носив та зберігав корпус ручної осколкової гранати РГД-5 та запал до неї, які є бойовими припасами. Ці обставини не заперечуються ним в апеляційній скарзі, а також в поясненнях, які ОСОБА_8 дав апеляційному суду.

Згідно показань ОСОБА_8 , які узгоджуються з протоколами слідчих дій, наведених у вироку, про наявність у нього вказаних боєприпасів ОСОБА_8 повідомив після затримання його працівникам правоохоронних органів та у зв`язку з його затриманням. До цього він не вчиняв будь-яких дій, направлених на добровільну передачу органам влади наявних у нього боєприпасів.

Відповідно до ч.3 ст.263 КК України звільняється від кримінальної відповідальності особа, яка вчинила злочин, передбачений частинами першою або другою цієї статті, якщо вона добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої.

Тому вищевказані дії ОСОБА_8 не можуть бути розцінені як добровільна здача ним бойових припасів і правильно кваліфіковані судом за ст.263 ч.1 КК України як незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів, через що підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст.263 КК України відсутні.

Органом досудового розслідування направлений до суду обвинувальний акт, згідно якого ОСОБА_6 , крім вчинення злочину, передбаченого ст.263 ч.1 КК України, пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, а саме у тому, що в період часу з травня 2014 року по 13 січня 2015 року ОСОБА_6 за власною ініціативою вступив до терористичної організації «Донецька народна республіка», утвореної 07 квітня 2014 року у м.Донецьку, одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, тобто стійкого об`єднання невизначеної кількості осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації, і особисто брав участь у діяльності цієї терористичної організації.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність обвинувачення за ст.258-3 ч.1 КК України, пред`явленого Трошину.

В обґрунтування вироку в цій частині суд першої інстанції послався на те, що докази, надані стороною обвинувачення, суд не може визнати належними, допустимими та достовірними, через що твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про непричетність його до діяльності вищевказаної терористичної органцізації не були спростовані.

Однак, апеляційний суд вважає зазначені висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 13 березня 2015 року, проведеного з метою перевірки і уточнення відомостей, що мають значення для встановлення обставин вчинення злочину, з використанням пошукової системи «Google» були відкриті графічні зображення вигляду певних місцевостей зверху і підозрюваному ОСОБА_6 було запропоновано впізнати місцевості і показати місця його перебування та вчинення певних дій. Підозрюваний ОСОБА_6 заявив, що він впізнає зображення місцевостей і на електронних картах (зображеннях) показав місця його перебування і вчинення ним певних дій.

Зокрема, на електронній карті міста Селидове Донецької області ОСОБА_8 показав вулицю ОСОБА_9 і пояснив, що на вказаному ним місці приблизно 17-18 травня 2014 року ОСОБА_10 на прізвисько « ОСОБА_11 » та особа на прізвисько « ОСОБА_12 » запропонували йому вступити до лав бойовиків «ДНР»;

на електронній карті міста Донецька Трошин показав місце розташування будинку АДРЕСА_3 куди його та «Нікітоса» привіз чоловік на прізвисько « ОСОБА_12 » і де вони з « ОСОБА_11 » проживали приблизно три дні;

на карті селища Карлівка Донецької області ОСОБА_8 показав місце біля мосту на трасі Донецьк Дніпропетровськ де знаходився блокпост «ДНР» і куди він разом з « ОСОБА_11 » та « ОСОБА_12 » прибули з Донецька, після чого він і «Нікітос» замінили двох осіб, які несли службу на цьому блокпосту, прийняли у них автомати системи «Калашникова» АК-74 з чотирма магазинами до них і самі несли службу на цьому блокпосту, перевіряючи автомобілі;

на карті міста Горлівки Донецької області ОСОБА_8 показав приблизну місцевість біля фармацевтичного заводу, куди він 23 травня 2014 року прибув за дорученням «Скорпіона» для отримання зброї від підрозділу «Бес» терористичної організації «ДНР» для блокпосту в селищі Карлівка і разом з чоловіком на прізвисько « ОСОБА_13 » отримали 40 автоматів системи «Калашникова» АК-74, 4 цинки з патронами калібру 5,45 мм, 10 одиниць РПГ, один ящик з гранатами РГД-5, 10 одиниць гранат для підствольного гранатомету та відвезли цю зброю на вказаний блокпост;

на карті селища Карлівка Донецької області ОСОБА_8 показав місце розташування блокпосту, де він ніс службу 23 травня 2014 року і де відбувся бій з невідомими озброєними особами, одягнутими в чорну форму, які підійшли з боку с.Галицинівка і здійснили напад на блокпост, що під час бою він разом з «Нікітосом», «Шахтою», «Вишнею», відстрілюючись, відійшли за церкву, що в подальшому до них з боку селища Піски прибуло підкріплення з батальйону «Восток» та був здійснений обстріл з гранатометів «Муха», внаслідок чого невідомі особи відступили в бік с.Галицинівка;

на карті міста Донецька Трошин показав місцевість біля автозаправки «Паралель» біля вулиці Стратонавтів, де приблизно в період з 25 по 28 травня 2014 року він разом з «Нікітосом», « ОСОБА_12 » та з двома іншими особами встановлювали гранатомети АГС і здійснювали обстріли аеропорту міста Донецька;

на карті Донецька Трошин також вказав на будинок АДРЕСА_4 , де приблизно з 21 жовтня 2014 року він проходив навчання саперній справі протягом приблизно двох тижнів;

на карті міста Шахтарська Донецької області ОСОБА_8 показав місцевість, де розташовувалась військова частина № НОМЕР_1 терористичної організації «ДНР», в якій він після навчання проходив службу протягом приблизно 2 місяців (т.2 а.с.232-245).

Висновки суду першої інстанції про те, що вказаний протокол не може бути взятий до уваги в якості доказу вини ОСОБА_8 з посиланням на твердження обвинуваченого про те, що його поведінка при проведенні вказаної слідчої дії була обумовлена психологічним тиском з боку працівників СБУ, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Вказаний слідчий експеримент з участю ОСОБА_8 проведений слідчим в присутності двох понятих, яким як і Трошину були роз`яснені їх права та обов`язки, а також в присутності захисника підозрюваного, який забезпечував дотримання прав підозрюваного. Протокол цієї слідчої дії підписаний всіма учасниками, в тому числі ОСОБА_8 та його захисником, без будь-яких зауважень, через що вищевказані твердження обвинуваченого щодо здійснення тиску на нього суперечать фактичним обставинам кримінального провадження.

Тому цей протокол відповідає вимогам кримінально-процесуального закону, зокрема вимогам ст.ст.223, 240 КПК України, і відповідно до ст.86 КПК України є допустимим доказом.

Фактичні дані, встановлені вищевказаним протоколом, узгоджуються з іншими доказами у справі.

При затриманні ОСОБА_8 останній видав слідчому свій мобільний телефон «Самсунг» з сім-картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 (т.2 а.с.164-171).

На підставі ухвали слідчого судді був здійснений тимчасовий доступ до інформації про з`єднання по вищевказаному номеру і відповідно до протоколів огляду отриманої інформації, згідно координат базових станцій зв`язку, які забезпечували зв`язок вищевказаного номеру телефону, в період з 01.05.2014 року по 13.01.2015 року зафіксовано перебування абонента цього телефону, тобто Трошина, в місті Донецьку, зокрема, на АДРЕСА_4 , а також у місті Шахтарську та Шахтарському районі Донецької області, тобто, в місцях, про які ОСОБА_8 пояснював при проведенні слідчого експерименту (т.1 а.с.218-250, т.2 а.с.95-163).

В судових засіданнях, в тому числі і під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував того, що вищевказаний телефон дійсно належить йому і він дійсно періодично перебував у вказаний час в Донецьку, в Шахтарську і в Шахтарському районі.

Згідно висновків судової фотопортретної експертизи, у внутрішній пам`яті вищевказаного телефону ОСОБА_8 виявлені фото та відео файли із зображенням осіб, які перебувають як в польових умовах, так і в приміщеннях, в тому числі й одягнутих в камуфльовану форму, зі зброєю в руках, на фоні прапору так званої «Донецької народної республіки», а відео файлом зафіксований вибух, здійснений в польових умовах. Серед вказаних осіб присутні фотознімки із зображенням ОСОБА_6 .

Сам обвинувачений не заперечував того, що на файлах в його телефоні дійсно зображений він разом з іншими особами, що він дійсно у вказаний час перебував як в місті Донецьку, так і в Шахтарському районі. Будь-яких переконливих доводів про причини перебування його в цих місцях Трошин в судових засіданнях не навів.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 в судових засіданнях про те, що вказані фото та відео файли виконані ним під час проходження практичних занять на військовій кафедрі навчального закладу з використанням муляжів зброї не можуть бути взяті до уваги, оскільки восени 2014 року та взимку 2014-2015 років територія міста Донецька та Шахтарського району Донецької області вже була непідконтрольна органам державної влади України, а контролювалася бойовиками терористичної організації «ДНР», у цей час і на цій території не могли проводитися навчання на військовій кафедрі навчального закладу під контролем відповідних посадових осіб військових кафедр або військовослужбовців збройних сил України, про що свідчить також і наявність на фотознімках прапору так званої «Донецької народної республіки».

Тому зміст вказаних фото та відео файлів в телефоні ОСОБА_8 повністю узгоджується з вищенаведеними даними протоколу слідчого експерименту про перебування ОСОБА_8 в розташуванні військової частини № НОМЕР_1 терористичної організації «ДНР», в якій він після навчання проходив службу.

Згідно протоколу обшуку від 12 березня 2015 року в квартирі за місцем проживання ОСОБА_8 в місті Селидове Донецької області був виявлений та вилучений аркуш паперу з рукописними записами номерів телефонів і відповідно до висновку почеркознавчої експертизи ці записи виконані обвинуваченим ОСОБА_8 (т.2 а.с.173-174, 183-185). Належність окремих номерів телефонів позначена Трошиним як «Жир Оплот», «Коля Восток», «Лис Командир», тобто назвами, які співпадають з назвами підрозділів так званої «ДНР», а саме, «Восток», «Оплот», про які також пояснював ОСОБА_8 під час слідчого експерименту.

Висновки суду першої інстанції про недоведеність існування блокпостів «ДНР» в місцях, на які вказував ОСОБА_8 під час слідчого експерименту, про неспівпадіння місць перебування ОСОБА_8 про які він пояснював під час слідчого експерименту з даними базових станцій при фіксації зв`язку телефону обвинуваченого, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Та обставина, що в період, про який пояснював ОСОБА_8 , а саме травня 2014 року, в районі селища Карлівка Донецької області функціонували блокпости так званої ДНР є загальновідомим фактом, який не потребує доказування. В чому полягає вказане судом неспівпадіння у вироку суду не зазначено і такого неспівпадіння з вищенаведених доказів не вбачається.

Тому вирок суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_8 за ст.258-3 ч.1 КК України як такий, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, відповідно до вимог ст.ст.411, 420 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

З урахуванням сукупності вищенаведених доказів та обставин апеляційний суд приходить до висновку про доведеність пред`явленого Трошину обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.258-3 ч.1 КК України, за таких обставин.

В період часу з травня 2014 року по 13 січня 2015 року ОСОБА_6 за власною ініціативою вступив до терористичної організації «Донецька народна республіка», утвореної 07 квітня 2014 року у м.Донецьку, одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, тобто стійкого об`єднання невизначеної кількості осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації.

Завідомо для ОСОБА_6 учасники вказаної терористичної організації з моменту її створення систематично вчиняли на території України терористичні акти, здійснювали залякування населення, вбивства громадян, захоплення адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування України, вчиняли інші тяжкі й особливо тяжкі злочини, що призводило до дестабілізації суспільно-політичної ситуації в Україні.

ОСОБА_6 усвідомлював, що основною метою діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка» є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України, шляхом створення незаконного державного утворення «Донецька народна республіка» на території Донецької області в порушення порядку, встановленого ст.ст.2,73 Конституції України.

Вступивши до складу зазначених не передбачених законом збройних формувань терористичної організації «Донецька народна республіка», ОСОБА_6 невстановленими особами, що використовували позивні « ОСОБА_11 », « ОСОБА_12 » та « ОСОБА_14 », які керували зазначеними не передбаченими законом збройними формуваннями, був зарахований до їх складу та був забезпечений військовою камуфльованою формою одягу, а також вогнепальною зброєю (карабін «СКС», автомат «АК»), боєприпасами до неї, виконуючи функції вартового на «блокпосту» та сапера («військова частина № НОМЕР_1 », «військова частина № НОМЕР_3 »).

Місцями дислокації не передбачених законом збройних формувань терористичної організації «Донецька народна республіка», до складу яких входив ОСОБА_6 , протягом зазначеного вище періоду часу були відповідно: територія Ясинуватського району Донецької області (так званий «блокпост», розташований на автомобільній дорозі М 04 біля Карлівського водосховища) та перехрестя вул..Горлівської дивізії та Вуглегірського шосе в Калінінському районі м.Горлівки травень-червень 2014 року, Ворошиловський район м.Донецька буд. АДРЕСА_5 («військова частина № НОМЕР_3 » - листопад 2014 року), м.Шахтарськ, с.м.т.Оленівка Шахтарського району Донецької області, с.м.т. Оленівка Волноваського району Донецької області («військова частина № НОМЕР_1 » - листопад-грудень 2014 року).

Перебуваючи у складі зазначених вище не передбачених законом збройних формувань терористичної організації «Донецька народна республіка», ОСОБА_6 в період з травня 2014 року по 22 грудня 2014 року брав участь у їх злочинній діяльності, а саме, ніс чергову службу з вогнепальною зброєю, брав участь у бойових зіткненнях з підрозділами Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей України, на блокпосту, розташованому на автомобільній дорозі М 04 біля Карлівського водосховища на території Ясинуватського району Донецької області, брав участь у доставці боєприпасів на зазначений блокпост з м.Горлівки, проходив навчання мінно-підривній справі в так званій «військовій частині № НОМЕР_3 » ( АДРЕСА_5 ) у листопаді 2014 року, брав участь в облаштуванні мінних загороджень на місцевості біля с.м.т. Оленівка Шахтарського району Донецької області, с.м.т. Оленівка Волноваського району Донецької області з постійною дислокацією в м. Шахтарську Донецької області («військова частина № НОМЕР_1 ») у листопаді грудні 2014 року.

Вказаними діями Трошин взяв участь в терористичній організації «Донецька народна республіка», тобто вчинив злочин, передбачений ст.258-3 ч.1 КК України.

При призначенні покарання апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, який згідно положень ст.12 КК України є особливо тяжким, дані про особу обвинуваченого, а саме, що він раніше не судимий. Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання не встановлено

З урахуванням зазначених обставин суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ст.258-3 ч.1 КК України без конфіскації майна оскільки не встановлено, що він вчинений з корисливих мотивів, а також за сукупністю злочинів, з урахуванням обґрунтованості засудження його вироком суду першої інстанції за ст.263 ч.1 КК України.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст.404, 407, 411, 420 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Селидівського міського суду Донецької області від 27 травня 2016 року в частині засудження ОСОБА_8 за ст.263 ч.1 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі без зміни.

Апеляційну скаргу прокурора Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Цей же вирок Селидівського міського суду Донецької області від 27 травня 2016 року в частині виправдання ОСОБА_6 за ст.258-3 ч.1 КК України скасувати і ухвалити в цій частині свій вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст.258-3 ч.1 КК України і призначити йому покарання за цей злочин у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного йому за ст.263 ч.1 КК України, більш суворим покаранням, призначеним за ст.258-3 ч.1 КК України, остаточно призначити Трошину покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.72 ч.5 КК України зарахувати у строк покарання Трошину його попереднє ув`язнення в період з 13 січня 2015 року по 2 грудня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Селидівського міського суду Донецької області від 27 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

На судові рішення сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього вироку, а засудженим Трошиним в той самий строк з дня вручення йому копії цього вироку.

Судді: