Дата документу Справа № 331/5895/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/5895/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1074/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20 січня 2010 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ст.ст.69, 70 КК України до 3 років позбавлення волі; звільнений 17 квітня 2013 року умовно-достроково на не відбутий строк 8 місяців 5 днів;

- 22 квітня 2016 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту;

- 08 липня 2016 року Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 6 місяців арешту;

- 14 лютого 2017 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції за Запорізьким слідчим ізолятором),

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИЛА:
заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 13 квітня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавлення волі; на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, з урахуванням вироку Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2017 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 09 серпня 2016 року, зараховано термін попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 09 серпня 2016 року по день набрання вироком законної сили у строк відбування покарання із розрахунку, визначеному у ч.5 ст.72 КК України. Також постановлено зарахувати у строк остаточного призначеного покарання відбуте ОСОБА_6 покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, а саме: з 04 по 08 серпня 2016 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілих: ОСОБА_11 - 3900 грн, ОСОБА_8 2642 грн. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, виключити із обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що при ухваленні вироку судом неправильно враховані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який 4 рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та неодноразово відбував покарання у виді позбавлення волі; судимості не зняті і не погашені у встановленому законом порядку; нові злочини вчинені одразу після звільнення від попереднього покарання. Також зазначає, що судом недостатньо враховано, що ОСОБА_6 не працює та будь-яким суспільно корисним трудом не займається, як наслідок завдана потерпілим шкода не відшкодована.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 25 липня 2016 року приблизно о 20 годині 45 хвилин, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «пл.Свободи», розташованої на перехресті вул.Лепіка та пр.Соборного в м.Запоріжжя, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном ОСОБА_8 , тим самим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2 642 гривні.

Крім того, 29 липня 2016 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи біля будинку №143 по вул.Гоголя в м.Запоріжжя, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном ОСОБА_11 , тим самим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 2 725 гривень.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, з урахуванням вимог апеляційної скарги; потерпілого ОСОБА_8 , який фактично не підтримав апеляційну скаргу прокурора та вважав, що вирок суду першої інстанції, в т.ч. в частині призначеного покарання, є законним та обґрунтованим; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, при визначенні строку покарання ОСОБА_6 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, та щиросердо розкаявся, має постійне місце проживання, є раніше судимою особою, судимість за які не знята і непогашена в установленому Законом порядку, офіційно не працевлаштований.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд обґрунтовано визнав активне сприяння розкриттю злочину, оскільки останній свою вину на протязі розслідування та розгляду кримінального провадження визнавав в повному обсязі та жодного разу не змінював свою позицію по відношенню до вчинених злочинів.

Разом з цим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, хоч і послався у вироку, але не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, що свідчить про його стійку антисоціальну направленість, не працевлаштований, шкоду потерпілим не відшкодував.

З врахуванням всіх вказаних обставин та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що призначене останньому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців є м`яким - таким, що не відповідає особі обвинуваченого.

За таких обставин, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку, яким необхідно призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2017 року, більш суворим, остаточно слід призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, тобто, буде відповідати меті, визначеній у ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 13 квітня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.190 КК України, в частині призначеного покарання, скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 14 лютого 2017 року, більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4