АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/136/17 Справа № 199/2099/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000600 від 20 лютого 2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2016 року, відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 11 вересня 2008 Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Згідно постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровській області від 09 лютого 2010 року звільнення від відбування покарання скасовано з направленням до виправної колонії для відбування покарання;

- 13 грудня 2012 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 18 лютого 2016 року по відбуванню строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 до відбування покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1055 гривень 52 копійки.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , який є особою, раніше судимою за вчинення злочинів, передбаченого ст.ст. 185, 186 КК України, повторно вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин:

19 лютого 2016 року приблизно о 16:20 годині ОСОБА_6 знаходився в під`їзді будинку АДРЕСА_3 , де зустрів раніше йому не знайому потерпілу ОСОБА_9 , яка знаходилась в ліфті вказаного будинку. В цей момент у ОСОБА_6 раптово виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення майна останньої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , піднімаючись в зазначеному ліфті разом з потерпілою ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є очевидними для потерпілої, стоячи обличчям до обличчя до ОСОБА_9 , схопив її за руку, при цьому, тримаючи останню, почав вимагати мобільний телефон, але потерпіла ОСОБА_9 намагалась чинити опір. В цей момент ОСОБА_6 , наніс один удар рукою в область грудної клітини ОСОБА_9 , спричинивши останній фізичний біль. Після застосування ОСОБА_6 до потерпілої ОСОБА_9 фізичного насильства, вона віддала останньому належний їй мобільний телефон марки «Леново S 650», вартістю 1670 грн., ОСОБА_6 , в свою чергу, утримуючи вказаний телефон, вийшовши з ліфту і з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 1670 грн.

Також, наприкінці лютого 2016 року, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою м. Дніпро, по пр. Слобожанський, біля будинку № 1, зустрів невстановлену досудовим розслідуванням особу, яка запропонувала останньому безоплатно придбати бойові припаси 17-ть спортивно-мисливських патронів калібру 5,6 мм. кільцевого запалення, призначених для наступної нарізної спортивно-мисливської вогнепальної зброї: гвинтівок «ТОЗ - 11», «ТОЗ -16», «СМ - 2», «МЦ - 12-3», «МЦ - 12», «Стрела - 3», «БК - 2», карабіна «ТОЗ - 17», пістолетів «МЦ», «МЦ - 2-3», «МЦ - 55-1», «ТОЗ - 35», «ИЖ - 1», а також 19-ть 7,62 мм. гвинтівочних патронів зразка 1974 року з модернізованою трасуючою кулею «Т - 46м», призначених для стрільби з наступної військової нарізної вогнепальної зброї: гвинтівок конструкції Мосіна зразка 1891/30 років, самозарядної гвинтівки «СВТ», зразка 1940 року, карабінів конструкції Мосіна, зразка 1938/44 років, ручних кулеметів «РКД» та інше.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого на те законом дозволу, ОСОБА_6 , безоплатно прийняв від невстановленої слідством особи вказані бойові припаси - 17-ть патронів калібру 5,6 мм та 19-ть патронів калібру 7,62 мм., таким чином незаконно придбав бойові припаси та почав зберігати їх при собі, переносячи вулицями м. Дніпра, без передбаченого законом дозволу. На початку березня 2016 року ОСОБА_6 , зберігаючи при собі раніше незаконно придбані вищезазначені бойові припаси, прибув до свого знайомого ОСОБА_10 , за місцем його мешкання, а саме за адресою АДРЕСА_4 , де залишив вказані бойові припаси, таким чином незаконно переніс їх за місцем проживання останнього, де почав незаконно зберігати до 11 березня 2016 року.

11 березня 2016 року в період часу з 19:20 год. до 19:48 год. працівниками поліції було проведено огляд зазначеного помешкання в ході якого було виявлено та вилучено раніше незаконно придбані ОСОБА_6 бойові припаси 17-ть спортивно-мисливських патронів калібру 5,6 мм. кільцевого запалення, призначених для зазначеної нарізної спортивно-мисливської вогнепальної зброї.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2016 року змінити та визнати його невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки обставини подій, які вказані у вироку суду першої інстанції не підтверджуються зібраними доказами по справі, його показами та показами свідків у своїй сукупності.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належну оцінку тому, що під час досудового слідства співробітники правоохоронних органів чинили на нього тиск, щоб він зізнався у скоєних злочинах.

Крім того, вважає, що суд не надав належної оцінки показам потерпілої за епізодом ч. 2 ст. 186 КК України та показам свідків за епізодом обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України.

Також, в апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що при розгляді справи судом було допущено однобічність та неповноту судового слідства, крім того, зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі та виправдати обвинуваченого, думку прокурора, який заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з наступних підстав.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення апеляційною інстанцією є:

1) Неповнота судового розгляду

2) Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження

3) Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону

4) Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

5) Невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Оцінюючи правильність постановленого рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 з огляду на правильність застосування кримінального закону та дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України та правильність кваліфікації його дій підтверджується забраними у провадженні, дослідженими під час судового засідання та наведеними у вироку доказами у їх сукупності.

Зокрема, приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України судом було враховано покази потерпілої ОСОБА_11 , які узгоджуються з результатами слідчого експерименту за участі обвинуваченого, а саме те, що, згідно відповідного протоколу від 23 березня 2016 року (т. 1 а.с. 64-65), ОСОБА_6 в присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вказав під`їзд будинку АДРЕСА_3 де він, стоячи біля поштових ящиків, побачив, як в під`їзд зайшла невідома дівчина і спитала у нього, чи викликав він ліфт. Після того, як дівчина викликала ліфт та зайшла всередину, він також за нею зайшов. ОСОБА_6 показав як, в той час коли ліфт почав підніматися нагору, притис дівчину до стінки і почав вимагати мобільний телефон. В той час ліфт піднявся на потрібний поверх і двері відчинилися, на поверсі були люди і потерпіла почала кричати, тоді він зачинив двері ліфту натисканням кнопки і при цьому почав штовхати потерпілу в груди, від чого остання присіла навпочіпки. ОСОБА_6 також показав, що коли потерпіла продовжувала сидіти навпочіпки, то дістала з сумки мобільний телефон марки «Леново S650», та віддала йому, а він в свою чергу вибіг з ліфта. В той же день він направився на ринок «Озерський», де продав мобільний телефон невідомому за грошові кошти в сумі 800 грн., котрі витратив на особисті потреби.

Крім того, допитані судом першої інстанції у якості свідків слідчий ОСОБА_14 , котра проводила вказаний слідчий експеримент, а також поняті ОСОБА_12 і ОСОБА_13 підтвердили сам факт проведення слідчого експерименту та його результати.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, повідомлені обвинуваченим під час слідчого експерименту фактичні обставини узгоджуються з обставинами, встановленими під час пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_15 . Як зафіксовано у відповідному протоколі (т. 1 а.с. 59-60), ОСОБА_6 серед чотирьох пред`явлених для впізнання осіб впізнав свідок ОСОБА_15 , який під час впізнання заявив, що впізнає ОСОБА_6 як особу, котра 19 лютого 2016 року продала йому мобільний телефон марки «Леново S 650».

Суд першої інстанції також обґрунтовано як на належний та допустимий доказ послався у вироку на протокол пред`явлення особи для впізнання від 21 березня 2016 року (т. 1 а.с. 53-54), де ОСОБА_9 з чотирьох пред`явлених для впізнання за фотознімками осіб впізнала ОСОБА_6 як особу, яка 19 лютого 2016 року в ліфті, який розташований в будинку № 66 по вул. Калиновій м. Дніпропетровська, у неї викрала мобільний телефон марки «Леново».

Усуваючи розбіжності між показами обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_9 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що потерпіла до описаних подій не знала ОСОБА_6 та судом було не встановлено підстав, за яких вона могла б оговорити останнього.

Крім того, потерпіла ОСОБА_9 не тільки впізнала ОСОБА_6 під час відповідної слідчої дії на стадії досудового розслідування, але й в судовому засіданні в суді першої інстанції однозначно вказала на ОСОБА_6 як на особу, яка вчинила щодо неї грабіж та дала показання які не тільки не спростовуються, а навпаки підтверджуються показами, які у ході слідчого експерименту давав обвинувачений.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є доведеною поза розумним сумнівом.

Зокрема, приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_6 за епізодом придбання, носіння та зберігання бойових припасів суд першої інстанції врахував рапорт о/у СКП АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 від 11 березня 2016 року (т. 1 а.с. 75), згідно якого 11 березня 2016 року ним було отримано письмову інформацію від ОСОБА_6 про те, що на початку березня 2016 року за адресою: АДРЕСА_4 , він залишив у свого знайомого на зберігання особисті речі, серед яких знаходились набої до вогнепальної зброї.

Крім того, як вбачається з протоколу огляду місця події від 11 березня 2016 року (а.с. 77), наявному в матеріалах кримінального провадження за письмовою згодою власника житла ОСОБА_17 (т. 1 а.с. 76) і за участі ОСОБА_10 , а також понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , було оглянуте приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

В ході огляду ОСОБА_10 видав такий, що знаходився в коридорі в тумбочці полімерний пакунок чорного кольору, всередині якого, за його поясненнями, знаходяться речі, що належать ОСОБА_6 , котрий залишив вказаний пакет на початку березня 2016 року.

Під час огляду вказаного пакету було встановлено, що в ньому знаходиться пара чоловічих шкіряних чобіт, всередині яких, в свою чергу, знаходяться предмети, схожими на патрони у кількості 17 штук та 19 предметів, схожих на патрони калібру 7,62 мм., які були вилучені та опечатані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні поняті ОСОБА_18 і ОСОБА_19 під час допиту у якості свідків, а також допитаний судом у якості свідка ОСОБА_20 , підтвердили сам факт та результати огляду.

Крім того, допитаний судом у якості свідка ОСОБА_10 показав суду, що на початку березня 2016 року до нього прийшли співробітники поліції і спитали, чи знає він ОСОБА_21 . Він сказав, що знає такого, який є його товаришем, і що той переночував у нього в кінці лютого чи початку березня 2016 року та залишив свій пакет. На їх прохання він показав пакет і під час огляду пакету в присутності понятих виявилося, що в ньому патрони

Законність проведення огляду мешкання, підтвердила свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні, яка зазначила,що вона надавала згоду на проведення огляду в її квартирі і що за результатами огляду були вилучені предмети схожі на патрони.

У відповідності до висновку судово-балістичної експертизи № 08/3.2-148 від 28 березня 2016 року (т. 1 а.с. 80-84) сімнадцять патронів калібру 5,6 мм та дев`ятнадцять патронів калібру 7,62 мм, виявлені та вилучені 11 березня 2016 під час проведення огляду квартири за адресою: АДРЕСА_4 , являються бойовими припасами. Сімнадцять патронів являються спортивно-мисливськими патронами калібру 5,6 мм. кільцевого запалення. Дані патрони призначені для наступної нарізної спортивно-мисливської вогнепальної зброї: гвинтівок «ТОЗ - 11», «ТОЗ - 16», «СМ - 2», «МЦ - 12-3», «МЦ - 12», «Стрела - 3», «БК - 2», карабіна «ТОЗ - 17», пістолетів «МЦ», «МЦ - 2-3», «МЦ - 55-1», «ТОЗ - 35», «ИЖ - 1» та інше. Дев`ятнадцять патронів являються 7,62 мм. гвинтівочними патронами зр. 1974 р. з модернізованою трасуючою кулею «Т - 46м». Вказані патрони призначені для стрільби з наступної військової нарізної вогнепальної зброї: гвинтівок конструкції Мосіна зр. 1891/30 рр., самозарядної гвинтівки «СВТ» зр. 1940 р., карабінів конструкції Мосіна зр. 1938/44 рр., ручних кулеметів «РКД» та інше. Патрони придатні до стрільби. Патрони виготовлені промисловим способом.

Доводи обвинуваченого щодо застосування до нього на стадії досудового розслідування недозволених методів не знайшли свого підтвердження при вивченні матеріалів кримінального провадження, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність факту застосування до обвинуваченого зазначених методів, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження за результатом проведення перевірки даного питання 31 травня 2016 року слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської област була винесена постанова про закриття вказаного кримінального провадження (т. 2 а.с. 45-46).

Крім того, оглядом журналу обліку доставлених та затриманих Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області встановлено, що у вказані ОСОБА_6 дати його не доставляли до відділу поліції.

Крім того, в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які приймали участь у якості понятих під час слідчого експерименту, показали, що ОСОБА_6 самостійно показував механізм вчинення ним грабежу і при цьому жодних підказок чи тиску з боку співробітників поліції не було.

Слідча ОСОБА_14 також показала суду, що під час слідчого експерименту, як і до його проведення, ніхто будь якого тиску на обвинуваченого не чинив. Останній добровільно і свідомо показав механізм вчинення грабежу, при цьому виявив обізнаність щодо деталей вчинення злочину які їй, як слідчому, на той час ще відомі не були.

Враховуючи досліджені у суді першої інстанції докази, які обґрунтовано визнано судом належними та допустимими,колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах, за ч. 2 ст. 186,, ч.1 ст. 263 КК України.

Таким чином, неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування вироку суду, апеляційною інстанцією не встановлено, тому не має підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів -,

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4