Справа № 192/3182/16-к
Провадження № 1-в/192/1965/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2016 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дніпропетровськ, на даний час відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21, засудженого вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2016 року в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 05 серпня 2013 року по 19 листопада 2013 року, з 23 січня 2014 року по 08 квітня 2014 року та з 18 вересня 2014 року по 09 січня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника СВК № 21 ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

Початок строку: 09.01.2014 року

Кінець строку: 10.04.2017 року

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, посилаючись на те, що він за час відбування покарання не має стягнень, має одне заохочення, працював з перших днів днювальним відділення, а з квітня 2015 року працевлаштований старшим днювальним, приймає участь у всіх заходах та програмах, приймав участь в ремонтах відділення, також він є інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку у фтизіатра. Вважає, що він довів своє виправлення.
В судовому засіданні засуджений просив клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, оскільки вважали, що засуджений не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення.

Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з таким.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в Солонянській ВК №21 знаходиться з 28 грудня 2013 року, відбув 3/4 частинистроку покарання, працевлаштований днювальним відділення з 2015 року. До 2015 року не працював.

Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с. 9) на даний період часу засуджений має лише одне заохочення у вигляді подяки, застосоване 27 липня 2016 року за підсумками ІІ кварталу 2016 року. Згідно характеристик безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою, до виконання вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість та байдужість.

Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявне у засудженого одне заохочення є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно наявної в матеріалах справи характеристики (а.с.8) за весь період відбування покарання характеризується посередньо, стягнень немає, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не прагне підвищення наявного загальноосвітнього рівня, у зв`язку з чим суд, не може визнати поведінку засудженого сумлінною.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, засуджений зобов`язаний неухильнододержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

29 квітня 2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_3 як особі, що не довела свого виправлення.
Комісією установи від 30 листопада 2016 року засудженому ОСОБА_3 погоджено оцінку ступеню виправлення, як такий, що не довів свого виправлення (а.с.15).
Суд вважає, що хоча ОСОБА_3 і відбув необхідну частину покарання для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, проте суд вважає що поведінка засудженого не є такою, що має слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення. За весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_3 заохочувався лише один раз 27 липня 2016 року, що свідчить про відсутність стійкої позитивної динаміки у його поведінці.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_3 умовно-дострокового звільнення є передчасним, засуджений не є готовим для самокерованої законослухняної поведінки, не довів свого виправлення, а тому у задоволенні його клопотання необхідно відмовити.

Крім того, суд вважає, що засуджений ОСОБА_3 на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1