Справа №577/5353/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/275/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2017 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп, Сумської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій він не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини, просить вирок суду щодо нього скасувати, а кримінальне провадження закрити згідно ч.4 ст.309 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України і призначено йому покарання за цим законом у виді 1 року обмеження волі.

У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання у виді 1 року обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації (до їх створення кримінально-виконавчу інспекцію) про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїздити за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 1587 грн. 72 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений вказує, що він добровільно розпочав лікування, що було підтверджено під час судового розгляду відповідною довідкою, показами самого обвинуваченого, свідків, в тому числі лікаря нарколога, проте, суд дійшов хибного висновку, що його дії не є добровільними, а вимушеними та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про застосування ч. 4 ст. 309 КК України, відповідно до якої передбачено, що особа, яка звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії звільняється від кримінальної відповідальності.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Відповідно до наданих прокурором ОСОБА_9 письмових заперечень на апеляційну скаргу ОСОБА_8 , вона не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та закриття провадження та зазначає, що відносно ОСОБА_8 станом на лютий місяць 2017 року до суду направлений обвинувальний акт в іншому кримінальному провадженні по обвинуваченню його за ч.2 ст.309, ч.2 ст.307, ч.1 ст.263 КК України.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, ОСОБА_8 , 01 листопада 2016 року, близько 12 години, перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_2 за місцем свого проживання, знайшов у власній поштовій скринці два згортки з білою порошкоподібною речовиною, та зрозумівши, що дана речовина є психотропною, підібрав її, тобто незаконно придбав 0,8056 грамів амфетаміну, який поклав до кишені одягу та став незаконно зберігати при собі без мети збуту для власного вживання.

У подальшому того ж дня, ОСОБА_8 , близько 14 год., почав перевозити дану психотропну речовину на автомобілі ВАЗ 2103, д.н.з. НОМЕР_1 , та у зв`язку з порушенням ПДР України був зупинений працівниками поліції Конотопського ВП ГУНП в Сумській області. В ході огляду в приміщенні Конотопського ВП ГУНП в Сумській області особистих речей ОСОБА_8 виявлено та вилучено паперовий згорток та згорток із фольги з порошкоподібною речовиною білого кольору, що згідно висновку експерта є психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетаміном, масою 0,6093 г та 0, 1963 г.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, які достатньо викладені у вироку, їм дана належна оцінка і апелянтами вони не оспорюються.

Так, в основу вироку покладені покази самого ОСОБА_8 , який в повному обсязі визнав свою вину, а також досліджені надані органом досудового розслідування інші докази.

Дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України судом кваліфіковані вірно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вимоги, які обвинувачений зазначає в своїй апеляційній скарзі про закриття кримінального провадження відносно нього з підстав передбачених ч.4 ст.309 КК України, вже були предметом судового розгляду суду першої інстанції і ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2017 року ОСОБА_8 було відмовлено у задоволенні клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 309 КК України.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувачений ОСОБА_8 не ставить за мету вилікуватися від наркоманії, не з`являється на лікування, а використовує обставину перебування на лікуванні як спосіб ухилитися від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним, виходячи з наступного.

Так, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України за злочин, передбачений частиною 1 цієї статті підлягає винна особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії. Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Суд першої інстанції дослідивши зазначене питання належним чином та допитавши свідків, встановив, що ч. 4 ст. 309 КК України не може бути застосована до ОСОБА_8 , оскільки сам факт надання суду ОСОБА_8 довідки з лікувальної установи, не може бути підставою для звільнення його від передбаченої законодавством відповідальності, так як за висновком лікарів (т.2 а.п.25), ОСОБА_8 вживав наркотики епізодично та необхідності його лікування від наркоманії не потребує, про що в судовому засіданні 16 січня 2017 року також зазначив лікар-нарколог ОСОБА_10 .

Так, за показами ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , даними в судовому засіданні, обвинувачений звертався до лікарні 26 грудня 2016 року та почав лікуватися.

Свідок ОСОБА_10 , лікар-нарколог, пояснив, що він за зверненням ОСОБА_8 , 26.12.2016 року призначив профілактичне лікування, яке складається з заспокійливих засобів та вітамін групи В. Про те чи закінчив ОСОБА_8 лікування може тільки здогадуватись, оскільки обвинувачений до нього більше не звертався, а строк лікування, який складає 10 діб, закінчився.

Дані обставини підтвердив і сам ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_11 .

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 не ставив за мету вилікуватися від вживання психотропних речовин, не з`являвся на лікування та використовував дану обставину (перебування на лікуванні), як спосіб ухилитися від кримінальної відповідальності.

Також колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 ч.4 ст. 309 КК України і звільнення його від кримінальної відповідальності і під час апеляційного перегляду вироку щодо нього.

Оскільки в ході апеляційного розгляду, як зазначалося вище, було встановлено що ОСОБА_8 не страждає на наркоманію і не потребує лікування від неї, затриманий з наркотиками він був 01 листопада 2016 року, а до лікувального закладу звернувся лише 26 грудня 2016 року, то в даному випадку колегія суддів дійсно розцінює його дії як намагання уникнути відповідальності за скоєне.

Що стосується наданої захисником в ході апеляційного перегляду вироку, довідки від лікаря-нарколога КЗ «Конотопська ЦРЛ ім. ак. М.Давидова», то колегія суддів не може взяти її до уваги, як головну підставу звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки, як в суді першої інстанції було встановлено та підтвердив і сам обвинувачений при апеляційному розгляді вироку, його лікуючим лікарем-наркологом був лікар ОСОБА_12 , який і допитувався в суді першої інстанції до даному факту, а надана захисником довідка від 15.05.2017 року є за підписом іншого лікаря - лікаря ОСОБА_13 .

Крім цього, колегія суддів погоджується з призначеним за вироком суду ОСОБА_8 видом та мірою покарання.

Так, у відповідності до вимог ст.65 КК України, при призначенні обвинуваченому покарання, суд враховував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який має молодий вік, не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність судимостей, обставин, які обтяжують покарання судом встановлено не було, та призначив ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, тобто у розмірі, наближеному до мінімального, який передбачений санкцією ч.1 ст.309 КК України.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_8 раніше не судимий, визнав себе винним, від злочину не настало негативних наслідків, суд першої інстанції винайшов за можливе звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України.

І таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2017 року в частині присудження покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає вирок без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2017 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.