АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження №0001567 від 28.02.2017 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

У кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 27.02.2017 року о 15 год., перебуваючи на території Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України, що розташований за адресою: м.Київ, вул. Васильківська, 33, проник до тепличного приміщення, звідки намагався таємно викрасти алюмінієвий профіль загальною довжиною 99 метрів вартістю 3960 грн., проте був помічений та затриманий працівниками охорони інституту.

В поданій апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що Законом України №2490а від 07.09.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», який набрав чинності 08.10.2016, у статтю 76 КК України внесено зміни, якими пунктом 2) частини другої цієї статті визначено додатковий обов`язок, який покладається на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, - «не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації».

Разом із цим, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції поклав на обвинуваченого обов`язок «не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації», чим неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст.76 КК України, та незаконно покращив становище обвинуваченого.

За наслідками апеляційного розгляду просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. Згідно зі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Заслухавши пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва, обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 , за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювались, та розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини злочину та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оскаржуються та не оспорюються, а тому, у відповідності до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Разом із цим, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з вироку суду, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції наряду з іншими обовязками, передбаченими ст.76 КК України, поклав на обвинуваченого обов`язок протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Разом із цим, покладаючи на обвинуваченого, звільненого від відбування покарання, обов`язки, передбачені ст.76 КК України, суд не врахував, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07.09.2016 № 1492-VIII, який набрав чинності 08.10.2016, стаття 76 КК України викладена в новій редакції, частина друга якої передбачає, що суд на осіб, звільнених від відбування покаранням з випробуванням, може додатково покласти ряд обов`язків, в тому числі обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_6 допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням поклав на нього обов`язки, які не відповідають положенням ст.76 КК України.

Відповідно до ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни вироку суду.
Колегія суддів вважає, що покладення на ОСОБА_6 обовязків, передбачених ст.76 КК України в редакції Закону України від 07.09.2016 № 1492-VIII, можливе шляхом зміни вироку суду, а не його скасування, як про це просить прокурор, оскільки рішенням суду апеляційної інстанції не вирішуються питання, передбачені ч.1 ст.420 КПК України, та не погіршується становище обвинуваченого.
З наведених підстав апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2017 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування, змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст.75 України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Згідно зі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_______________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3