Справа № 298/496/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.05.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури на ухвалу слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18.04.2017.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, із середньою спеціальною освітою, одруженої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, строком на 02 (два) місяці - до 17.06.2017, з покладенням на неї обов`язків: прибувати до посадових осіб органів досудового розслідування, прокуратури та суду на їх виклики; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання або роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Із поданого слідчим клопотання вбачається, що ОСОБА_6 , 15.04. 2017, близько 17 год., знаходячись за місцем проживання, на подвір`ї власного будинку за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у ході сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між нею та ОСОБА_9 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесла декілька ударів дерев`яною палицею в область голови ОСОБА_9 .. Внаслідок нанесення ударів, останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забій мозку важкого ступеня, перелом основи склепіння черепа, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинила тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий просив застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя прийшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність у суді підстав до задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а від так, за відсутністю ризиків, які дають підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_6 може здійснювати, дії передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто переховуватися від органів досудового розслідування або суду чи незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, відмовив в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Слідчий суддя також зазначив, що в матеріалах поданих слідчим та клопотанні, доказів щодо існування вищевказаних ризиків фактично не наведено, як і в судовому засіданні не стверджується висновок органів досудового розслідування та прокурора про необхідність обрання підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу лише у вигляді тримання під вартою, а не більш м`яких запобіжних заходів, у той час, коли сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , не може бути підставою до обрання цього запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід тримання під вартою; підозрювану ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є недостатніми для переконання, що жоден і більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першої цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Метою застосування запобіжного заходу, згідно ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам : 1) переховуватися від органів досудового слідства або суду; 2) знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому кримінальному провадженні; 4) перешкодити кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Апеляційним судом установлено, що при розгляді клопотання щодо обрання підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею належним чином перевірена його обґрунтованість у розумінні наявності підозр про вчинення нею діянь, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
З матеріалів судового провадження вбачається, що стороною обвинувачення не було наведено достатніх підстав для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зокрема, не надано переконливих доказів того, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити виконання ОСОБА_6 на досудовому розслідуванні покладених на неї процесуальних обов`язків та перешкоджати кримінальному провадженню. Посилання в апеляційній скарзі на те, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та незаконно впливати на свідків, не знайшли свого підтвердження ні при розгляді клопотання слідчим суддею, ні в апеляційному суді.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги й те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина інвалід із дитинства, яка потребує стороннього догляду, чоловік ОСОБА_12 є також інвалідом другої групи (а.м.13-15).
Отже, єдиною наявною підставою для обрання підозрюваній запобіжного заходу - тримання під вартою є тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_6 ..
У контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину, не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Роман Мирошниченко проти України» є не обґрунтованим.
У рішенні, ухваленому в Страсбурзі 19.02.2009 у справі «Роман Мирошниченко проти України» Суд визнав, що той факт, що заявник підозрювався в скоєнні серйозного злочину, можливо, спочатку виправдовував його утримання під вартою. Однак після певного часу судова влада була зобов`язана привести інші вагомі підстави для подальшого утримання під вартою, що не було зроблено в даному випадку. Крім того, ні на одній зі стадій, національні суди не розглядали можливість застосування будь-яких альтернативних запобіжних заходів і, спираючись, головним чином на тяжкість звинувачення, органи влади продовжували тримання заявника під вартою
на підставах, які не можуть вважатися «відповідними та достатніми». Отже, висновки Суду стосуються того, що заявник заявив про порушення статті 5 §3 Конвенції на тій підставі, що тривалість його тримання під вартою в період з 06.12. 2002 до 01.04.2004 було надмірною, а тому ці доводи апеляційний суд відхиляє.
Оскільки прокурором не було доведено обставин того, що до ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, слідчий суддя обґрунтовано обрав їй запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що не суперечить положенням ст.ст. 178, 194 КПК України.
Інші доводи наведені в апеляційній скарзі та в поясненні прокурора не підтверджені жодними належними письмовими доказами й не є підставами для скасування чи зміни ухвали слідчого судді.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд ,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської місцевої прокуратури - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18.04.2017 щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: