Справа № 307/1140/17
Провадження № 1-кп/307/373/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді ОСОБА_1
з участю: прокурора ОСОБА_2
потерпілого ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, із загальною середньою освітою, одруженого, сезонного робітника, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 129 та ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В червні 2016 року, ОСОБА_5 , зайшовши в урочищі Березованя у с. Кричово, револьвер, заряджений одним патроном, умисно, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї, достеменно знаючи, що знайдений ним предмет є такою зброєю, приніс його до підсобного приміщення за місцем свого постійного проживання, у дворогосподарство АДРЕСА_1 , де зберігав до 21.12.2016 р.
Крім того, 21.12.2016 р., близько 23.40 год., ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля огорожі дворогосподарства АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_3 , під час словесної сварки з останнім, тримаючи в правій руці вогнепальну зброю гладкоствольний револьвер, погрожував ОСОБА_3 вбивством, чим викликав у нього реальні підстави побоюватися виконання цієї погрози.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав. Пояснив, що літом або восени 2016 року, в урочищі Березованя в селі Кричово він знайшов револьвер в барабані якого знаходився один патрон. Знайдену зброю приніс по місцю свого проживання і зберігав її у дроварні. У грудні цього ж року між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт, так як він вважав, що той винен йому гроші. 21.12.2016 р., після 23.30 год., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, він взяв знайдений револьвер та каністру з якоюсь рідиною і пішов до будинку потерпілого. Прийшовши на місце почав обливати ворота рідиною що була у каністрі, вважаючи що це легкозаймиста речовина. У це час вийшов ОСОБА_7 і наніс йому удар в обличчя від якого він упав на землю. Лежачи дістав із кишені револьвер, у барабані якого знаходився один набій, і хотів налякати потерпілого направивши зброю на нього. Потім Шимонкій ногою вибив від нього з руки револьвер. Про вчинене шкодує.
Розглянувши матеріали кримінального провадження суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю. Крім його особистого визнання це стверджується показаннями потерпілого ОСОБА_3 , який показав, що 21.12.2016 р., приблизно о 23.40 год. почув, що його собака голосно гавкає. Подивившись у вікно побачив біля воріт обвинуваченого, з яким кілька годин тому в нього була словесна суперечка через гроші, під час якої ОСОБА_8 йому погрожував розправою. Так як обвинувачений більше п`яти хвилин стояв біля воріт його будинку він вирішив вийти на вулицю і побачив, що той обливає його ворота якоюсь рідиною і висловлює в його адресу різні погрози про вбивство. Тоді він ударив обвинуваченого від чого той впав на землю де витягнув із кишені предмет схожий на револьвер. У цей час він реально побоювався за своє життя тому ногою вибив револьвер з його руки, який посунувся до воріт. Через деякий час приїхали працівники поліції і вилучили вказану зброю.

Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений та потерпілий правильно розуміють зміст вчиненого обвинуваченим правопорушення, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілого та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу.
Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого та потерпілого, які вони дали вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленими із правилами ст. 349 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 129 та ч. 1 ст. 263 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 щодо зберігання та носіння вогнепальної зброї суд кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України по кваліфікуючій ознаці носіння, зберігання та придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 щодо потерпілого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 129 КК України по кваліфікуючій ознаці погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: раніше не судимий, характеризується позитивно, вину свою визнав, сприяв досудовому розслідуванню у розкриттю злочинів; а також обставину, яка обтяжує покарання: вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Враховуючи наведені пом`якшуючі та обтяжуючу обставини, особу обвинуваченого, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, а також прохання потерпілого не призначати йому реального покарання, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_8 покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.
Крім вищевказаного суд встановив, що обвинувачений раніше мав прізвище ОСОБА_9 , яке змінив на ОСОБА_5 у 2002-му році. Дата та місце народження не змінювалися.
Тому, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 129 та ч. 1 ст. 263 КК України і призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 129 КК України у виді одного року і шести місяців обмеження волі;
за ч. 1 ст. 263 КК України у виді трьох років і шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді трьох років і шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного йому покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати у сумі одна тисяча триста двадцять три гривні 10 коп. за проведення експертизи.
Речові докази: гладкоствольний револьвер передати ГУНП України в Закарпатській області для вирішення питання про його зберігання або реалізацію; слід темно-бурого кольору - знищити.
Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_5 повторно не обирався.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1