АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 654/2494/16-к Головуючий в 1-й Інстанції
Провадження № 11-кп/791/1094/16 сіянко В.м.
категорія: ст. 185 ч. 2 КК України Доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2016 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинувачених: ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001205, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лінейне Нижньогірського району АР Крим, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Гола Пристань Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, жителя АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,

за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 вересня 2016 року,

встановила:

Цим вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в один рік шість місяців та відповідно до ст. 76 КК України покладені наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання чи роботи.

Цим же вироком ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в один рік шість місяців та відповідно до ст. 76 КК України покладені наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання чи роботи.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 повністю відмовлено.

Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_10 і ОСОБА_11 визнані винуватими і засуджені за злочин, вчинений ними за таких обставин.

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приблизно в середині квітня місяця 2016 року, знаходячись в м. Гола Пристань Херсонської області, діючи за попередньою змовою між собою, переслідуючи єдиний злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, з території бувшого консервного цеху по АДРЕСА_3 , таємно, навмисно, із корисливих спонукань, викрали наступне майно: металеві ворота розмірами 2,8 м. на 2,9 м. вартістю 7000 гривень; металеві труби діаметром 100 мм. довжиною 28 м. вартістю 2240 гривень, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 9240 гривень.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження щодо відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону щодо відмови у відшкодуванні моральної шкоди і відмови суду у відшкодуванні витрат на правову допомогу. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що обвинувачені демонтували металеві ворота та пошкодили металеві труби, які являли собою цілий газопровід, а повернення викрадених труб є лише частиною відшкодування матеріальної шкоди. Для визначення вартості відновлювальних робіт нею в судовому засіданні заявлялося клопотання про призначення додаткової експертизи, але судом у задоволенні цього клопотання було відмовлено. Таким чином, судом залишилися не з`ясовані обставини, якими обґрунтовувалися вимоги потерпілого. Окрім того, на думку апелянта, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог потерпілого про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 гривень та відшкодуванні витрат на правову допомогу у розмірі 7000 гривень, які підтвердженні документально. У зв`язку з чим просить задовольнити її клопотання про призначення експертизи, вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 вересня 2016 року змінити в частині задоволення цивільного позову в повному обсязі. В решті вирок суду залишити без змін.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 вважає її необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, представника потерпілого та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, думку прокурора, захисника та обвинувачених, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, останнє слово обвинувачених, в якому останні просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчиненні злочину за який вони засуджені, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, та є обґрунтованим.

Злочин, який вчинили ОСОБА_10 і ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена за попередньою змовою групою осіб, кваліфікований правильно та ніким не оспорюється.

Апелянтом оскаржується вирок лише в частині відмови суду у задоволенні цивільного позову потерпілого.

Відмовляючи у задоволенні цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що викрадене майно потерпілому повернуто повністю, а доказів спричинення йому моральної шкоди та її розміру цивільним позивачем суду не надано. Окрім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні цивільного позову витрати на правову допомогу адвоката суд поклав на потерпілого, з урахуванням також того, що суду не було надано доказів понесення таких витрат.

Зазначений висновок суду є правильним та ґрунтується на роз`ясненнях, викладених у абзаці 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 № 13 „Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів Конституцією України, відповідно до якого не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення.

Як вбачається з обвинувачення висунутого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 органом досудового розслідування, останні обвинувачувалися у вчиненні крадіжки металевих воріт вартістю 7000 гривень та металевих труб довжиною 28 метрів, вартістю 2240 гривень, на загальну суму 9240 гривень. Як зазначено в обвинувальному акті та відображено судом у вироку матеріальний збиток на суму 9240 гривень повністю відшкодовано обвинуваченими під час досудового розслідування.

Суд, дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, провів судовий розгляд в межах висунутого ОСОБА_10 і ОСОБА_11 обвинувачення відповідно до обвинувального акту, у зв`язку з чим стверджувати, що судовий розгляд був неповним, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження у колегії суддів підстав немає.

Питання про стягнення з обвинувачених витрат, пов`язаних з монтажем викрадених у потерпілого металевих воріт та робіт пов`язаних з відновленням газопроводу, має вирішуватися потерпілим в порядку цивільного судочинства, а не у даному кримінальному провадженні.

Висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, на думку колегії суддів, також є обґрунтованим та ухвалений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження доказів спричинення моральної шкоди та її розміру цивільним позивачем суду не надано, у зв`язку з чим суд обґрунтовано відмовив у задоволені і цієї частини позовних вимог.

Що стосується вимог потерпілого про відшкодування витрат на правову допомогу, то як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим 17 серпня 2016 року до матеріалів цивільного позову був долучений договір про надання правової допомоги № 16-08-2016-ЮП/К від 16 серпня 2016 року (а. к. п. 28), відповідно до п. 3.1 якого за надання правової допомоги потерпілий зобов`язувався виплатити адвокату гонорар у розмірі 7000 гривень. Проте доказів понесення таких витрат потерпілим суду не надано.

В силу вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що клопотань від учасників судового провадження щодо повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження не надходило, а суд апеляційної інстанції з урахуванням положень ч. 3 ст. 404 КПК України, за власної ініціативи не праві повторно досліджувати докази, а саме долучену представником потерпілого до матеріалів апеляційної скарги ксерокопію квитанції до прибуткового касового ордера № 15 від 16.08.2016 з відміткою про отримання за договором № 16-08-2016-ЮП/К адвокатом ОСОБА_7 7000 гривень, то на думку колегії суддів, відсутні підстави і для задоволення апеляційних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 вересня 2016 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

_____________ ____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно,

Суддя: ОСОБА_2