АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/1086/2017 Слідчий суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 303 КПК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про зобов`язання вчинити дії, з тих підстав, що адвокатом оскаржуються дії та бездіяльність органу досудового розслідування, які, виходячи з ч. 1 ст. 303 КПК України, не підлягають самостійному оскарженню.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , вважаючи рішення слідчого судді незаконним, просить його скасувати, задовольнити подану ним скаргу, зобов`язати уповноваженого реєстратора прокуратури м. Києва виключити з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0001716 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стверджує, що висновок слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою з тих підстав, що в розумінні ч. 1 ст. 303 КПК України не підлягає оскарженню відповідно до КПК України зобов`язання виключення відомостей з ЄРДР, суперечить вимогам ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 3, ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини та порушує права ОСОБА_7 , єдиною можливістю поновлення яких є виключення з ЄРДР відомостей про підозру останнього у вчиненні кримінального правопорушення.

Водночас на обґрунтування прохання про задоволення скарги посилається на те, що прокуратурою м. Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001716 від 12.08.2015 за фактом заволодіння майном ОСОБА_8 шляхом зловживання службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Згідно з витягом з реєстру в межах зазначеного кримінального провадження прокуратурою м. Києва було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, серед інших, і ОСОБА_7 , проте він на місці вчинення будь-якого злочину затриманий не був, повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, вжито не було, він тривалий час проживає у м. Парижі, про що достеменно відомо службовим особам прокуратури, отже не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001716. Між тим наявність у ЄРДР протягом тривалого часу інформації про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, яка є повністю неправдивою, а також бездіяльність службових осіб прокуратури м. Києва, які ігнорують всі клопотання захисника, порушує конституційні права ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на стадій досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження.

Так, статтею 303 КПК України передбачені конкретні види бездіяльності слідчого чи прокурора, процесуальні рішення цих посадових осіб, а також слідчі дії, які можуть бути оскаржені до слідчого судді.

Зокрема, за цим законом під час проведення досудового розслідування до слідчого судді можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Цей перелік є вичерпним, а тому будь-яка інша, в даному випадку бездіяльність, бо у скарзі порушено питання про зобов`язання вчинити певну дію, під час проведення досудового розслідування до слідчого судді не оскаржуються, а відповідно до положень ч. 2 ст. 303 КПК України може бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст. ст. 314-316 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого або прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи наведені положення кримінального процесуального закону, які не суперечать вимогам ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 3, ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 оскаржив до слідчого судді бездіяльність уповноважених осіб прокуратури м. Києва на досудовому розслідуванні в кримінальному провадженні № 0001716 від 12.08.2015, пов`язану з невнесенням до Єдиного реєстру досудових розслідувань змін, а саме, виключення з нього певних відомостей, яка не може бути предметом оскарження на стадії досудового розслідування в порядку ст. 303 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва вмотивовано, на законних підставах, згідно з ч. 4 ст. 304 КПК України відмовив у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги і матеріали провадження не містять даних про порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування судового рішення, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про зобов`язання вчинити дії без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ _________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4