У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2017 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
слідчого - ОСОБА_4 ,
представника володільця майна - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі, клопотання директора ТОВ "ТРАНСВЕЙ-СЕРВІС" ОСОБА_6 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні №0000039 -
В С Т А Н О В И В:
Директор ТОВ ""ТРАНСВЕЙ-СЕРВІС" ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2017 року на вилучені документи, мотивуючи наступним.
16.06.2017 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси клопотання старшого слідчого в ОВС 2 ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області, яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000039 від 17.03.2017 року, про накладення арешту - задоволено, та накладено арешт на вилучене 13.06.2017 року майно за адресою: м. Одеса, вул. Балтська дорога, 6. Представник вважає, що арешт накладений безпідставно з урахуванням того, що обшук проводився не уповноваженою особою, протокол тимчасового вилучення майна органом досудового розслідування складений не був, належних доказів про вчинення службовими особами ТОВ "ТРАНСВЕЙ-СЕРВІС" кримінального правопорушення немає, з цих підстав просять скасувати арешт.
Представник володільця майна клопотання підтримав та вказав, що ТОВ " ТРАНСВЕЙ-СЕРВІС" займається легальною підприємницькою діяльністю.
Прокурор та слідчий заперечили про скасування арешту.
Розглянувши клопотання, заслухавши думку прокурора та слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, арешт на майно було накладено в рамках розслідування кримінального провадження за №0000039 від 17.03.2017, стосовно службових ТОВ «Трансвей-сервіс» (), за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
З урахуванням вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, із урахуванням наведених володільцем майна тверджень на теперішній час, підстави для арешту відпали, та подальше обмеження особи володіння своїм майном не є об`єктивно необхідним.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Таким чином з урахуванням вище викладеного та практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування арешту з майна.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 174, 309, 369 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання директора ТОВ ""ТРАНСВЕЙ-СЕРВІС" ОСОБА_6 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні №0000039 - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2017 року на вилучену документацію та комп`ютерну техніку від 13.06.2017 року за адресою: м. Одеса, вул. Балтська дорога, 6.
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту його проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1
10.07.2017