Справа № 743/876/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/154/2017
Категорія - ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 , на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт.Ріпки Чернігівської області, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 29.04.2016 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.1 ст.185 КК України, до покарання у виді 100 годин громадських робіт, покарання відбув,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 127651 грн., в якості відшкодування майнової та моральної шкоди.

Як встановлено судом першої інстанції, 29.05.2016 року, в невстановлений органом досудового розслідування час, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного спяніння, шляхом вільного доступу, повторно, з жіночої сумки, яка знаходилась під матрацем ліжка в будинку АДРЕСА_2 , таємно викрав 3090 доларів США, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значну майнову шкоду, в розмірі 77651 грн. 70 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду потерпіла ОСОБА_6 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить вирок місцевого суду змінити, позбавити волі ОСОБА_8 строком на 6 років. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 177 651 гривень в якості відшкодування майнової та моральної шкоди. Зазначає, що вирок суду на її думку є занадто м`яким. В доповненні до апеляційної скарги вказує, що вона досить тривалий час заощаджувала ці кошти і не зможе відновити свої заощадження. Обвинувачений вчинив тяжкий злочин, ніде не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а тому просить призначити більш сувору міру покарання.

Захисник ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій просить вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року змінити за суворістю покарання, призначивши покарання з врахуванням обставин передбачених ст.66 КК України із застосуванням ч.1, ч.2 ст.69, ст.75 КК України більш м`яке.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що місцевого суду підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, оскільки є занадто суворим. Судом першої інстанції невірно враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, оскільки відповідно до статті 89 КК України вважається таким, що не має судимостей. ОСОБА_8 вину визнав в повному обсязі, щиро каявся і кається, вибачився перед потерпілою, збитки визнав та обіцяв відшкодувати. Тобто судом не вірно дана оцінка свідченням обвинуваченого, а саме, що вину визнає частково. Вказує, що основна вимога потерпілої це відшкодування завданих збитків. Зазначає, що при визначенні моральної шкоди судом не в повній мірі враховані вимоги Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди та вимоги ст..23 ЦК України. Також вважає, що у суду першої інстанції були усі підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ч.1,2 ст.69, ст.75 КК України, а саме покарання з випробовуванням. Наголошує, що виправлення обвинуваченого можливе без реального покарання, що в свою чергу про можливість його звільнення від відбування покарання з випробовуванням.

Заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Ріпкинського районного суду від 13.10.2016 року стосовно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, наслідки від злочину потерпілій завдано значну матеріальну шкоду, вину визнав частково, що не свідчить про його усвідомлення скоєного та готовність усунути наслідки вчиненого, шкоду потерпілій не відшкодував, притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, молодий за віком, але ніде не працює. Правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння щодо особи похилого віку, що визнано обставинами, що обтяжують покарання. Формальна характеристика за місцем мешкання не свідчить про позитивну поведінку обвинуваченого в побуті. Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає вимогам ст.65 КК України та не є необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.

Обвинувачений ОСОБА_8 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок місцевого суду змінити, а саме змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення і застосувати ч.2 ст.185 КК України. Зменшити суму моральної шкоди та визначити її в розмірі 5000 тисяч гривень. Пом`якшити призначене покарання та призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що умисел на крадіжку грошових коштів у нього виник коли він вже знаходився у будинку, а отже подію кваліфіковано не вірно і судом застосовано закон, який не підлягає застосуванню. Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, виключивши ознаку проникнення до житла. Також суд безпідставно врахував як обтяжуючу обставину наявність алкогольного сп`яніння, адже ця обставина ніяким чином не доведена. Також безпідставно визнав ОСОБА_6 особою похилого віку, незважаючи на те, що остання працює головною медсестрою Ріпкинської ЦРЛ. Зазначає, що суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Вказує, що стягнення з обвинуваченого 50 000 гривень не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи пом`якшуючі обставини вважає за можливе застосувати ст.75 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Також, обвинуваченим подано письмові заперечення проти апеляційної скарги прокурора, яку він вважає такою, що не відповідає ст..398 КПК України

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги, думку потерпілої, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та заперечувала проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину визнав частково та показав, що він тривалий час знав потерпілу та її сина, бував у ОСОБА_6 вдома. 29.05.2016 року повертаючись додому по вул.Васильєва, обвинувачений зустрів біля двору потерпілої її повнолітнього сина - ОСОБА_11 , котрий запропонував ОСОБА_8 розпити алкогольні напої, на що останній дав згоду. Син потерпілої запросив обвинуваченого до будинку, де вони у спальній кімнаті розпивали 0,5 літра самогону. Коли син потерпілої відлучився з приміщення у власних потребах, ОСОБА_8 побачив, як малолітній онук ОСОБА_6 , віком 5-6 років, почав переміщати на ліжку постільну білизну. З метою привести ліжко в належний вид, ОСОБА_8 почав поправляти постільну білизну і побачив під матрацем жіночу сумку, в якій виявив значну кількість грошових коштів в іноземній валюті, а саме купюри номіналом по 100 доларів США, частину з яких він забрав собі, помістивши до військового квитка, який знаходився в кишені його куртки. Після того, як син потерпілої повернувся в будинок, ОСОБА_8 допив з ним самогон та поїхав в м.Чернігів. Свою винність у вчиненні злочину обвинувачений визнає частково з тих підстав, що він викрав у потерпілої менш, ніж 3090 доларів США.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений вину визнав, просив суворо не карати.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому діяння, підтверджується також і сукупністю інших доказів, досліджених в судовому засіданні.

Зокрема про причетність ОСОБА_8 до вказаного кримінального правопорушення свідчить з`явлення із зізнанням від 16.06.2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 власноручно повідомив про те, що наприкінці травня 2016 року він, скориставшись відсутністю потерпілої, викрав з будинку ОСОБА_6 3090 доларів США.

З протоколу слідчого експерименту вбачається, що ОСОБА_8 добровільно, в присутності понятих, розповів та показав на місці, яким чином він, у травні 2016 року, під час розпиття спиртних напоїв із сином потерпілої та, скориставшись відсутністю останнього, із жіночої сумки, яка знаходилась під матрацом на ліжку, викрав грошові кошти в іноземній валюті купюрами номіналом по 100 доларів США, однак не перевіряв яку суму грошей він викрав.

Потерпіла ОСОБА_6 у своїх показах зазначала, що до її сім`ї було вхоже вузьке коло осіб, і ці особи не могли знати ні про заощадження ОСОБА_6 , ні про місце їх зберігання, за виключенням обвинуваченого та його матері.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

За встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілій.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невірної кваліфікації його дій, оскільки така кваліфікуюча ознака, як проникнення у житло відсутня. Як вбачається з обвинувачення, яке знайшло своє підтвердження в суді першої інстанції, така кваліфікуюча ознака, як проникнення у житло не вказана в обвинуваченні, а дії ОСОБА_12 за ч.3 ст.185 КК України кваліфіковано, оскільки заподіяно значну шкоду потерпілій, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду.

Також, зібраними доказами, в тому числі і показами самого обвинуваченого в повній мірі підтверджуються наявність таких обтяжуючих обставин, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг захисника, обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої та прокурора з приводу невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, відомості про особу винного, помякшуючі та обтяжуючі обставини його покарання, а саме з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку, те, що до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 не притягувався, раніше судимий за вчинення майнового злочину та вчинив новий злочин, будучи 29.04.2016 року, засудженим Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт, а також враховуючи позицію потерпілої, суд дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, не можливе без ізоляції від суспільства, а покарання обвинуваченому доцільно визначити у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

З огляду на вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Всі обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник та прокурор в своїх апеляційних скаргах, судом першої інстанції при обранні покарання обвинуваченому були враховані. Підстав для застосування ст.75 КК України та для призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

В апеляційній скарзі потерпілою ОСОБА_6 ставиться питання про стягнення з ОСОБА_8 177 651 гривень в якості відшкодування майнової та моральної шкоди. Однак такі вимоги потерпілої не обґрунтовані.

Матеріалами провадження доведено, що умисними, винними діями ОСОБА_8 потерпілій завдано майнову шкоду, в розмірі 77651 грн. 70 коп., отже ця шкода підлягає стягненню з обвинуваченого на користь ОСОБА_6 , у повному обсязі.

Що стосується моральної шкоди, то суд першої інстанції при визначені її розміру керувався принципами розумності та справедливості, врахував ступінь вини особи, глибину душевних страждань потерпілої, той факт, що діями обвинуваченого, потерпілій, котра являється особою похилого віку, завдано моральної шкоди, яка виражається у безповоротній втраті заощаджень, можливість відновлення яких для ОСОБА_6 , втрачена, що у свою чергу потребує від потерпілої додаткових зусиль для організації власного життя та обґрунтовано дійшов висновку, що сума 50 000 гривень в рахунок стягнення моральної шкоди є цілком адекватною стражданням потерпілої і не знаходить підстав для її збільшення.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_8 які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 31 жовтня 2016 року по 11 січня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4