АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/790/908/17 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 635/1957/17-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
власник майна - ОСОБА_7 ,
представника - ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_7 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2017 року, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити та зобов`язати начальника СВ Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області повернути вказане майно ОСОБА_7 .
В обґрунтування скарги зазначив наступне. 07.02.2017 року слідчим відділом Люботиського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області безпідставно 07.02.2017 року за анонімним повідомленням внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення стосовно крадіжки лісу і лісоматеріалів, а саме за ч.3 ст.185 КК України. При постановлені оскаржуваної ухвали ні органом досудового слідства, ні прокурором, ні слідчим не надано жодного доказу того, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, пов`язане лісом чи лісоматеріалами. Прокурором не зазначено процесуальний стан ОСОБА_7 по вказаному кримінальному провадженню. На вилучені лісоматеріали, перероблені в дрова у ОСОБА_7 маються усі необхідні документи. Майно, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою не відповідає критеріям і ознакам вказані в ч.2 ст.167 КПК України. Слідчим суддею при постановлені ухвали від 13.005.2017 року не прийнято до уваги, що гроші які були вилучені у ОСОБА_7 належать його матері пенсіонерці. Крім того, в своїх доводах апелянт вказав, що по даному кримінальному провадженню не встановлено заподіяння шкоди будь кому.
Вислухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Приймаючи рішення про накладення арешту на належне ОСОБА_7 майно вилучене під час обшуку 03.05.2017 року в гаражі, який йому належить, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що вилучене майно необхідно зберігати як речовий доказ, в тому числі для проведення судових експертиз та встановлення інших обставин, пов`язаних із з`ясуванням всіх обставин кримінального провадження, що підлягають доказуванню.
Однак, перевіривши доводи клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно та дослідивши додані до нього матеріали, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції з приводу наявності підстав для задоволення даного клопотання, помилковими.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
При цьому, ст. 171 КПК України передбачено вимоги щодо змісту клопотання про накладення арешту на майно. Серед всього іншого зазначено, що у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Тобто, у клопотанні про арешт майна, слідчий повинен чітко вказати мету зазначену в законі та довести необхідність арешту саме з цією метою.
Разом з тим, даних вимог закону слідчим не дотримано.
Як вбачається з наданого клопотання про арешт майна, слідчим у клопотанні було викладено тільки фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення. При цьому, жодного посилання на будь-яку правову підставу, відповідно до якої, слідчий вважав можливим накладення арешту на майно не наведено.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Колегія суддів, враховує, що на момент звернення слідчого з клопотання підозра ОСОБА_7 не пред`явлена, факт існування матеріальної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням не встановлений. Для визначення можливості накладення арешту на майно вилучене при обшуку 03.05.2017 року у гаражі, що належить ОСОБА_7 , необхідно чітко визначитися з якою метою арешт застосовується.
Проте, слідчим мету не було зазначено. Накладення арешту за відсутності підозри як ОСОБА_7 , так і будь кому іншому не можна вважати обґрунтованим. В клопотанні слідчого взагалі не зазначено, кому саме із громадян заподіяна шкода, враховуючи внесення даних до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
ОСОБА_7 надано документи, які підтверджують законність придбання ним лісоматеріалів, що він переробляв в дрова.
Колегія суддів, також враховує, що накладення арешту на майно у вигляді речей можливо якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України. Майно на яке накладено арешт відповідно до ухвали слідчого судді від 13.05.2017 року не відноситься до жодного з них.
За викладених обставин з метою забезпечення прав власника майна апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити. Ухвала слідчого судді підлягає скасуваню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого.
Керуючись ст.ст. 392,405,407,419,422,423 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу.
У задоволенні клопотання начальника СВ Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області про арешт майна вилученого під час обшуку 03.05.2017 року та належного ОСОБА_7 відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -