Справа № 344/716/17
Провадження № 11-сс/779/46/2017
Категорія ст.303 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

заявника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_7 ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2017 року, якою ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні скарги на постанову слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_8 від 26.05.2015р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000134 від 31.01.2013 року,-

в с т а н о в и л а:

Вказаною ухвалою ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні скарги на постанову слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_8 від 26.05.2015р. про закриття кримінального провадження №0000134 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.215 КК України (в редакції 1960 року), перекваліфікованої на ч.2 ст.286 КК України (в редакції 2001 року) на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що слідчим надана оцінка в сукупності зібраним доказам у даному кримінальному провадженні висновкам судових автотехнічних експертиз, свідченням свідків та встановлено рух пішохода по проїжджій частині дороги у попутному напрямку до автомобіля водія ОСОБА_9 , наявність зустрічних автомобілів в межах часу коли сталась ДТП (передуючи цьому), та зроблено висновок про те, що водій ОСОБА_9 не володів технічною можливістю попередити дану ДТП шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування.

ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2017 року.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що слідчим суддею не досліджено усіх обставин даного кримінального провадження та взято до уваги тільки ті докази, які спростовують вину водія ОСОБА_9 у вчиненні наїзду на його сина ОСОБА_10 .

Вказує, що в матеріалах досудового слідства наявні докази того, що автомобіль під керуванням водія ОСОБА_9 вчинив наїзд на його сина, коли той йшов додому в попутному напрямку, а саме: показання свідка ОСОБА_11 від 02.06.1997р., ОСОБА_12 , його сина від 20.02.2003р., а також акт перевірки транспортного засобу і місця події від 16.04.1997р. Вважає показання свідка ОСОБА_13 та водія ОСОБА_9 суперечливими, неправдивими та спрямовані на уникнення останнім кримінальної відповідальності, а тому не могли братися до уваги слідчим. Зазначає, що свідок ОСОБА_11 також згодом змінив свої показання на користь ОСОБА_9 , оскільки вони товаришують.

Зазначає,що ОСОБА_9 мав технічну можливість не допустити наїзд на його сина, про що підтвердив висновок автотехнічної експертизи №09/17-120 від 14.07.2011 року, проведеної на підставі даних повторного відтворення обставин ДТП без зустрічних автомобілів від 06.07.2011 року. Звертає увагу на те, що висновки інших автотехнічних експертиз, не можуть бути доказом невинності ОСОБА_9 , оскільки вони проводились по результатах відтворення обставин ДТП з використанням зустрічних автомобілів, коли вони ще не розминулися з автомобілем ОСОБА_9 , що не відповідає дійсним обставинам справи. Зокрема, з первинних показань водія ОСОБА_9 вбачається, що в момент, коли він побачив пішохода (його сина) справа перед автомобілем, то почав викручувати руль вліво, тобто на зустрічну смугу, що на думку апелянта, свідчить про відсутність автомобілів на зустрічній смузі.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор вважає, що ухвала слідчого судді є законною, а подана апеляційна скарга є необґрунтованою, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін;

- заявник підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити апеляційні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, слідчий суддя прийшла до помилкового висновку про те, що постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою.

Зі змісту витягу з кримінального провадження №0000134 внесеного до ЄРДР 31.01.2013 року вбачається, що правова кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення встановлена за ч.2 ст.286 КК України (в редакції 2001 року).

Постановою слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_8 від 26 травня 2015 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000134 від 31 січня 2013 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Під час досудового розслідування слідчий повинен зібрати, перевірити та оцінити сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_14 складу кримінального правопорушення, слідчий повинен належним чином обґрунтувати законність та правильність такого висновку .

Зі змісту мотивувальної частини постанови від 26 травня 2015 року слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області лейтенанта міліції ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування було встановлено, що:

15 квітня 1997 року приблизно в 00.00 годин у м. Івано-Франківську водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки Москвич - 2140 д.н. НОМЕР_1 рухався по вул. Вовчинецькій. Проїжджаючи у напрямку центральної частини міста, ОСОБА_9 вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_15 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_15 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Однак, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_14 складу кримінального правопорушення, оскільки не встановлюють механізм дорожньо-транспортної пригоди, не вказують причини внаслідок яких сталася дорожньо-транспортна пригода, не конкретизують дії учасників дорожньо-транспортної пригоди стосовно їх відповідності Правилам дорожнього руху України .

Відсутність необхідних даних щодо фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди не дозволяє апеляційному суду перевірити обґрунтованість висновків слідчого про те, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення

В мотивувальній частині постанови слідчий вказує на те, що рішення про закриття кримінального провадження було прийнято у зв`язку з тим, що обидва можливі варіанти розвитку дорожньо-транспортної пригоди свідчать про те, що вона сталася внаслідок необережних дій та порушення Правил дорожнього руху пішоходом ОСОБА_16 , а водій транспортного засобу ОСОБА_9 не мав технічної можливості попередити дорожньо-транспортну пригоду шляхом екстреного гальмування.

З постанови про закриття кримінального провадження вбачається що вищевказані варіанти розвитку дорожньо-транспортної пригоди носять умовний характер та відрізняються між собою за характером дії потерпілого ОСОБА_15 , оскільки в одному випадку потерпілий перебігає дорогу перед автомобілем справа наліво відносно руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_9 , а в іншому потерпілий рухається у попутному із автомобілем напрямку.

Наявність двох вищевказаних варіантів розвитку дорожньо-транспортної пригоди свідчить про те, що органом досудового розслідування не встановлені фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, які мають істотне значення для правильного вирішення питання про наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.110 КПК України в постанові про закриття кримінального провадження необхідно вказувати зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення кримінально-процесуального кодексу.

Разом з тим, в постанові про закриття кримінального провадження слідчий, обмежившись тільки посиланням на сукупність зібраних доказів та наведенням їх короткого змісту, не проаналізував їх щодо допустимості, достовірності та достатності, не обґрунтував свій висновок в частині відсутності складу злочину в діях ОСОБА_9 конкретними доказами, та не вказав які саме фактичні дані підтверджують правильність висновку про необхідність закриття кримінального провадження.

З апеляційної скарги ОСОБА_7 , вбачається, що він вважає доведеним наявність в діях водія ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскільки останній, керуючи транспортним засобом, мав технічну можливість не допустити наїзд на пішохода ОСОБА_10 , як шляхом своєчасного гальмування, так і шляхом маневру об`їзду перешкоди.

При цьому ОСОБА_7 , посилається на конкретні докази того, що автомобіль під керуванням водія ОСОБА_9 вчинив наїзд на його сина, коли той йшов додому в попутному напрямку, а саме: показання свідка ОСОБА_11 від 02.06.1997р., ОСОБА_12 , його сина від 20.02.2003р., а також акт перевірки транспортного засобу і місця події від 16.04.1997р.

Вважає показання свідка ОСОБА_13 та водія ОСОБА_9 суперечливими, неправдивими та спрямовані на уникнення останнім кримінальної відповідальності.

На підтвердження того, що під час дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 рухався в попутному з автомобілем напрямку заявник ОСОБА_7 також вказує на те, що останній не мав необхідності переходити на ліву сторону дороги, оскільки йшов до місця свого мешкання, яке знаходиться по цій же вулиці з правої сторони на відстані приблизно 166м.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 також посилається на висновок автотехнічної експертизи №09/17-120 від 14.07.2011 року, проведеної на підставі даних повторного відтворення обставин дорожньо-транспортної пригоди без зустрічних автомобілів від 06.07.2011 року. і якою встановлено, що ОСОБА_9 мав технічну можливість не допустити наїзд на пішохода ОСОБА_10 , як шляхом своєчасного гальмування, так і шляхом маневру об`їзду перешкоди.

Разом з тим, в постанові про закриття кримінального провадження вищевказані доводи ОСОБА_7 не спростовані, незважаючи на те, що вищевказана позиція потерпілого є послідовною, наводилась ним під час досудового розслідування і повинна бути оцінена слідством з точки зору її відповідності встановленим фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди з наведенням переконливих мотивів за яких вона визнана слідчим неспроможною.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 , скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про скасування постанови слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_8 від 26.05.2015р. про закриття кримінального провадження №0000134, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.2 ст.286 КК України і направлення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що під час розслідування кримінального провадження органами досудового розслідування не виконані вимоги, щодо розумності строків судового розгляду.

Так, відповідно до ч.1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Частиною 2 ст. 28 КПК України встановлено, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Дотримання розумних строків кримінального провадження є основоположним завданням оперативного розслідування будь-якого злочину, закріпленим у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом

Так, в справі «Любов Єфіменко проти України» Європейський суд з прав людини» вказав на те, що розслідування має бути швидким і достатньо оперативним, незважаючи навіть на те, що в певній ситуації можуть існувати складнощі та перепони, які перешкоджають його прогресу, а в справі «Риженко проти України» суд вказав на те, що ефективність розслідування втілює в собі вимоги щодо оперативності та розумної швидкості. Навіть якщо існують перешкоди або труднощі, які перешкоджають прогресу розслідування у конкретній ситуації, оперативне реагування національних органів влади є надзвичайно важливим для підтримання громадської віри в їх відданість принципам верховенства права та їх здатність запобігати проявам сприяння незаконним діям або терпимості до них. Більше того, з перебігом часу перспектива проведення будь-якого ефективного розслідування зменшується.

Разом з тим, досудове розслідування по даному кримінальному провадженню проводиться з 06.05.1997 року та до теперішнього часу органи досудового розслідування не встановили з достатньою повнотою фактичні обставини дорожньо-транспортною пригоди, про що свідчить наявність двох взаємовиключних версій розвитку дорожньо-транспортної пригоди, які мають умовний характер. .

Під час досудового розслідування було проведено велику кількість різних слідчий внаслідок чого зібрана достатня сукупність доказів, яку необхідно оцінити з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, встановити обставини дорожньо-транспортної пригоди та надати належну об`єктивну правову оцінку діям учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Зокрема, по даному кримінальному провадженню було проведено сім судово-автотехнічних експертиз, шість відтворень обставин події (слідчих експериментів), неодноразово допитувались ОСОБА_9 , потерпілий, свідки дорожньо-транспортної пригоди, проводились очні ставки між свідками, а кримінальне провадження неодноразово закривалось та поновлювалось знову.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на необхідності ефективних і адекватних заходів для належного та всебічного розслідування обставин дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження та забезпечення дотримання розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні .

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2017 року, якою ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні скарги на постанову слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_8 від 26.05.2015р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000134 від 31.01.2013 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_7 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити.

Постанову слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_8 від 26.05.2015р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000134 від 31.01.2013 року скасувати і направити кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_2