Ухвала
іменем україни
11 квітня 2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
засудженихОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
в режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,
захисниківОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження № 0001013 за обвинуваченням
ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ранчбарлпд Агджабединського району Республіки Азербайджан, азербайджанця, громадянина Республіки Азербайджан, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК;

ОСОБА_8 ( ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Джалілабад Республіки Азербайджан, азербайджанця, громадянина Республіки Азербайджан, мешканця АДРЕСА_2 , зареєстрованого на АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, останній раз 13 жовтня 2009 року Судом по Справах Тяжких Злочинах Республіки Азербайджан за ч. 2, ч. 3 ст. 93-5, ст. 38, ст. 66.5 КК Республіки Азербайджан до 2 років 6 місяців 12 днів позбавлення волі, звільненого за відбуттям строку покарання,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК;

ОСОБА_7 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Алі-байрамли (Шірван) Республіки Азербайджан, азербайджанця, громадянина Республіки Азербайджан, зареєстрованого на АДРЕСА_4 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, зареєстрованого на АДРЕСА_5 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК;

ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Сумгаліт Республіки Азербайджан, азербайджанця, громадянина Республіки Азербайджан, зареєстрованого на АДРЕСА_6 , проживаючого на АДРЕСА_7 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК, за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 22 січня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2015 року засуджено:

ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого;

ОСОБА_7 за ч 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.

ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_12 , та ОСОБА_16 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржено.

Згідно з вироком ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винуватими і засуджено за те, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , діючи у складі організованої групи, організатором якої був ОСОБА_12 , у період з 24 грудня 2014 року по 07 лютого 2015 року з метою заволодіння чужим майном вчинили розбійні напади на громадян у м. Нововолинську та у с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, поєднані з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих, з погрозою застосування такого насильства, а також з проникненням у житло та інше приміщення.
Об`єктом посягання було обрано приватні будинки, належні, на їх думку, заможним громадянам, в яких могли зберігатись значні суми коштів, золоті вироби або інші матеріальні цінності, заволодіння якими мало принести значну матеріальну вигоду.
Роль ОСОБА_8 як члена організованої групи полягала у забезпеченні діяльності стійкого злочинного об`єднання, прийнятті особистої активної участі у вчинюваних злочинах згідно відведених йому функцій, чому мали сприяти його власний злочинний досвід, отриманий у місцях позбавлення волі, що давало змогу надавати всім учасникам злочинів рекомендації по їх вчиненню, застосуванні елементів прикриття незаконної діяльності, зокрема при плануванні та готуванні до вчинення злочину разом із ОСОБА_7 вони як не місцеві жителі, задля не викриття їх у цьому, проводили візуальне обстеження об`єктів нападу, а при безпосередньому вчиненні злочину стежили за прилеглою територією.
Роль ОСОБА_7 як члена організованої групи полягала у безпосередній участі у вчиненні розбійних нападів відповідно до єдиного плану вчинюваних злочинів та розподілених ролей, а саме: після прибуття разом із іншими учасниками групи до попередньо підібраних місць скоєння майбутніх розбійних нападів, спільно з ОСОБА_8 здійснення стеження за прилеглою до вибраного об`єкта посягання територією, з метою отримання необхідних даних для належного планування вчинення злочинів, а при безпосередньому вчиненні злочинів здійснення активних дій по відшуканню коштів чи інших матеріальних цінностей, із застосуванням при цьому насильства до осіб, які знаходились в приміщенні.

З метою коригування та узгодження дій, члени організованої групи ОСОБА_12 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 купували і використовували у своїй злочинній діяльності засоби мобільного зв`язку, за допомогою яких зв`язувались між собою. При цьому неодноразово змінювали такі засоби та сім-карти операторів мобільного зв`язку, а, користуючись ними, вели розмови між собою азербайджанською мовою, що в сукупності з іншими вказаними елементами сприяло, на їх думку, конспірації і унеможливлювало їх негайне викриття правоохоронними органами.

Також членами організованої групи та іншими учасниками вчинення злочинів для досягнення бажаного результату, в тому числі з метою унеможливлення їх викриття, перед безпосереднім вчиненням злочинів, підготовлювались спеціальні знаряддя та засоби: маски для прикриття обличчя (панчохи, медичні маски тощо), мотузки для зв`язування потерпілих, ножі та пристрої для відстрілу травматичних куль. Після вчинення злочину вони викидали вказані знаряддя, що на думку ОСОБА_12 , як організатора, зводило до мінімуму та унеможливлювало викриття вчинених кримінальних правопорушень і водночас забезпечувало групі стабільне функціонування і надійне прикриття.

Крім цього, задля полегшення та забезпечення успішності вчинення кожного окремого злочину до злочинної діяльності залучались інші учасники, виходячи з їх національної приналежності, зокрема ОСОБА_6 , який не був обізнаним про створення та функціонування організованої групи.

Згідно розробленого членами організованої групи плану, з метою невикриття попереднього знайомства між собою, учасники злочинної діяльності з Одеської області у м. Нововолинськ Волинської області повинні були добиратись на різному громадському транспорті.

Так, 24 грудня 2014 року в післяобідню пору ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , діючи у складі організованої групи разом з ОСОБА_12 , а також з ОСОБА_6 , який не був обізнаний про створення та функціонування організованої групи, а діяв з її учасниками за попередньою змовою групою осіб, діючи згідно заздалегідь розробленого плану, з метою незаконного заволодіння чужим майном проникли до будинку на АДРЕСА_8 , де здійснили напад на потерпілу ОСОБА_18 , в ході якого нанесли останній чисельні удари ногами та руками по різних частинах тіла, зв`язали їй руки та ноги спеціально заготовленою мотузкою, погрожували невстановленим досудовим розслідуванням пристроєм для відстрілу травматичних куль та заволоділи майном потерпілої на загальну суму 2351,12 грн. Оскільки до будинку повернувся потерпілий ОСОБА_19 , учасники злочину з метою їх невикриття почали втікати, а ОСОБА_6 , окрім того, з метою досягнення злочинної мети, прикриваючи співучасників від затримання, здійснив в напрямку ОСОБА_19 кілька пострілів з невстановленого досудовим розслідуванням пристрою для відстрілу травматичних куль, спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

07 лютого 2015 року у вечірній час ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , будучи особами, які раніше вчинили розбій, діючи у складі організованої групи разом з ОСОБА_12 та особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, а також ОСОБА_16 , який не входив до складу організованої групи, а керувався згідно попередньої домовленості виключно метою таємного викрадення чужого майна, з метою незаконного заволодіння чужим майном проникли на територію домогосподарства на АДРЕСА_9 , де вчинили напад на потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , в ході якого із застосуванням невстановленого досудовим розслідуванням предмета, ззовні схожого на ніж, завдали ОСОБА_21 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, зв`язали руки потерпілого спеціально заготовленою мотузкою та заволоділи його майном на загальну суму 670,74 грн. В ході розбійного нападу до потерпілої ОСОБА_20 застосовувалось фізичне насильство, а також погроза застосування предмета, ззовні схожого на ніж, у результаті чого їй було завдано легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 22 січня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує на відсутність у своїх діях ознак організованої групи. Вважає, що скоєне ним діяння повністю охоплюється складом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК, як заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину. Суд допустився суперечностей у вироку при оцінці показань засудженого ОСОБА_16 . В основу вироку суд поклав докази, які не були предметом безпосереднього судового дослідження.

У касаційній скарзі зі змінами захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати і закрити кримінальне провадження. Вину свого підзахисного у вчиненні злочину, за який його засуджено, вважає недоведеною. За наявності підстав для закриття кримінального провадження його не було закрито. Стверджує, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, при відсутності достатніх доказів для постановлення обвинувального вироку. В основу вироку суд поклав непослідовні та суперечливі показання потерпілих. Всупереч вимогам ст. 404 КПК апеляційний суд без достатніх мотивів відмовив у задоволенні клопотання захисника про дослідження доказів, не перевірив всіх доводів апеляційної скарги, не проаналізував їх, не дав на кожний з доводів вичерпну відповідь, у результаті чого необґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без зміни.

Як убачається зі змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 , останній, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо нього скасувати і закрити кримінальне провадження за недоведеністю його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК. Стверджує, що участі у вчиненні вказаного злочину не брав, на час вказаних у вироку подій хворів та не міг самостійно рухатись, що підтверджується довідкою з лікарні. Обвинувальний вирок щодо нього ґрунтується на припущеннях, адже наявних в матеріалах кримінального провадження доказів недостатньо для підтвердження обвинувачення. Таким чином, на думку засудженого, визнавши його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, суд неправильно застосував кримінальний закон. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд допущених судом першої інстанції порушень не усунув та необґрунтовано залишив вирок без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на підтримку касаційних скарг, прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ці вимоги також поширюються і на ухвалу апеляційного суду.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Згідно приписів ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

У ст. 22 КПК закріплений принцип змагальності сторін, згідно якого сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК.

У змагальному кримінальному процесі головуючий у судовому засіданні забезпечує здійснення учасниками кримінального провадження їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження. У дослідженні доказів суд є об`єктивним і неупередженим та не виступає на стороні обвинувачення або захисту.
Проте, переглядаючи справу в апеляційному порядку, вказаних вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд не дотримався.

Як убачається з матеріалів справи, в апеляційних скаргах засуджені та їх захисники вказували на недоведеність винуватості ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено. Зокрема, заперечували вчинення злочинів у складі організованої групи. Вказували на недостатність доказів для підтвердження обвинувачення у вчиненні розбійного нападу 07.02.2014 року. Наполягали на наявності у ОСОБА_6 алібі на час вчинення злочину. На підтвердження своїх доводів захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_10 просили допитати в апеляційному порядку ряд свідків та дослідити документи на підтвердження алібі ОСОБА_6 .

Відповідне клопотання заявив і прокурор, який просив дослідити в апеляційному порядку в якості доказів додані до заперечень документи, зокрема, інформацію по сім-картці й відомості з банку щодо руху коштів на картковому рахунку ОСОБА_6 , які також не були досліджені судом першої інстанції.

Однак, вирішуючи заявлені клопотання, апеляційний суд без наведення мотивів прийнятого рішення задовольнив лише клопотання прокурора і відмовив у задоволенні відповідних клопотань сторони захисту, що дає підстави сумніватися у законності цього рішення та у неупередженості суду апеляційної інстанції.

В подальшому надані прокурором та досліджені в апеляційному порядку докази були покладені в основу прийнятого апеляційним судом рішення про безпідставність доводів апеляційних скарг, при цьому без уваги залишились докази, про дослідження яких ставила питання сторона захисту.

На думку колегії, у таких діях апеляційного суду вбачається порушення закріпленого у ст. 22 КПК принципу змагальності сторін, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, залишивши апеляційні скарги без задоволення, апеляційний суд не дав оцінки достатності наявних в матеріалах справи доказів для доведення участі ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу 07 лютого 2014 року. Адже сам ОСОБА_8 на досудовому слідстві і в суді таку участь заперечував, а потерпілі ОСОБА_20 та ОСОБА_21 в суді повідомили, що нападників не бачили, достеменно впізнати їх не змогли, натомість лише вказали, що на досудовому слідстві впізнали їх за голосом.

Погодившись із кваліфікацією дій ОСОБА_12 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК за ознаками організованої групи, апеляційний суд належним чином не перевірив та не дав оцінки стійкості створеного ними об`єднання, що є обов`язковою ознакою організованої групи, враховуючи при цьому, що обвинувачені проти цього заперечували, а їм у провину ставилось вчинення тільки двох розбійних пападів.
Також без уваги апеляційного суду залишились суперечності у застосуванні місцевим судом щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 кваліфікуючих ознак співучасті засуджених визнано винуватими у вчиненні злочинів за попередньою змовою групою осіб і одночасно у складі організованої групи.
Допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, перешкодили ухваленню законного й обґрунтованого судового рішення, що в свою чергу позбавляє касаційний суд можливості перевірити правильність застосування щодо засуджених закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого слід належним чином перевірити доводи апеляційних скарг, в тому числі й щодо порушення місцевим судом принципу безпосередності дослідження доказів, за необхідності й наявності для цього підстав провести судове слідство, надавши оцінку доказам на предмет їх достатності для підтвердження обвинувачення, та ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Згідно положень ч. 2 ст. 433 КПК якщо задоволення скарги дає підстави для прийняття рішення на користь інших засуджених, від яких не надійшли скарги, суд касаційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, суд
п о с т а н о в и в:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 22 січня 2016 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також в порядку ч. 2 ст. 433 КПК щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_16 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_22 ?єва