Справа №539/3452/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.11.2016 Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора- ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

представника КВІ ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни подання Лубенського МРВ КВІ УДПтС України в Полтавській області відносно :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, на утриманні двоє малолітніх дітей, мешканця АДРЕСА_1 , засудженого 23 червня 2014 року Печерським районним судом м. Києва за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,

про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання в місця позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В :
Лубенське МРВ КВІ УДПтС України в Полтавській області звернулося до суду з поданням, у якому прохало скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_5 та направити його в місця позбавлення волі для відбування призначеного судом покарання.

Дане подання мотивоване тим, що ОСОБА_5 засуджений 23 червня 2014 року Печерським районним судом м. Києва за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.

За період перебування на обліку засуджений ОСОБА_5 не з`явився за викликом до КВІ для постановки на облік, змінив місце проживання без відому КВІ, вчинив новий злочин в період іспитового строку передбачений ст.122 ч. 1 КК України (Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження).

Лубенське МРВ КВІ УДПтС України в Полтавській області прохало суд скасувати звільнення від відбування покарання з випробовуванням засудженому ОСОБА_5 та направити його в місця позбавлення волі для відбуття призначеного судом покарання.

В судовому засіданні представник КВІ ОСОБА_6 подання підтримав, прохав його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні прохали відмовити в задоволенні подання, посилаючись на його безпідставність. Засуджений ОСОБА_5 пояснив, що після винесення вироку він не змінював місце проживання, а поїхав на збори на змагання в Херсонську область, при цьому ніяких повідомлень КВІ не отримував. В середині серпня 2014 року йому зателефонували із КВІ та він повідомив, що знаходиться на зборах та де саме. Коли повернувся із змагань зразу ж пішов до КВІ.

Прокурор вважає, що по справі наявні підстави для задоволення подання, оскільки засуджений ОСОБА_5 вчинив злочин під час іспитового строку.

Суд заслухав учасників судового процесу вважає, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 23 червня 2014 року Печерським районним судом м. Києва за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, відповідно до ст. 75 КК України. Згідно ст. 76 КК України вироком суду на засудженого покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально виконавчої інспекції.

Даний вирок набрав законної сили 24.07.2014 р. та прийнятий до виконання кримінально-виконавчою інспекцією Лубенського МВ КВІ 06.08.2014 року.

В поданні зазначалося, що 6 серпня 2014 року інспектором КВІ засудженому ОСОБА_5 було направлено виклик на 11 серпня 2014 року, за яким він не з`явився. 12 серпня 2014 року ОСОБА_5 повторно було направлено виклик на 14 серпня 2014 року, за яким знову не з`явився. 15 серпня 2014 року до Лубенського ВП ГУНП вносилося подання про здійснення приводу засудженого. 29 серпня 2014 року до Лубенського МВ КВІ надійшов рапорт інспектора поліції, в якому в якому зазначалося, що на момент перевірки засуджений ОСОБА_5 за місцем проживання був відсутній. 01 вересня 2014 року ОСОБА_5 прибув до КВІ де був ознайомлений з порядком та умовами відбуття іспитового строку, обов"язками покладеними на нього вироком суду, відібрана підписка, анкета ,пояснення ,винесена постанова про явку на реєстрацію 1,2,3,4 вівторок з 9 до 18 год. щомісяця, яка оголошена під розпис та доведено правові наслідки в разі невиконання покладених на нього судом обов"язків, скоєння нових злочинів та вчинення адміністративних правопорушень. ОСОБА_5 пояснив, що не прибув за викликом для постановки на облік, тому що проживав в м.Залізний порт Херсонської області ,про явку до інспекції знав. По факту зміни місця проживання та неявки за викликом для постановки на облік засудженому винесено письмові попередження.

Судом також встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 05.10.2016 року клопотання потерпілого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження задоволено та на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження № 0001040 щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст.122 КК України закрито.

Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України - особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Пункт 2 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Суд вважає, що закриття кримінального провадження по справі при відмові потерпілого від обвинувачення по справі приватного обвинувачення не свідчить про скоєння ОСОБА_5 нового злочину та про доведеність його винуватості, як того вимагає ч.3 ст.75 КК України. Висновок у поданні про вчинення ОСОБА_5 нового злочину в період іспитового строку нічим не підтверджується.

Скоєння нового злочину протягом іспитового строку є найсуттєвішим порушенням умов випробування, але ч.3 ст.78 КК України передбачає, що при ухваленні нового вироку, суд визначає остаточне покарання за сукупністю вироків, керуючись ст.ст.71, 72 КК України, а в даному випадку обвинувального вироку суду немає.

Твердження у поданні КВІ про те, що ОСОБА_5 за період перебування на обліку не з"явився за викликом до КВІ для постановки на облік також не заслуговує на увагу ,постільки в поданні зазначено, що 01 вересня 2014 року ОСОБА_5 прибув до КВІ для постановки на облік. У матеріалах особової справи відсутні докази того, що ОСОБА_5 отримував виклики від КВІ. Також до 01.09.2014 р. засуджений ОСОБА_5 на обліку у КВІ не перебував.

З серпня 2014 року пройшло більше двох років, коли ОСОБА_5 виконував обов`язки, покладені на нього вироком суду, разом із тим подання щодо скасування засудженому іспитового строку впродовж всього цього часу до суду не направлялося.

Крім того, з матеріалів особової справи вбачається, що 01.09.2014 року ОСОБА_5 самостійно з`явився до Лубенського МВ КВІ для постановки на облік, про що свідчить підписка, дана ним про те, що йому роз`яснено обов`язки покладені на нього судом. 01.09.2014 року інспектором КВІ було винесено письмове попередження з приводу несвоєчасного з`явлення для постановки на облік. З поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_8 на той час КВІ до суду не зверталась, як і протягом наступних двох років. Після постановки на облік та роз`яснення йому його обов`язків ОСОБА_5 з 01.09.2014 року до цього часу не допустив жодної неявки на реєстрацію до КВІ без поважних причин.

Згідно вироку Печерського районного суду від 23.06.2014 року на ОСОБА_5 було покладено наступні обов`язки : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання. Серед цих обов`язків не зазначено, коли ж саме повинен був прибути ОСОБА_5 на реєстрацію до КВІ.

Ще однією з підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_5 в поданні зазначено, що останній змінив місце проживання без відома КВІ. Разом із тим, ні в поданні, ні в матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_5 немає жодних доказів того, що ОСОБА_5 змінив своє місце проживання.

Згідно характеристик, що знаходяться в матеріалах справи, ОСОБА_5 проживає за адресою 1 туп. АДРЕСА_2 .

Згідно ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10. 2003 року згідно з ч.2 ст.78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 КК України.

Також встановлено, що ОСОБА_5 за період іспитового строку не скоїв жодного правопорушення, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Згідно характеристик ОСОБА_5 виключно позитивно характеризується по місцю проживання.

Відповідно до п. 5.4. Розділу 4 Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань, Міністерства внутрішніх справ України від 19.12.2003 N 270/1560 невиконанням обов`язків вважається, коли засуджена особа не виконала хоча б одного з обов`язків, які було покладено на неї судом (наприклад, не з`являється до інспекції два і більше разів підряд без поважних причин).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для скасування звільнення від відбування покарання з випробовуванням засудженого ОСОБА_5 оскільки подання та матеріали додані до нього не містять доказів того, що засуджений ОСОБА_5 не виконує покладених на нього обов"язків, та вчинив новий злочин під час іспитового строку, а тому в задоволенні подання необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,
УХ В А Л И В:
В задоволенні подання Лубенського МРВ КВІ УДПтС України в Полтавській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання в місця позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1