Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/350/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.06.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2017 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нарьян-Мар Архангельської області, Російська Федерація, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освіта, без утриманців, не одруженого, безробітного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого в АДРЕСА_2 , згідно ст.89 КК, такого, що не має судимості

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців.

Ухвалено стягнути на користь Благовіщенської центральної лікарні 2 100 гривень 35 копійок на лікування потерпілої.

Ухвалено стягнути на користь потерпілої ОСОБА_10 4 992 гривні 92 копійки у відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 80 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення: умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 06 серпня 2016 року, в обідню пору доби (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у житловій кімнаті, у себе за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вчинив сварку із своєю співмешканкою ОСОБА_11 .

ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , використовуючи, як привід, поведінку останньої, усвідомлюючи протиправність своїх дій, цілеспрямовано, підійшов до потерпілої та умисно наніс два послідовних удари рукою зжатою в кулак в область щелепи та один удар кулаком в область спини.

ОСОБА_7 , 10 серпня 2016 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, продовжуючи свій єдиний злочинний намір на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , знаходячись у житловій кімнаті, у себе за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 використовуючи як привід поведінку останньої, яка знаходилась у положенні лежачи на підлозі, умисно, цілеспрямовано, з прикладанням сили, почав наносити ОСОБА_11 послідовні удари руками та ногами, близько 5- 8, в різні частини тіла, а саме: область голови, обличчя, тулуба.

Того ж дня, 10 серпня 2016 року у вечірній час, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 було доставлено до Благовіщенської центральної районної лікарні Кіровоградської області, де остання 11 серпня 2016 року о 23 годині 55 хвилин від отриманих тілесних ушкоджень померла.

Внаслідок умисно завданих ОСОБА_7 ударів ОСОБА_11 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 53, на тілі трупу ОСОБА_11 мають місце тілесні ушкодження у вигляді: синців навколо лівого ока з переходом на ліву щоку, синців навколо правого ока, на зовнішній поверхні верхньої і середній третини правого плеча, по передній поверхні середньої третини правого плеча, саден на передній поверхні лівого та правого колінного суглоба. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Закритої тупої травми грудної клітки зліва з косо поперечними переломами ребер 3,4,5,6 з наявністю крововиливів в м`які тканини навкруги переломів з пошкодженням парієтальної плеври; закритого перелому кута нижньої щелепи зліва дані тілесні ушкодження відносяться до категорії середніх тілесних ушкоджень. Закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку; крововиливу під тверду та м`яку мозкові оболонки; закритої тупої травми живота з розривом селезінки та відривом лівої нирки дані тілесні ушкодження мають ознаки дії тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, які потягли за собою смерть потерпілої та які знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Судове рішення суду оскаржено в апеляційному порядку прокурором у кримінальному провадженні, обвинуваченим ОСОБА_7 та в інтересах обвинуваченого адвокатом ОСОБА_8 .

В апеляційних скаргах:
обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, крім того, зазначає, що його дії неправильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, і підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 119 КК України.

Вказує на те, що судом допущено порушення кримінального процесуального закону України.

Зазначає, що 26 липня 2016 року, він та його співмешканка (потерпіла ОСОБА_11 ) відсвяткувавши його повернена з зони АТО, лягли відпочивати, наступного дня та 28 липня 2016 року ОСОБА_11 вживала спиртні напої, що його обурювало.

Не заперечує, що 27 липня 2016 року завдав ОСОБА_11 ,. незначних ударів долонею по затилку, щоб остання підняла голову та вислухала його з приводу того, що не слід пити; та не заперечує, що 28 липня 2016 року, прокинувшись, побачив, що його співмешканка у нетверезому стані лежить на підлозі, - він штовхнув її двічі у спину, - з метою, щоб остання піднялась. Оскільки ОСОБА_11 не піднялась, він поклав її на ліжко.

У подальшому, 02 чи 03 серпня 2016 року, він пішов на ринок, зустрів там знайомого, із яким поїхав до с. Данілова Балка, і відсутній був добу.

Вказує, що у його співмешканки постійно боліли ноги, і вона падала протягом двох тижнів; зокрема, під час падіння розбила голову об тумбочку. На його пропозицію викликати медичну допомогу, - ОСОБА_11 відмовлялася.

В судовому засіданні суду першої інстанції він неодноразово зазначав, що не бив свою співмешканку; від тих ударів долонею та його поштовхів по спині, - співмешканка не могла померти.

Вважає, що показання потерпілої ОСОБА_11 , надані нею перед смертю та показання її рідних суперечливі.

Залишено поза увагою, що він протягом двох тижнів надавав допомогу своїй співмешканці, зокрема, й купував їй ліки.

Перші показання ОСОБА_11 , де вона у палаті лікарні, за присутності свідків, пояснювала, що падала, оскільки в неї опухали ноги, не зафіксовані поліцією.

У доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 просить відхилити апеляційну скаргу прокурора в частині погіршення його становища і повторює свою позицію щодо невірної кваліфікації його діяння та як наслідок скасування вироку суду першої інстанції.

Крім того, повторюючи вище зазначені у апеляційній скарзі обставини, додав, що сторона обвинувачення у своїй апеляційній скарзі вказує, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, а саме, що він не займається суспільно корисною діяльністю. Однак, зазначив, що він є учасником бойових дій (АТО);

захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Зазначає, що майже всі свідки, допитані по справі, у тому числі рідні сестра та мати потерпілої, заявляли про її проблеми зі здоров`ям, а саме у неї боліли ноги, підкошувались при ходьбі, внаслідок чого та падала.

Вказує на те, що допитана свідок ОСОБА_12 пояснила, що 28.07.2016 року на прохання потерпілої принесла тій горілку та сигарети. Потерпіла відразу при ній випила три чарки горілки. У ході розмови, потерпіла говорила про те, що болять ноги, вона падала та ударилась зубами, щелепою.

Крім того, зазначає, що під час проведення огляду трупа потерпілої у палаті лікарні, більше жодних тілесних ушкоджень не зафіксовано, крім як синців під очима, невеликих синців на руках та на обох колінах, що підтверджується фото трупа. У зв`язку з чим слідчим у протоколі огляду трупа, експертом при огляді трупа та у своєму висновку, не зафіксовано тілесні ушкодження, сліди крові на затилку потерпілої, не відомо.

Повторює позицію обвинуваченого при допиті у суді про повну незгоду із обставинами, які зазначені в обвинувальному акті. У зазначені дні він взагалі не бив потерпілу. Ніякого умислу у нього на спричинення тяжких тілесних ушкоджень не було.

Під час судових дебатів у суді першої інстанції вказував, що по справі відсутні належні докази навмисного спричиненням ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, що потягли за собою її смерть, а є тільки припущення сторони обвинувачення, які викладені в обвинувальному акті. Просив суд винести виправдувальний вирок, але одночасно зазначаючи, що у випадку доведеності вини ОСОБА_7 , перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 119 КК України, виходячи з наступних підстав.

По-перше, з матеріалів справи та під час судового розгляду не було знайдено прямих доказів того, що ОСОБА_7 10.08.2016 року навмисно завдав потерпілій 5-8 ударів руками та ногами у різні частини тіла, з метою спричинення їй тяжких тілесних ушкоджень, які в подальшому потягли за собою смерть потерпілої. Вказує, що наявність показань свідків про факт побиття потерпілої та незаперечення самого ОСОБА_7 , що він дійсно ударяв її тричі долонею по затилку, двічі ногою в область спини, але не зазначеною датою в обвинувальному акті, ще не свідчить про висновок, що внаслідок побиття було спричинено саме тяжкі тілесні ушкодження.

По-друге, для того, щоб навмисно спричинити зазначені в обвинувальному акті тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_7 повинен був наносити потерпілій досить сильні удари і в основному ногами, від яких обов`язково повинні бути значні зовнішні тілесні ушкодження на тілі потерпілої. Але за результатами проведення огляду трупа зовнішні тілесні ушкодження, на наступний день після побиття 10.08.2016 року, фактично відсутні, крім незначних вище зазначених, що ставить під сумнів жорстокість побиття потерпілої ОСОБА_7 , з метою спричинення їй тяжких тілесних ушкоджень.

По-третє, допитуючи у судовому засіданні судмедексперта ОСОБА_13 , останній пояснив, що на його думку основною причиною смерті є закрита черепно-мозкова травма голови потерпілої, забій головного мозку та крововилив під тверду та м`яку мозкові оболонки, і додав, що такі травми могло спричинити падіння потерпілої затилочною частиною голови з висоти росту, а особливо при прискоренні на тверді предмети, що збігається з показаннями ОСОБА_7 , який пояснював, що потерпіла падала головою об тумбочку, дверцята тумбочки, та відтворенням обставин скоєного злочину, коли у будинку ОСОБА_7 на дверцятах було виявлено плями, схожі на кров. Зламати ребра у тому місці, де вони зламані у потерпілої, також можна при падінні з витягнутою рукою на тверді предмети, а щодо розриву селезінки та відриву нирки, експерт зазначив, що ці ушкодження можна отримати при падінні з висоти, що узгоджується з поясненнями ОСОБА_7 про наявність драбини на горище, біля якої він бачив кров, а також драбини у погріб, куди потерпіла могла злазити, упавши.

По-четверте, у матеріалах справи (письмові докази, пояснення свідків) є факт, що у потерпілої боліли ноги, не могла ходити, внаслідок чого вона часто падала, а також те, що вона часто допускала вживання спиртного, інколи у великій кількості, що при вказаних обставинах, при падінні на будь-які предмети, не виключається що і з висоти також, потерпіла могла спричинити собі будь-які тілесні ушкодження, в тому числі і тяжкі.

По-п`яте, суд не дав оцінку тим доказам, де потерпіла у лікарні спочатку вказувала на те, що падала, відповідно могла спричинити собі тілесні ушкодження. Не прийнято до уваги і той факт, що у потерпілої були підстави оговорити ОСОБА_7 , так як останній збирався розлучитися з нею.

Поряд із зазначеним, зауважує, що свідок ОСОБА_14 пояснювала, що 10.08.2016 року, вона розмовляючи по мобільному телефону, чула як та почала плакати та кричати: «не бий мене ногами», однак крім самих пояснень вказаного свідка, відсутні докази цієї телефонної розмови. Крім того, вказує, що суд залишив поза увагою ті покази судмедексперта, які він в дійсності давав у судовому засіданні на питання, зазначенні вище.

Зауважив, що у протоколі допиту ОСОБА_7 як підозрюваного, його поясненнях у судовому засіданні відсутнє твердження про те, що саме всі наявні у потерпілої тілесні ушкодження могли бути спричиненні при падінні потерпілої на тумбочку. А факт про те, що 06.08.2016 року умисно наніс кулаком руки два удари потерпілій в область щелепи та один удар в область спини, після чого 10.08.2016 року умисно наніс 5-8 ударів руками та ногами в різні частини тіла, є тільки припущення сторони обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, і нічим по матеріалах справи не підтверджено. Наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, які отримані невідомо коли, не означає, що їх причинив саме ОСОБА_7 .

Вважає помилковим висновок експерта № 53 від 12.08.2016 року, при наявних вище згадуваних доказах по справі, а особливо допиту експерта у судовому засіданні.

Відзначає, що навіть в обвинувальному акті не зазначено, що ОСОБА_7 наносив удари у життєво важливі органи, а відображено тільки у загальному: в голову, обличчя, тулуб. Куди конкретно наносилися удари, не відомо.

Повторює пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не заперечує, що наносив згадувані ним удари потерпілій 27-28.07.2016 року, де максимум чого він хотів причинити потерпілій фізичний біль або ж незначні тілесні ушкодження, але у жодному разі не тяжкі тілесні ушкодження.

Вважає, що при зазначених вище обставинах, суд посилається більше на припущення, ніж на реальні докази по справі;

прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк дев`ять років шість місяців. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує на те, що призначаючи покарання обвинуваченому судом першої інстанції не в повній мірі враховано тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, внаслідок чого призначене покарання через свою м`якість не може слугувати запорукою його виправлення.

Зазначає, що судом належним чином не враховано, що кримінальне правопорушення, вчинене засудженим, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Крім того, судом не надано належної оцінки особі обвинуваченого ОСОБА_7 , який не займається суспільно корисною діяльністю, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та проти власності.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги обставини справ, тяжкість вчиненого правопорушення та дані про особу обвинуваченого, вважає, що вказана міра покарання є несправедливою і не слугуватиме запорукою досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, внаслідок м`якості.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку учасників судового провадження на підтримку поданих ними апеляційних скарг, зокрема, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, подану прокурором, заперечив задоволення апеляційних скарг сторони захисту, думку адвоката ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпані можливості їх отримати, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав процесуальну позицію свого захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, надав наступних показань.

Увечері 26 липня 2016 року, він та ОСОБА_11 вирішили відсвяткувати його повернення із зони АТО. Вони пішли в магазин та купили 0,7 л горілки та вдома разом випили, після чого полягали спати.

Наступного дня, 27 липня 2016 року, ОСОБА_11 попросила випити, оскільки їй було погано, він дав їй банківську картку і остання пішла в магазин та купила горілки. Він обурився і сказав, що досить пити, однак ОСОБА_11 так і випила сама всю бутилку горілки, після чого почала падати.

Потім в ході сварки із ОСОБА_11 щодо вживання нею спиртних напоїв, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 три удари долонею в задню частину затилка, однак несильно, з метою, щоб остання підняла голову та послухала, що не потрібно пити спиртне. Під час того, як наносив удари, то ОСОБА_11 сиділа на ліжку, при цьому говорила, що у неї болить нога.

Після даної сварки вони полягали спати; 28 липня 2016 року, прокинувшись, ОСОБА_7 пішов до товариша та з його пропозиції випив дві чарки горілки, після чого пішов додому. Коли повернувся, то ОСОБА_11 сказала, що їй погано та попросила мінеральної води.

ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_15 та попросив, щоб остання прийшла до них. Коли прийшла ОСОБА_16 , він дав їй банківську картку, а ОСОБА_11 сказала, що купити. ОСОБА_16 принесла горілку та сигарети.

ОСОБА_11 напилась горілки та падала. Коли ОСОБА_11 лежала, то він штовхнув її два рази ногою в область спини, щоб остання піднялась та вийшов покурити. Однак, при цьому він вважає, що не міг відбити нирку та селезінку.

Коли повернувся, ОСОБА_11 лежала на підлозі, він її підняв та положив спати.

У подальшому, 02 чи 03 серпня 2016 року, він взагалі цілу добу був відсутній вдома, так, як їздив із хлопцем, якого він не знає, в с. Данилова Балка, однак не доїхали, та він повернувся додому.

Крім того, він деякий час також був відсутній вдома, оскільки ходив по сигарети. ОСОБА_11 перед ним падала майже кожен день на протязі двох неділь, оскільки в неї боліли ноги, він розтирав ОСОБА_11 ноги кремом для зняття опухлості. Під час падіння ОСОБА_11 розбила голову об тумбочку. Вважає, що під час того, як ОСОБА_11 падала лицем до підлоги, то поламала щелепу. Також зазначив, що коли запитав у ОСОБА_17 де її передній зуб, який був приклеєний та вона постійно його губила, то остання відповіла, що на столі, однак він зуба ніде не знайшов. У ОСОБА_11 був мотив сказати, що він її побив, оскільки він їй сказав, що після її видужування вони розлучаються та дав можливість їй поспілкуватись із іншою дівчиною із м. Маріуполя, в якої він був три дні.

Не зважаючи на часткове визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, його вина підтверджується сукупністю наступних доказів, що їх належно досліджено та правильно оцінено судом першої інстанції.

Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_10 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, - 10 серпня 2016 року їй зателефонувала донька ОСОБА_18 та повідомила, що ОСОБА_19 ( ОСОБА_11 ) у важкому стані потрапила в лікарню, її побив ОСОБА_20 ( ОСОБА_7 )

Наступного дня, 11 серпня 2016 року, вона приїхала в м. Благовіщенське Кіровоградської області в лікарню, де відвідала свою доньку, під час розмови із якою запитала останню, що сталося, на що та повідомила, що її побив ОСОБА_21 ногами, вона ні в чому не винна, все знає ОСОБА_22 . Потім підійшов лікар, який сказав, щоб прийшли завтра. Після того, як вона вийшла із лікарні, приблизно через півгодини їй зателефонували із лікарні і повідомили, що ОСОБА_19 ( ОСОБА_11 ,) померла.

Крім того, свідок пояснила , що за час проживання її доньки із ОСОБА_23 , останній постійно наносив їй тілесні ушкодження.

Згідно із наданими в судовому засіданні суду першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_14 - вона знала ОСОБА_11 близько двох років, оскільки вони разом працювали; 25 липня 2016 року їй зателефонувала ОСОБА_11 та попросила, щоб вона викликала їй швидку, так, як її побив ОСОБА_24 ( ОСОБА_7 ) і вона не може стати на ноги.

У подальшому, 10 серпня 2016 року, до неї знову зателефонувала ОСОБА_11 , яка в телефонній розмові попросила, щоб вона принесла із собою пляшку горілки, і вона чула, що в стороні говорив ОСОБА_24 ( ОСОБА_7 ), і саме він просив, щоб вона принесла пляшку, але вона сказала що горілки не принесе, в результаті чого ОСОБА_11 сказала ОСОБА_7 , що вона пляшку не принесе і тоді, не встигнувши закінчити розмову, у слухавці вона почула, як ОСОБА_7 почав висловлюватись до ОСОБА_11 нецензурними словами, та запитувати чому вона справила свої природні потреби. Також в телефонній трубці, вона почула, як ОСОБА_11 почала плакати та кричати: «Не бий мене ногами», і все це супроводжувалося дуже сильною ненормативною лексикою в сторону ОСОБА_11 .

Дана розмова була на гучному зв`язку, тобто, все про що вони говорили із ОСОБА_11 чула її подруга ОСОБА_25 .

Прийшовши до ОСОБА_11 , вона побачила, що ОСОБА_11 лежала на ліжку побита біля очей були синці, на голові на косах була кров, були побиті коліна.

Коли ОСОБА_14 запитала у ОСОБА_7 , чи це він побив ОСОБА_11 ,, то він відповів, що вона упала, та відразу у грубому тоні наказав ОСОБА_11 говорити те ж саме.

В подальшому ОСОБА_14 викликала швидку допомогу, на що ОСОБА_7 відповів, що не потрібно швидкої допомоги.

Зі слів ОСОБА_11 свідкові відомо, що ОСОБА_7 і раніше бив ОСОБА_11 .

Аналогічні показання надані суду першої інстанції свідком ОСОБА_26 , яка в судовому засіданні підтвердила показання ОСОБА_14 .

Як встановлено показаннями свідка ОСОБА_27 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона працює лікарем невропатологом ЦРЛ м. Благовіщенське.

Вранці коли вона прийшла на роботу (дати не пам`ятає) їй повідомили, що у відділенні, яким вона завідує, а саме неврологічному відділенні, знаходиться важка хвора ОСОБА_11 , коли вона її побачила то зрозуміла, що її необхідно переводити в інше відділення, а саме в палату інтенсивної терапії, - відповідно після чого викликала лікаря хірурга ОСОБА_28 , який по приходу до відділення разом з нею пішов до палати де знаходилась ОСОБА_11 .

По приходу в палату, на той час там перебували сестра потерпілої та невідомий їй чоловік, як вона вже потім зрозуміла це був співмешканець ОСОБА_11 . На питання до хворої, що з нею сталося, вона не відповіла, лише за допомогою жестів і міміки дала зрозуміти, що вона не хоче говорити при своєму співмешканці, після чого вона попросила його вийти із палати, але на її прохання він ніяк не відреагував, та вона попросила ще раз останнього вийти із палати, так як їй було потрібно оглянути хвору, після чого він вийшов із палати.

Коли останній вийшов із палати, ОСОБА_11 повідомила, що її побив її чоловік. ОСОБА_27 зрозуміла, що це ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_11 перевели до палати інтенсивної терапії, після чого остання померла;

За наданими в судовому засіданні суду першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_29 , - він працює лікарем хірургом в Благовіщенській ЦРЛ Кіровоградської області.

Коли саме, дати він не пам`ятає, йому зателефонували та повідомили, що одна із пацієнток знаходиться у важкому стані, після чого він разом із завідуючою відділенням неврології ОСОБА_27 зайшли в палату де перебувала пацієнтка ОСОБА_11 , яку необхідно було оглянути, також в палаті на той час перебував чоловік потерпілої ОСОБА_11 , якого звали ОСОБА_7 , та сестра ОСОБА_11 - ОСОБА_30 .

На питання що сталося, ОСОБА_11 відповіді не дала, однак дала зрозуміти, що вона не хоче говорити в присутності свого співмешканця, при цьому, в голос нічого не сказала, в результаті чого вони попросили вийти ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_11 повідомила, що її побив її співмешканець ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_11 перевели до реанімації, після чого остання померла.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_31 , наданими в ході судового розгляду суду першої інстанції,, - ОСОБА_7 являється співмешканцем її рідної сестри ОСОБА_11 .. За час спільного проживання ОСОБА_7 із ОСОБА_11 у них було все добре, в той час коли ОСОБА_7 не вживав спиртні напої, однак коли ОСОБА_7 випивав, то бив ОСОБА_11 .

Коли ОСОБА_11 приходила до неї побита, то просила щоб вона не повідомляла матері.

Під час спільного проживання із ОСОБА_7 . ОСОБА_11 сильно почала зловживати алкогольними напоями.

Точної дати вона не пам`ятає, їй зателефонувала ОСОБА_32 , та повідомила, що ОСОБА_11 , в поганому стані та запитала, що їй робити, вона відповіла щоб викликала поліцію та швидку допомогу.

У подальшому, 11 серпня 2016 року вона, близько 19 години, пішла в Благовіщенську ЦРЛ, де навідала свою сестру ОСОБА_11 , яка була в дуже тяжкому стані, вона дивилась тільки одним оком, як повідомив лікар, у неї була вибита щелепа, синці були на руках, ногах та на спині.

З приводу що з нею сталося - спочатку ОСОБА_11 , сказала, що упала, однак потім в ході спілкування повідомила, що її побив ОСОБА_7 .

В подальшому їй повідомили, що її сестра ОСОБА_11 померла.

За показаннями, наданими судово-медичним експертом ОСОБА_13 , в судовому засіданні суду першої інстанції, - він підтвердив висновки судово-медичних експертиз, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Крім наведених доказів, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується й наступними доказами матеріалів кримінального провадження, дослідженим у сукупності судом першої інстанції:
- протоколом огляду місця події від 11.08.2016 року з фототаблицею, яким оглянуто домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 в якому проживає ОСОБА_7 ( т.1 а.п.32).

- протоколом огляду місця події від 12.08.2016 р. з фототаблицею, під час яким оглянуто палату №4 хірургічного відділення Благовіщенської ЦРЛ в якій знаходиться труп ОСОБА_11 з описом тілесних ушкоджень (т.1 а.п. 33-36);

- протоколом огляду місця події від 12.08.2016 р. з фототаблицею, під час якого під час якого оглянуто, в приміщенні моргу труп ОСОБА_11 та виявлено тілесні ушкодження (т.1 а.п.23-27);

- протоколом огляду місця події від 12.08.2016 року з фото таблицею, яким оглянуто домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 в якому проживає ОСОБА_7 ( т.1 а.п.32-51).

- експертною довідкою № 53, якою встановлено, що на тілі трупу ОСОБА_11 мають місце тілесні ушкодження у вигляді політтравми: ЗЧМТ, крововиливу під тверду мозкову оболонку. Закритої тупої травми грудної клітки з множинними переломами ребер зліва, розрив селезінки. Відрив лівої нирки. Смерть ОСОБА_11 настала від геморагічного шоку (гострої крововтрати) внаслідок вищевказаної політтравми;

- висновком експерта № 53, від 12.08.2016 року, згідно з яким на тілі трупу ОСОБА_11 мають місце тілесні ушкодження у вигляді: синців навколо лівого ока з переходом на ліву щоку, синців навколо правого ока, на зовнішній поверхні верхньої і середній третини правого плеча, по передній поверхні середньої третини правого плеча. Саден на передній поверхні лівого та правого колінного суглоба, дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Закритої тупої травми грудної клітки зліва з косо поперечними переломами ребер 3,4,5,6 з наявністю крововиливів в м`які тканини навкруги переломів з пошкодженням парієнтальної плеври; закритого перелому кута нижньої щелепи зліва дані тілесні ушкодження відносяться до категорії середніх тілесних ушкоджень. Закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку; крововиливу під тверду та м`яку мозкові оболонки; закритої тупої травми живота з розривом селезінки та відривом лівої нирки дані тілесні ушкодження мають ознаки дії тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, які потягли за собою смерть потерпілої та які знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Тілесні ушкодження на тілі трупу ОСОБА_11 могли утворитись як від нанесення ударів кулаками рук, так і взутими ногами. Судячи по характеру та локалізації ушкоджень на тілі трупу ОСОБА_11 вони не могли утворитись при падінні з положення стоячи. В крові трупу ОСОБА_11 етиловий та другі спирти не виявлені (т.1 а.п.67-70);

- висновками експерта: № 630 ( т.1 а.п.88,89), № 627 ( т.1 а.п.97-99), № 629 ( т.1 а.п.107-109), № 628 ( т.1 а.п.117-119), № 140 ( а.п.127-129), 139 ( т.1 а.п.137-138), 626 ( т.1 а.п.146-148);

- копією свідоцтва про смерть від 12.08.2016 року (т.2 а.п.4);

- протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом від 18.08.2016 року за участю ОСОБА_7 , під час якого останній на місці вчинення злочину розповів та показав обставини нанесення ним ОСОБА_11 тілесних ушкоджень ( т. 2 а.п.67-72);

- висновком експерта № 53-1, від 20.09.2016 року, згідно з яким встановлено, що механізм утворення тілесних ушкоджень, на тілі трупу ОСОБА_11 не в повному обсязі відповідає обставинам, на які вказує підозрюваний ОСОБА_7 , під час проведення слідчого експерименту з його участю 18.08.2016 року, не співпадає кількість ударів та місця їх нанесення. Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_11 не могли утворитись при падінні з положення стоячи на дерев`яну тумбочку ( т.1 а.п.78-80).

Таким чином, на підставі досліджених доказів, ОСОБА_7 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто тілесного ушкодження, небезпечного для життя у момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_7 не причетний до спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , наніс останній тільки лише три удари із незначною силою в область потилиці, та два удари із незначною силою в область спини, а тілесні ушкодження потерпіла отримала внаслідок неодноразового падіння через хворобу ніг з висоти власного зросту, в тому числі внаслідок падіння на дерев`яну тумбочку, - є необґрунтованими та спростовуються сукупністю доказів матеріалів кримінального провадження.

Вказані твердження спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 , якій 11 серпня 2016 року, потерпіла ОСОБА_11 , перебуваючи в лікарні, повідомила, що її побив ОСОБА_21 ногами, показаннями свідка ОСОБА_14 , яка 25 липня 2016 року та 10 серпня 2016 року мала телефонні розмови з ОСОБА_11 , в ході яких остання, зокрема 25 липня 2016 року, повідомила про те, що її побив ОСОБА_24 ( ОСОБА_7 ), і вона не може стати на ноги, а 10 серпня 2016 року, в ході телефонної розмови (ввімкненою в режимі гучного зв`язку) з ОСОБА_11 свідок чула як ОСОБА_24 ( ОСОБА_7 ) висловлювався щодо ОСОБА_11 нецензурною лайкою, після чого чула, як ОСОБА_11 кричала та просила ОСОБА_7 не бити її; прийшовши до ОСОБА_11 свідок побачила, що ОСОБА_11 побита, а на запитання свідка до обвинуваченого чи то він побив ОСОБА_11 , ОСОБА_7 відповів, що то вона впала, при цьому у грубій формі наказавши ОСОБА_11 підтверджувати сказане.

Означені показання свідка ОСОБА_14 підтверджуються й показаннями свідка ОСОБА_26 , яка чула 10 серпня 2016 року розмову свідка ОСОБА_14 з ОСОБА_11 по мобільному телефону, оскільки розмова відбувалась у режимі гучного зв`язку, і в ході якої чула, як ОСОБА_11 кричала та просила ОСОБА_7 не бити її.

Свідок ОСОБА_33 у показаннях вказувала на те, що їй відомо, що її рідну сестру ОСОБА_11 бив її співмешканець ОСОБА_7 , сестра приходила до неї побита, не хотіла, щоб про це знала їх матір; 11 серпня 2016 року, перебуваючи у лікарні у тяжкому стані, ОСОБА_11 спочатку пояснила походження тілесних ушкоджень своїм падінням, проте у подальшому, в ході спілкування, розповіла про її побиття ОСОБА_7 .

Слід вказати, що про факт побиття її саме ОСОБА_7 внаслідок чого нею отримано тілесні ушкодження, ОСОБА_11 розповіла й безпосередньо у лікарні, незадовго до своєї смерті.

Вказане підтверджується показаннями свідків ОСОБА_27 (лікаря-невропатолога ЦРЛ м. Благовіщенське), ОСОБА_29 (лікаря-хірурга ЦРЛ м. Благовіщенське), за якими ОСОБА_11 , знаходячись у палаті лікарні (де також перебувала й сестра останньої ОСОБА_30 ), повідомила про факт її побиття її співмешканцем ОСОБА_7 .

Показання потерпілої та свідків цілком узгоджуються із іншими доказами у кримінальному провадженні.

Зокрема, висновком експерта № 53 від 1208.2016 року яким встановлено: тілесні ушкодження на тілі трупу ОСОБА_11 могли утворитись як від нанесення ударів кулаками рук, так і взутими ногами, за характером та локалізацією ушкоджень на тілі трупу ОСОБА_11 вони не могли утворитися при падінні з положення стоячи; (том 1 аркуші провадження 67-70, 78-80).

Висновком експерта № 53-1 від 20.09.2016 року встановлено: механізм утворення тілесних ушкоджень на тілі трупу ОСОБА_11 не в повному обсязі відповідає обставинам, на які вказує підозрюваний ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту з його участю 18 серпня 2016 року (в ході якого ОСОБА_7 показав обставини нанесення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень трьох ударів середньої сили долонею в задню частину голови та двох ударів середньої сили босою ногою в область спини ближче до центру; та розповів та пояснив як ОСОБА_11 весь час падала та ударялася, зокрема об тумбочку), а саме не співпадає кількість ударів та місця їх нанесення.

Цим же висновком експерта встановлено, що тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_11 не могли утворитися при падінні з положення стоячи на дерев`яну тумбочку.

Посилання сторони захисту на те, що показання потерпілої ОСОБА_11 , надані нею перед смертю та показання її рідних суперечливі, до того ж, рідні можуть надавати такі показання, що викривають ОСОБА_7 , оскільки померла ОСОБА_11 є їх близькою людиною, донькою та сестрою, - жодного підтвердження не знайшли.

Показання потерпілої та всіх свідків є узгодженими між собою та з іншими доказами матеріалів кримінального провадження. Піддавати сумніву показання цих осіб відсутні.

Перед допитами свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

При цьому, слід зауважити, що показання щодо спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 надано не лише родичами та знайомими померлої ОСОБА_11 , а й лікарями ЦРЛ м. Благовіщенське, раніше взагалі особисто не знайомими з ОСОБА_11 та які вочевидь не можуть бути зацікавленими в силу особисто суб`єктивного сприйняття події злочину у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого на те, що первинні показання ОСОБА_11 , де вона у палаті лікарні, за присутності свідків, пояснювала, що падала, оскільки в неї опухали ноги, не зафіксовані поліцією, - є безпідставними.

Як встановлено та про що йшлося вище, ОСОБА_11 , перебуваючи у лікарні, у палаті цієї лікувальної установи, повідомила про факт її побиття ОСОБА_7 .

Разом із тим, доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_29 є встановленим, що ОСОБА_11 спочатку, побоюючись ОСОБА_34 , на той момент (разом із сестрою ОСОБА_11 ) також присутнього у палаті лікарні, відмовлялася повідомляти що саме з нею сталося, при цьому не вербально дала присутнім свідкам зрозуміти її небажання розмовляти за присутності ОСОБА_7 ; після того як ОСОБА_7 покинув палату, ОСОБА_11 розповіла дійсні обставини отримання нею тілесних ушкоджень.

Одразу після чого ОСОБА_11 перевели до палати інтенсивної терапії (реанімації), де остання невдовзі померла.

Відтак, з наведеного слідує, що жодні показання ОСОБА_11 об`єктивно не могли бути зафіксовані поліцією.

Щодо тих посилань сторони захисту, що ОСОБА_11 ряду свідків спочатку розповідала, що тілесні ушкодження отримала внаслідок падіння, оскільки у неї опухали, боліли ноги й вона не могла ходити, а не внаслідок її побиття ОСОБА_7 , тобто, надавала суперечливих пояснень, - вказане цілком пояснюється тим, що ОСОБА_11 з об`єктивних підстав побоювалася ОСОБА_7 .

Означене знаходить своє підтвердження показаннями потерпілої ОСОБА_10 з приводу того, що їй відомо, що за час проживання з ОСОБА_7 останній постійно спричиняв тілесних ушкоджень її донці ( ОСОБА_11 ), й показаннями свідка ОСОБА_14 , якій відомо безпосередньо зі слів ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_7 й раніше бив ОСОБА_11 , а також й показаннями свідка ОСОБА_31 (рідної сестри ОСОБА_11 ), з приводу того, що ОСОБА_7 , у той час, коли перебував у стані алкогольного сп`яніння, бив ОСОБА_11 ; ОСОБА_11 приходила до свідка побитою та просила не повідомляти про те їх матері.

Також, адвокат обвинуваченого в апеляційній скарзі зазначає: під час проведення огляду трупа потерпілої у палаті лікарні, більше жодних тілесних ушкоджень не зафіксовано, крім як синців під очима, невеликих синців на руках та на обох колінах, що підтверджується фото трупа; слідчим у протоколі огляду трупа, експертом при огляді трупа та у своєму висновку, не зафіксовано інші тілесні ушкодження.

Відносно вказаного слід зауважити на таке.

Характер, локалізація, тяжкість тілесних ушкоджень, наявних у ОСОБА_11 , у даному кримінальному провадженні належно установлені, і дані докази досліджені у їх сукупності.

Відповідно до змісту експертної довідки № 53, виданої 12 серпня 2016 року судово-медичним експертом ОСОБА_13 , на тілі трупу ОСОБА_11 наявні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, крововиливу під тверду мозкову оболонку; закритої тупої травми грудної клітини з множинними переломами ребер зліва, розриву селезінки; відриву лівої нирки (том 1 аркуш провадження 52).

Висновком експерта № 53 від 12.08.2016 року повністю встановлено і конкретизовано тілесні ушкодження, виявлені на тілі ОСОБА_11 , їх локалізацію, тяжкість, характер (том 1 аркуш провадження 67-70).

Щодо вказаного висновку експерта, а так само й показанням експерта ОСОБА_13 в судовому засіданні з приводу висновку, - судом першої інстанції надано належної юридичної оцінки, про що безпосередньо зазначено у вироку суду (том 3 аркуш провадження 192).

Аналогічним, що вже зазначено вище, спростовується й посилання в апеляційній скарзі на те, що не встановлено, що ОСОБА_7 наносив удари саме у життєво важливі органи, а відображено тільки узагальнено, - в голову, обличчя, тулуб ОСОБА_11 , - і куди конкретно наносилися удари, не відомо.

З приводу доводів адвоката обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що він просив суд першої інстанції перекваліфікувати дії його підзахисного на ч. 1 ст. 119 КК України, зважаючи на ряд підстав, слід вказати про таке.

Означеним доводам сторони захисту судом першої інстанції надано юридичної оцінки, зазначено про це в оскаржуваному вироку.

Свої висновки про відсутність підстав до перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України суд першої інстанції, з урахуванням всіх досліджених обставин кримінального провадження та доказів у ньому, умотивував, беручи до уваги відповідні положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», а також беручи до уваги та аналізуючи відмінність вказаних злочинів з їх суб`єктивної сторони.

На підставі чого, судом першої інстанції зроблено висновок, що у конкретному кримінальному провадженні, зважаючи на обставини справи та досліджені докази, наявний умисел обвинуваченого до діяння і наслідків; при вчиненні діяння обвинувачений передбачав заподіяння ним тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та як наслідку можливого настання смерті (суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України), і даний висновок суду є обґрунтованим (том 3 аркуш провадження 191-192).

Доводи у апеляційній скарзі обвинуваченого з приводу того, що судом першої інстанції не враховано того, що він є учасником бойових дій (АТО), - є слушними.

Дійсно, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 є учасником антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (том 2 аркуш провадження 132).

Проте, врахування вказаної обставини, з урахуванням інших обставин у справи, уособлено не впливає на доведеність винуватості, правильність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, вид та розмір призначеного покарання, правильність оскаржуваного судового рішення по суті.

Відтак, доводи апеляційних скарг сторони захисту свого підтвердження не знайшли.

Судове рішення суду першої інстанції оскаржене й прокурором, якийпереконаний у тому, що судом першої інстанції ОСОБА_7 призначено занадто м`яке покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що: призначаючи покарання обвинуваченому судом першої інстанції не в повній мірі враховано тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, та особу обвинуваченого, який не займається суспільно корисною діяльністю, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та проти власності, внаслідок чого призначене покарання через свою м`якість не може слугувати запорукою виправлення обвинуваченого, - є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Вказані вимоги закону та рекомендації Пленуму Верховного Суду України судом першої інстанції дотримані.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, безпосередньо вироку суду, - при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України, і правильно врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких умисних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується по місцю свого проживання, безробітний та неодружений, страждає психічно-поведінковими розладами особистості внаслідок вживання алкоголю, в момент скоєння правопорушення виявляв та в даний час виявляє психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, проте вказані психічні розлади не досягають ступеню душевного захворювання і недоумкуватості, застосування заходів медичного характеру не потребує, відсутність обставин, які пом`якшують обвинуваченому покарання, обставини, які обтяжують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Тобто, судом першої інстанції належним чином враховано всі обставини, в тому числі й ті, на які посилається особа, яка подала апеляційну скаргу, зокрема, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що обвинувачений не займається суспільно-корисною працею, про що безпосередньо зазначено в оскаржуваному вироку (аркуш провадження 192 том 3).

На підставі врахованих обставин суд першої інстанції визначив обвинуваченому покарання у межах санкції частини статті обвинувачення (що не є мінімальним), яке у даному випадку є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не є надмірним, є виваженим за суворістю, та є таке, що відповідає меті покарання.

Відносно того, що судом першої інстанції не достатньо, на думку прокурора, враховано те, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності, зауважується - обвинувачений в силу положень ст. 89 КК України є таким, який не має судимості, факт притягнення обвинуваченого у минулому до кримінальної відповідальності, може бути врахований судом при призначенні обвинуваченому покарання як характеристика особи обвинуваченого, проте це є правом суду, а не обов`язком відповідно до вимог закону.
Тож, доводи апеляційної скарги прокурора свого підтвердження не знайшли, а тому задоволенню не підлягають.
Відтак, враховуючи зазначене вище, з огляду на те, що доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, колегія суддів залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,