Справа № 149/2820/16-к
УХВАЛА
07.03.2017 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілої особи ОСОБА_6 ,

провівши підготовче судове засідання в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

04.11.2016 року до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області дане кримінальне провадження було призначено до підготовчого судового засідання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про повернення обвинувального акта у даному кримінальному провадженні прокурору, через невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, мотивуючи це тим, що обвинувальний акт містить лише фактичний виклад обставин кримінального провадження, проте не містить формулювання самого обвинувачення, що порушує право обвинуваченого на захист.
Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання захисника підтримав та просив його задовольнити.
Прокурор та представник потерпілої особи просять у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору відмовити та вважають, що підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акта прокурору відсутні. Вимоги КПК України щодо забезпечення обвинуваченим права на захист та складання обвинувального акта дотриманні.
Заслухавши учасників підготовчого судового засідання, суд прийшов до наступного.
Відповідно до глави 24 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом.
Статтею 291 КПК України встановлено вимоги до обвинувального акту, зокрема у ньому має бути відображено: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність; 3) формулювання обвинувачення.
В обвинувальному акті повинно бути відображено як виклад фактичних обставин події, так і формулювання обвинувачення, тобто описова і його резолютивна частина.
В описовій частині зазначаються дані, які стали приводами та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону (статті ) підпадають дії підозрюваної особи ( фактично виклад обставин справи в довільній формі).
В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, в якому зазначається час, місце, спосіб, мотиви, що саме вчинила особа та наслідки кримінального правопорушення.
Розуміння поняття "формулювання обвинувачення" як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям "формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним". Так, п. 2 ч. 3 ст. 373 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Разом з тим, як вбачається зі змісту обвинувального акту у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , погодженого прокурором відділу прокуратури Вінницької облдасті 27.10.2016 року, обвинувальний акт фактично містить лише формулювання висунутої підозри та фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені досудовим розслідуванням. Разом з тим, формулювання обвинувачення відсутнє, тобто, фактично обвинувачення ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не висунуто.
У разі встановлення невідповідності обвинувального акта цим вимогам, суд в підготовчому судовому засіданні відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повертає його прокурору.
Також суд враховує, що одним із завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, є охорона прав учасників кримінального провадження.
До загальних засад кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України відноситься право на захист, яке, згідно ч. 1 ст. 20 КПК України полягає у наданні особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, можливості надати відповідні пояснення з приводу обвинувачення, збирати і подавати докази, та реалізовувати процесуальні права, передбачені КПК України.
Гарантією забезпечення права особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, на захист є серед іншого дотримання стороною обвинувачення вимог закону при винесенні процесуальних рішень.
Статтею 13 Європейської конвенції з прав людини передбачено право особи на ефективний засіб правового захисту в разі порушення його прав, також і в тому разі, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Однією з передумов призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та однією з гарантій забезпечення права особи, яка притягується до кримінальної відповідальності на захист, є перевірка судом під час підготовчого судового засідання на відповідність вимогам КПК України. У разі встановлення невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України суд має право у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 9 жовтня 2008 року зазначено, що у тексті пп. "а" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 рішенні у справі "Камасінскі проти Австрії''. № 9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі "Даллос проти Угорщини", № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "Ь" п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п. 54, а також "Даллос проти Угорщини", п. 47).
Враховуючи встановлене судом, суд прийшов до висновку, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому він підлягає поверненню прокурору.
На підставі викладеного, керуючись ст. 291, 314 КПК України, суд, - У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000214, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.03.2016 року, відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні злочину передбаченому ч. 2 ст. 191 КК України, повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1