н/п 1-кс/640/9011/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,

- мобільний телефон з абонентським номером НОМЕР_1 IMEI НОМЕР_2 , за допомогою якого підозрювана спілкувалася зі свідком ОСОБА_5 та домовлялася про зустрічі;
- імітаційні засоби грошових купюр на загальну суму 13,5 тис. доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США із написами «Сувенір» та «Не является платежным средством», пронумеровані від 1 до 135 ручкою чорного кольору.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , маючи намір, направлений на вчинення незаконної угоди щодо продажу малолітньої громадянки України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з корисливих мотивів, а також з мотивів помсти родині потерпілої, реалізовуючи свій злочинний намір, влітку 2015 року (більш точну дату під час проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим) почала пошук особи, якій вона мала намір перемістити та продати ОСОБА_7 з метою подальшої її експлуатації. В період часу з літа 2015 року по серпень 2016 року ОСОБА_6 періодично вчиняла дії, спрямовані на пошук особи, з якою вона могла б укласти вищезазначену угоду. В серпні вересні 2016 року ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, спрямованим на переміщення та продаж малолітньої особи домовилась з гр. ОСОБА_5 та 21.11.2016 р. вчинила дії щодо продажу малолітньої ОСОБА_7 за грошову винагороду у розмірі 13,5 тис. доларів США.
На думку слідчого, у вищезазначених діях ОСОБА_6 присутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України торгівля та переміщення людини, вчинені з метою експлуатації, щодо малолітнього, з використанням обману.
21.11.2016 о 15.50 ОСОБА_6 було затримано у порядку ст. 208 КПК України.
21.11.2016 о 22.50 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.
Під час затримання у порядку ст. 208 КПК України у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено та вилучено мобільний телефон з абонентським номером НОМЕР_1 IMEI НОМЕР_2 , за допомогою якого підозрювана спілкувалася зі свідком ОСОБА_5 та домовлялася про зустрічі, а отже, як зазначає слідчий, вказаний телефон є засобом вчинення кримінального правопорушення
Також, під час огляду місця події 21.11.2016 в м. Люботин, в автомобілі, який перебуває у користуванні ОСОБА_5 було виявлено та вилучено імітаційні засоби грошових купюр на загальну суму 13,5 тис. доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США із написами «Сувенір» та «Не является платежным средством». Вказані імітаційні засоби є предметом вчинення кримінального правопорушення та були отримані ОСОБА_6 в якості оплати після здійснення угоди щодо продажу малолітньої дитини.
Таким чином, з метою забезпечення збереження схоронності речових доказів, проведення ряду необхідних експертиз по кримінальному провадженню, орган досудового розслідування просить накласти на нього арешт.
При розгляді клопотання у судовому засіданні слідчий його підтримала.
Підозрювана ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_8 - надали суду заяву про розгляд клопотання слідчого про арешт вилученого майна без їх участі, покладаючи вирішення питання щодо накладення арешту на майно на розсуд суду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 149 КК України, 21.11.2016 р. підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, а тому з метою забезпечення збереження доказової інформації на тимчасово вилученому у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час її затримання у порядку ст. 208 КПК України та під час проведення огляду місця події 21.11.2016 в м. Люботин, в автомобілі, який перебуває у користуванні ОСОБА_5 , майні у вигляді мобільного телефону та імітаційних засобів грошових купюр, яке може містити відомості про факти чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та яке може бути речовими доказами, - на це майно слід накласти арешт.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 98, 107, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на тимчасово вилучене у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час затримання у порядку ст. 208 КПК України та під час проведення огляду місця події 21.11.2016 в м. Люботин, в автомобілі, який перебуває у користуванні ОСОБА_5 , майно, а саме:
- мобільний телефон з абонентським номером НОМЕР_1 IMEI НОМЕР_2 , за допомогою якого підозрювана спілкувалася зі свідком ОСОБА_5 та домовлялася про зустрічі;
- імітаційні засоби грошових купюр на загальну суму 13,5 тис. доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США із написами «Сувенір» та «Не является платежным средством», пронумеровані від 1 до 135 ручкою чорного кольору.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1