А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.03.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого
ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, українець, із середньою освітою, одружений, має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, не працюючий, раніше неодноразово судимий і, зокрема, вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. ст. 71, 72 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України кримінального правопорушення і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком частково приєднано частину невідбутого покарання за вироком Перечинського районного суду від 06 жовтня 2014 року й остаточно до відбуття обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
До строку відбутого обвинуваченим ОСОБА_6 покарання зараховано частково відбуте покарання за вироком Перечинського районного суду від 06 жовтня 2014 року із дня його затримання, тобто з 10 січня 2016 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 судом не обирався, оскільки він реально відбував покарання у виді позбавлення волі за вироком Перечинського районного суду від 06 жовтня 2014 року.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 232,25 грн..
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
04 січня 2014 року приблизно о 23-ї годині, обвинувачений ОСОБА_6 , за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, проникнувши на огороджену дачну земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_2 і належить потерпілому ОСОБА_11 , пошкодивши замки на будинку та підсобному приміщенні, проникли до приміщення, звідки таємно викрали флекс марки «Фіолент», модель МШУ 1-23-230 Б вартістю 617,5 грн., флекс марки «Einhell», модель WTAG-1000, вартістю 237,9 грн., соковижималку марки «Zelmer» вартістю 279,3 грн., електропаяльник потужністю 200 Вт марки ЭПСН вартістю 143,65 грн., електродриль марки DWT SDM-780C вартістю 268,45 грн., ручну м`ясорубку виробництва СРСР вартістю 80 грн. та чотири літра вина загальною вартістю 72 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1698,8 гривень.
05 січня 2014 року приблизно о 02-ї годині, обвинувачений ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, проникнувши на огороджену дачну земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_12 , пошкодивши навісні замки на будинку та підсобному приміщенні, проникли до приміщення, звідки таємно викрали зварювальний апарат вартістю 576 грн., чотирьохжильний мідний кабель довжиною 50 метрів вартістю 1365 грн., п`ять обрізочних кругів до флекса загальною вартістю 48 грн., ручну м`ясорубку вітчизняного виробництва, бувшу у використанні вартістю 40 гривень, велосипедний ключ вартістю 6 грн. та флекс марки «Einhell» BWS 125/850-1 вартістю 138 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 2173 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій ч. 3 ст. 185 КК України, вказує на те, що вирок у частині призначеного йому покарання є незаконним. Посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання не взяв до уваги пом`якшуючі обставини, а також те, що на його утриманні перебувають п`ятеро малолітніх і одна неповнолітня дитина, у зв`язку із чим безпідставно не застосував щодо нього положення ст. 69 КК України. При цьому, вказує на те, що призначений йому строк покарання негативно відобразиться на утриманні його дітей, і може бути наслідком повного краху його життєвих надій. Крім того, вказує на те, що розгляд кримінального провадження проводився в режимі відео конференції без його згоди, а також без участі захисника. Просить вирок змінити, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк три місяці.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який судове рішення вважав законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Кримінальне провадження розглядається у відсутності потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При прийнятті рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілих враховується те, що апеляційний суд неодноразово своєчасно надсилав повідомлення, у яких вказується про дату, час та місце розгляду кримінального провадження; що про поважні причини неявки до апеляційного суду потерпілі не повідомили й заяв про відкладення розгляду кримінального провадження від них не надходило.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів зазначає, що під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження в дистанційному режимі відео конференції обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував щодо здійснення судового розгляду справи в режимі відео конференції, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, наполягав на проведенні судового розгляду без участі захисника, при цьому, стверджуючи, що це не пов`язано з його матеріальним становищем; що суд, врахувавши думку учасників судового розгляду, та роз`яснивши їм права і обов`язки, у тому числі право на захист та положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Під час розгляду апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 даючи пояснення підтвердив, що вину в скоєнні злочинів визнає повністю, кається в їх вчиненні, а також підтвердив, що розгляд судом першої інстанції кримінального провадження в дистанційному режимі відео конференції проводився за його згодою, яка була добровільною, що йому були роз`яснені положення КПК України щодо права на захист під час розгляду справи судом першої інстанції, що клопотань про призначення йому захисника із центру надання безоплатної вторинної правової допомоги не подавав, хоча мав реальну можливість такі заявити.
Тому, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення щодо здійснення судового провадження в режимі відео конференції, без участі захисника, участь якого не була визнана обов`язковою, а також при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленні порядку їх дослідження та роз`ясненні при цьому учасникам судового розгляду прав, судом першої інстанції вимоги ст. ст. 46, 336 та 349 КПК України порушені не були, а викладені обвинуваченим ОСОБА_6 в апеляційній скарзі доводи про те, що розгляд кримінального провадження проводився в режимі відео конференції без його згоди, а також без участі захисника, колегія суддів, з урахуванням вищенаведеного відхиляє як такі, що спростовані обвинуваченим під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а також матеріалами кримінального провадження, зокрема, і звукозаписом судового засідання, що міститься на технічному носії інформації (диску).
Враховуючи те, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло, учасниками процесу не оспорюється, апеляційним судом з урахуванням положень ст. 404 КПК України не перевіряється й визнається таким, що ґрунтується на наведених у вироку доказах, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що йому призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, те, що вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких; дані про особу обвинуваченого посередньо характеризується за місцем проживання, на спеціальних обліках не перебуває, раніше судимий; обставину, що пом`якшує покарання визнання вини, щире каяття та сприяння розкриттю злочину; обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.
Крім того, під час розгляду кримінального провадження, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 06.10.2014 за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. ст. 71, 72 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Тому, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки й на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що при призначенні покарання суд не взяв до уваги пом`якшуючі обставини, а також те, що на його утриманні перебувають п`ятеро малолітніх і одна неповнолітня дитина, у зв`язку із чим безпідставно не застосував положення ст. 69 КК України, апеляційний суд, з урахуванням вищевикладеного, відхиляє як такі, що не впливають на вид та строк призначеного ОСОБА_6 покарання. При цьому, враховується те, що суд вправі застосувати щодо обвинуваченого положення ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі з урахуванням особи винного й за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, при цьому, умотивувавши своє рішення. Однак, під час розгляду кримінального провадження як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не встановлено кількох обставин, що пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а вищевказані дані, що характеризують його особу, не дають підстав для застосування щодо нього положень ст. 69 КК України.
З урахуванням вищенаведеного, як такі, що не впливають на вид та строк призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів відхиляє й доводи апеляційної скарги про те, призначений йому строк покарання негативно відобразиться на утриманні його дітей, і може бути наслідком повного краху його життєвих надій.
Крім того, частиною 5 статті 72 КК України у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 до строку відбутого ним покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 10 січня 2016 року до 07 березня 2017 року, включно.
При прийнятті рішення про початок строку відбування покарання, а відповідно й зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбутого покарання, ураховуються матеріали кримінального провадження (зокрема, повідомлення начальника Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_13 та заступника начальника Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_14 а.к.п. 33, 38), які підтверджують, що ОСОБА_6 , будучи оголошеним у розшук, саме 10 січня 2016 року затриманий за обвинуваченням у скоєнні передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України кримінального правопорушення, а тому, саме з указаного числа необхідно рахувати початок строку відбування покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування із призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції, чи зміни вироку, апеляційний суд не вбачає.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, що підстав для скасування чи зміни судового рішення не має.
Керуючись ст. ст. 72 КК України, ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 до строку відбутого ним покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 10 січня 2016 року до 07 березня 2017 року, включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк із дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді: