АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/402/17 Справа № 707/1261/15-к Категорія: ч.2 ст.28, ч.1 ст.129, ч.2 ст.146, ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , а також прокурора у провадженні ОСОБА_6 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 21 березня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пальміра, Золотоніського району, Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого;

визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

ОСОБА_7 виправдано за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 129 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України - за відсутністю в його діях складу злочину.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Черкаси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого;

визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

ОСОБА_8 виправдано за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 129 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України - за відсутністю в його діях складу злочину.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Черкаси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого;

визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

ОСОБА_9 виправдано за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 129 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України - за відсутністю в його діях складу злочину.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Черкаси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , громадянина України, українця, з вищою освітою, неодруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_10 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

ОСОБА_10 виправдано за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 129 та ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України - за відсутністю в його діях складу злочину.

На підставі ст. 76 КК України на засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покладено такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань апробації, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винним та засуджені за те, що в ніч з 12.04.2014 року на 13.04.2014 року близько 02-ої години ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом з дружинами, прибули в бар «Сафарі», що знаходиться по АДРЕСА_5 , для святкування дня народження дружини ОСОБА_7 , де у них виник конфлікт із жителями с. Червона Слобода ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , в ході якого були спричинені тілесні ушкодження обвинуваченому ОСОБА_7 та потерпілому ОСОБА_12 .

Цього ж дня, близько 21-ої години 30 хвилин ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на автомобілі «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , з метою подальшого вияснення відносин з потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , попередньо з`ясувавши місце їх проживання, приїхали до вулиці Пушкіна у с. Червона Слобода, Черкаського району, та перебуваючи поблизу домоволодіння № 1 по вул. Пушкіна у с. Червона Слобода близько 22-ої години зустріли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , переслідуючи мету спричинення їм тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 вийшовши з автомобіля назустріч ОСОБА_12 почали наносити йому удари в різні частини тіла. При цьому ОСОБА_7 завдав ОСОБА_12 удар рукою в обличчя, в результаті чого останній впав. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 нанесли ОСОБА_12 численні удари ногами в область голови та тулубу, після чого застосували до нього спеціальні засоби кайданки.

У цей час ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , маючи на меті виконання домовленості по спричиненню тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , застосували до ОСОБА_13 спеціальні засоби - сльозогінний газ та кайданки.

У подальшому ОСОБА_7 , спільно за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , проти волі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 із застосуванням сили посадили їх на заднє сидіння автомобіля «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , та грубо порушуючи конституційні права ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на вільне пересування, на автомобілі«DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_10 , відвезли їх до лісосмуги, що розділяє сільськогосподарські поля на 106 кілометрі автодороги між селами Леськи та Червона Слобода, Черкаського району, де близько години виясняли причини та обставини конфлікту, який відбувся між потерпілими та обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_15 в кафе «Сафарі», а потім на цьому ж автомобілі доставили потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на вул. Пушкіна в с. Червона Слобода, Черкаського району.

Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються в тому, що близько 22 години 30 хвилин 13.04.2014 року, грубо порушуючи конституційні права ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на вільне пересування, на автомобілі «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , відвезли їх до лісосмуги, що розділяє сільськогосподарські поля на 106 кілометрі автодороги між селами Леськи та Червона Слобода Черкаського району, де не знімаючи з рук ОСОБА_12 та ОСОБА_13 кайданки, почали погрожувати їм фізичною розправою, при цьому ОСОБА_9 з метою залякування останніх було продемонстровано предмет схожий на пістолет, діставши який, він дослав патрон у патронник за допомогою характерної дії відведення затвору, чим виразив намір застосування зброї, пригрозивши вбивством, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 сприйняли, як реальну загрозу їх життю і здоров`ю, тобто у погрозі вбивством за попередньою змовою групою осіб, у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 129 КК України.

Також органом досудового розслідування ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються в тому, що вони, працюючи дільничими інспекторами Соснівського райвідділу міліції м. Черкаси УМВС в Черкаській області, тобто будучи працівниками правоохоронного органу, який виконує завдання щодо захисту життя, здоров`я, прав і свобод громадян, із використанням зв`язків серед співробітників міліції попередньо домовившись, з метою незаконного позбавлення волі та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , з`ясувавши місце їх проживання, 13.04.2014 року близько 21-ої години 30 хвилин на автомобілі «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_10 , прибули до вулиці Пушкіна у с. Червона Слобода, Черкаського району, де переслідуючи мету спричинення їм тілесних ушкоджень, перевищуючи владу, явно виходячи за межі наданих їм повноважень, проти волі потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , посадили їх на заднє сидіння автомобіля «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , відвезли їх до лісосмуги, що розділяє сільськогосподарські поля на 106 кілометрі автодороги між селами Леськи та Червона Слобода, Черкаського району, продовжували погрожувати їм фізичною розправою та вбивством, чим при цьому ОСОБА_9 з метою залякування останніх було продемонстровано вогнепальну зброю, діставши яку, він дослав патрон у патронник за допомогою характерної дії відведення затвору, чим виразив намір до застосування зброї, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 сприйняли, як реальну загрозу їх життю і здоров`ю тобто вчинили кримінальне правопорушення - перевищення влади, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих їм прав чи повноважень, що супроводжувалось погрозою застосування насильства і завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, вчиненого за попередньою змовою групою осіб. Тобто вчинили, дії передбачені ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

В поданих апеляціях:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_11 , не погоджуючись з вироком суду, просять його скасувати в частині обвинувачення за ч.2 ст.146 КК України та закрити справу на підставі п.п. 2,3 ч.1 ст.284 КПК України, мотивуючи свої вимоги тим, що достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні даного кримінального правопорушення стороною обвинувачення не надано. Звертає увагу, що суд обґрунтував свій висновок про доведеність вини у вчиненні ОСОБА_9 злочину за ч.2 ст.146 КК України лише на показах потерпілих. Крім того, зазначає, що стороною обвинувачення були допущені грубі помилки, на які суд не звернув уваги, а саме, не вірно кваліфіковано дії за ч.2 ст.146 КК України, оскільки, органи обвинувачення повинні були виключити дану статтю, як додаткову статтю, так як обвинувачення висувалось обвинуваченому, як службовій особі, а при інкримінуванні ч.2 ст.365 КК України ч.2 ст.146 КК України додатково не застосовується. До того ж, апелянт вказує, на відсутність проведення органом досудового розслідування ряду слідчих дій, які мали бути проведені для доведення вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено.

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_11 , просять скасувати вирок в частині обвинувачення за ч.2 ст.146 КК України та закрити справу на підставі п.п. 2,3 ч.1 ст.284 КПК України. Мотиви вимог апеляційної скарги аналогічні обґрунтуванню апеляції обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11

- прокурор у провадженні ОСОБА_6 просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.129, ч.2 ст.146, ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 365 КК України та призначити їм покарання: за ч.2 ст.28 ч.1 ст.129 2 роки обмеження волі, за ч.2 ст.146 - 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 28 ч.2 ст.365 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити до відбування 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на 3 роки.

В обґрунтування вимог апеляції зазначає, що суд безпідставно прийшов до висновку про відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.129 КК України, оскільки факт наявності зброї у обвинувачених та її застосування з метою здійснення погроз потерпілим, вчинений за попередньою змовою, доведений повністю, що підтверджується показами самих потерпілих. Звертає увагу, що суд прийшов до помилкових висновків про відсутність в діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки за ч.2 ст.146 КК України як вчинення злочину із використанням зброї та про відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.365 КК України. Зазначає, що обвинувачені будучи службовими особами, та маючи спеціальні звання, вчинили дії, які явно виходили за межі наданих їм прав чи повноважень, що супроводжувалися насильством і завдало істотної шкоди потерпілим.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та їх захисника ОСОБА_11 , які виступили в підтримку власних апеляційних скарг, та просили їх задовольнити, а апеляцію прокурора залишити без задоволення, як безпідставну, міркування прокурора ОСОБА_6 , яка просила апеляцію задовольнити, а апеляції обвинувачених та їх захисника залишити без задоволення, позицію обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які не заперечували проти задоволення апеляцій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а апеляцію прокурора просили залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Висновок суду про винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України є вірним та ґрунтується на сукупності, досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема, показаннях потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , показаннях свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , даних протоколів слідчого експерименту з потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , даних судово-медичної експертизи ОСОБА_12 №1281 від 26 червня 2014 року, даних протоколів впізнання по фотознімках. Дані докази підтверджують, що обвинувачений ОСОБА_7 13.04.2014 року близько 21-ої години 30 хвилин, спільно за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , проти волі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 із застосуванням сили посадили їх на заднє сидіння автомобіля «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , та грубо порушуючи конституційні права ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на вільне пересування, на автомобілі «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_10 , відвезли їх до лісосмуги для з`ясування конфліктної ситуації, яка виникла у них напередодні.

В зв`язку з викладеним, доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та їх захисника ОСОБА_11 є безпідставними та спростовуються доказами, дослідженими та оціненими судом в порядку ст. 94 КПК України.

Стосовно вимог апеляційної скарги прокурора колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно положення п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо відсутності у діях обвинувачених складу кримінального правопорушення за ч.2 ст.146 КК України та за ч.2 ст.28 ч.2 ст.365 КК України.

Стаття 129 КК України передбачає кримінальну відповідальність за погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Погроза вбивством має бути конкретною і реальною, а особливе значення при цьому має сприйняття погрози самим потерпілим, а також і присутніми при цьому іншими особами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, показів обвинувачених та потерпілих, які вони надали у суді першої інстанції, потерпілі сприйняли погрозу, висловлену обвинуваченим ОСОБА_9 за вищевказаних обставин, не як реальну можливість з боку обвинувачених позбавити їх життя, а лише як можливість завдання шкоди їх здоров`ю, що не підпадає під розуміння злочину за ст.129 КК України, а тому дії обвинувачених, як вірно визначив суд, не містять складу даного злочину.

Критично колегія суддів оцінює і доводи апеляції прокурора щодо наявності у діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Диспозиція ч.2 ст.365 КК України встановлює кримінальну відповідальність особи за перевищення влади або службових повноважень, якщо воно супроводжувалося насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Згідно роз`яснень, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 15 "Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень" відповідальність за ст. 365 КК настає лише за умови, що дії службової особи були зумовлені її службовим становищем і пов`язані з її владними чи службовими повноваженнями. Якщо такого зв`язку не встановлено, дії винного за наявності до того підстав можуть кваліфікуватися за статтями названого Кодексу, що передбачають відповідальність за злочини проти особи, власності, громадського порядку тощо.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ніч з 12.04.2014 року на 13.04.2014 року близько 02-ої години у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які відпочивали у неробочий час в барі «Сафарі», виник конфлікт із жителями ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , в ході якого були спричинені тілесні ушкодження обвинуваченому ОСОБА_7 та потерпілому ОСОБА_12 . Надалі обвинувачені, викравши потерпілих відвезли їх в лісосмугу для з`ясування причин та обставин конфлікту, який відбувся між потерпілими та обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_15 в кафе «Сафарі».

Тобто, конфлікт, який виник між потерпілими та обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_15 в кафе «Сафарі» був на ґрунті особистих неприязних стосунків та не під час виконання обвинуваченими своїх службових повноважень. Події, які відбувалися пізніше з участю інших обвинувачених, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , були продовженням конфліктної ситуації, яка виникла в барі «Сафарі», не зумовлені службовим становищем обвинувачених та жодним чином не пов`язані з службовими повноваженнями щодо потерпілих.

Як встановлено судом першої станції, та підтверджено показами потерпілих, обвинувачені не представлялися працівниками міліції, не перебували у форменному одягу.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, та виправдав обвинувачених за даним злочином.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів при призначенні покарання також враховує, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про осіб винних, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, мають молодий вік, позитивно характеризуються за місцем роботи, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив обвинуваченим покарання в межах санкції ч.2 ст. 146 КК України із застосуванням ст. 75 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Істотних порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які є беззаперечною підставою для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду, колегія суддів не вбачає, та потерпілою в апеляції не наведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , а також прокурора у провадженні ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 21 березня 2017 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий :

Судді :