Справа № 592/3822/17
Провадження № 1-кс/592/1786/17
УХВАЛА
07 квітня 2017 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника особи, яка подала скаргу, адвоката ОСОБА_3 , без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми скаргу ОСОБА_4 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню № 0003154, -

В С Т А Н О В И В :

06.04.2017 року ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми зі скаргою на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню № 0003154, в якій він зазначив про те, що в провадженні слідчого СВ Сумського ВП (м. Суми) ГУНП України в Сумській області ОСОБА_5 знаходиться вищевказане кримінальне провадження, відкрите 21.07.2016 року за ознаками ч. 1 ст. 383 КК України стосовно ОСОБА_6 . Підставою відкриття даного кримінального провадження була його заява про завідомо неправдиве повідомлення ОСОБА_6 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України. З моменту подання ним зазначеної заяви пройшло понад сім місяців. Але незважаючи на очевидність вчинення ОСОБА_6 вищевказаних злочинних дій, до цього часу повідомлення про підозру слідчим їй не об`явлено, а він, як особа, що потерпіла від вказаного злочину, в процесуальному порядку потерпілим не визнаний, хоча згідно п. 2 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінченим на протязі двох місяців. Вказаний стан досудового розслідування зазначеного кримінального провадження дає йому підстави вважати про небажання слідчого та прокурора процесуального керівника належним чином виконувати свої службові обов`язки та притягати ОСОБА_6 до встановленої законом відповідальності. Крім того, невизнання його потерпілим у встановленому кримінально-процесуальним законом порядку, позбавляє його можливості користуватись правами потерпілого, передбаченими ст. 56 КПК України, що безумовно є порушенням з боку слідчого його прав та законних інтересів. Враховуючи вищевказані обставини, 22.03.2017 року він офіційно звернувся до слідчого по даному кримінальному провадженню про визнання його потерпілим. 28.03.2017 року по пошті він отримав постанову слідчого ОСОБА_5 про відмову у визнанні його потерпілим, оскільки в ході проведеного досудового розслідування нею нібито не здобуто достатніх доказів заподіяння йому діями ОСОБА_6 моральної, фізичної або матеріальної шкоди, що, згідно п. 1 ст. 55 КПК України, є підставою для визнання особи потерпілою. З вказаною постановою слідчого він категорично не згодний виходячи з наступного. Так, виходячи з п. 2 ст. 55 КПК України, права та обов`язки потерпілого виникають у особи не тільки з моменту подачі нею відповідної заяви, але і з моменту подачі нею заяви у вчиненні відносно неї кримінального правопорушення. З огляду на вказані вимоги Закону, оскільки зазначене кримінальне провадження було відкрите за його заявою і саме за фактом завідомо неправдивого повідомлення про вчинення ним злочину відносно неї, передбаченого ст. 125 КК України, він вважає, що вже цей факт є підставою для визнання його потерпілим, оскільки вважає, що вказані дії ОСОБА_6 були спрямовані не тільки на притягнення його до кримінальної відповідальності за дії, які він вчиняв, а, головним чином, на нанесення йому душевної образи, у приниженні його честі та гідності, а також на підрив його авторитету як керівника, людини та чоловіка в очах їхніх спільних знайомих та інших оточуючих їх людей. З цих причин йому безумовно було завдано істотної моральної шкоди. Про це, крім всього іншого, свідчить і той факт, що вже на протязі майже року він вимушений з`являтись на виклики слідчого до міського відділу поліції, давати там різноманітні пояснення, надавати докази своєї невинуватості, хоча вона абсолютно очевидна, як очевидно і те, що ОСОБА_6 зробила завідомо неправдиве повідомлення про злочин, хоча була попереджена про кримінальну відповідальність за такі дії. Безумовно це є порушенням його звичного укладу життя і не тільки відволікає його від роботи та здійснення інших його життєвих планів, але завдає йому суттєвих душевних страждань, особливо в даному випадку, коли він стикається з позицією слідчого та прокурора, щодо нібито недоведеності фактів, які насправді є очевидними і взагалі не потребують ніяких додаткових доказів. Щодо обґрунтування слідчим своєї постанови про відмову у визнанні його потерпілим з посиланням на ст. 23 ЦК України, то це обґрунтування він вважає абсолютно безпідставним, оскільки у вказаній нормі закону йде мова про відшкодування моральної шкоди в рамках цивільного судочинства, що не має ніякого відношення до моральної шкоди, про яку йдеться у ст. 55 КПК України. З урахуванням вказаного, він вважає постанову слідчого ОСОБА_5 про відмову у визнанні його потерпілим по даному кримінальному провадженню від 24.03.2017 року такою, що суперечить вимогам норм кримінально процесуального закону і розцінює її як небажання слідчого належним чином виконувати свої службові обов`язки. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим може бути оскаржене цією особою до слідчого судді. Враховуючи вищевказане, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 КПК України, він просив: 1. Скасувати постанову слідчого СВ Сумського ВП (м. Суми) ГУНП України в Сумській області ОСОБА_5 від 24.03.2017 року про відмову у визнанні його потерпілим по кримінальному провадженню № 0003154. 2. Зобов`язати її визнати його потерпілим по даному провадженню та виконати всі інші слідчі дії, спрямовані на закінчення досудового розслідування та прийняття по ньому рішення у відповідності до гл. 24 КПК України (а. с. 2) .

У відкритому судовому засіданні представник особи, яка подала скаргу, адвокат ОСОБА_3 дав пояснення, аналогічні викладеним в скарзі. Він просив: 1. Скасувати постанову слідчого СВ Сумського ВП (м. Суми) ГУНП України в Сумській області ОСОБА_5 від 24.03.2017 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим по кримінальному провадженню № 0003154. 2. Зобов`язати її визнати ОСОБА_4 потерпілим по даному провадженню та виконати всі інші слідчі дії, спрямовані на закінчення досудового розслідування та прийняття по ньому рішення у відповідності до гл. 24 КПК України.

У судове засідання слідчий Сумського ВП (м. Суми) ГУНП в Сумській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 не з`явилася, що не є перешкодою для розгляду скарги, у відповідності до положень ч. 3 ст. 306 КПК України.

Розглянувши скаргу ОСОБА_4 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню № 0003154, вислухавши пояснення його представника, перевіривши додані до скарги документи, не вирішуючи питання, що можуть стати предметом судового розгляду в цьому кримінальному провадженні, суд дійшов до наступного висновку.

Судовим розглядом було встановлено, що 22.03.2017 року ОСОБА_4 звернувся до слідчого Сумського ВП (м. Суми) в Сумській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 із заявою про визнання його потерпілим.

Постановою слідчого Сумського ВП (м. Суми) в Сумській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 24.03.2017 року було відмовлено у визнанні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003154 від 21.07.2016 року (а. с. 3) .

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Із змісту п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України вбачається, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно п. 4 Оскарження рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 року зазначений вид скарги, яка підлягає розгляду під час досудового розслідування, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України. Ч. 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Отже, саме правильність застосування слідчим або прокурором цієї норми є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду аналізованої категорії скарг. Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов. Таким чином, неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення. По-різному вирішуються питання формулювання положень резолютивної частини ухвали слідчого судді в разі скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим. В одних випадках слідчі судді постановляють рішення зобов`язати слідчого визнати скаржника потерпілим, а в інших обмежуються рішенням про скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим. Перший з наведених підходів не враховує положень кримінального процесуального законодавства, яке не передбачає прийняття процесуального рішення про визнання потерпілим. Саме тому за умови скасування відповідних постанов слідчим суддям доцільно в резолютивній частині формулювати рішення лише про таке скасування.

Таким чином, оскільки наявні очевидні та достатні підстави вважати, що заява про визнання потерпілим подана особою, якій завдано моральна шкода, відтак прихожу до висновку про те, що скаргу ОСОБА_4 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню № 0003154 слід задовольнити частково.

На підставі вищевикладеного керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України; ст. ст. 21, 303 310, 376, 392, 532, 533 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_4 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню № 0003154 задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого СВ Сумського ВП (м. Суми) ГУНП України в Сумській області ОСОБА_5 від 24.03.2017 року про відмову у визнанні його потерпілим по кримінальному провадженню № 0003154.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим оскарженню не підлягає і заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Ухвала слідчого судді, яка не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1