ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА

Провадження № 1-кс/201/255/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2017 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 16 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000445, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 червня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження № 0000445.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що рішення про закриття кримінального провадження про вчинення кримінального правопорушення прийнято фактично без проведення належного досудового розслідування.

Скаржник у судове засідання подав заяву, в якій просив розгляд скарги проводити за його відсутності.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання неодноразово був повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Судом вжито заходів для отримання матеріалів кримінального провадження №0000445 та скеровано відповідні запити до прокуратури Дніпропетровської області, однак останні попри те, що запити суду прокуратурою Дніпропетровської області отримано завчасно, для дослідження суду не надано.

Вивчивши скаргу та дослідивши долучені до неї документи, суд дійшов наступного правового висновку.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено скаржником у скарзі, старшим слідчим СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 16 грудня 2016 року було закрито кримінальне провадження № 0000445, у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 чинного кримінального процесуального закону слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Постановою старшого слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 16 грудня 2016 року було закрито кримінальне провадження № 0000445 від 03 червня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 365 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону слідчим були виконані не повністю.

За змістом постанови про закриття кримінального провадження від 16 грудня 2016 року висновок про встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 365 КК України, слідчий обґрунтував тим, що під час досудового розслідування кримінального провадження факт спричинення істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам ОСОБА_3 не встановлений, також не було встановлено будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про скоєння кримінального правопорушення. Проте суд вважає, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст.ст. 9, 91, 110 КПК України, оскільки висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі були зроблені передчасно.

Про необґрунтованість постанови слідчого прокуратури від 16 грудня 2016 року також свідчить те, що при винесенні оскаржуваної постанови слідчий лише виклав обставини встановлені під час проведення досудового розслідування, проте слідчий не вказав яким чином виконана ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року, чим це підтверджується та як це встановлено у ході досудового розслідування, яким чином це перевірено не вказано. Матеріали кримінального провадження прокурором суду не надані, а отже доводи, які зазначені скаржником у своїй скарзі з приводу істотної неповноти досудового розслідування даного кримінального провадження та непроведення всіх слідчих (розшукових) дій для встановлення обставин, на які вказує ОСОБА_3 у своїй скарзі не можуть бути спростовані у встановленому процесуальним законом порядку, що свідчить про необхідість задоволення даної скарги для забезпечення прав та інтересів скаржника, а також всебічного, повного та неупередженого проведення процесуальних дій в межах кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

У рішенні «А.Н. проти України» (A.N. v. Ukraine) від 29 січня 2015 року, заява № 13837/09, яке набуло статусу остаточного 29 квітня 2015 року, Європейський суд з прав людини встановив, що згідно з процесуальним аспектом статті 3 Конвенції національні органи влади не провели ефективне розслідування за скаргами заявника і не забезпечили вжиття необхідних заходів для збору доказів у справі. Зазначені недоліки становили порушення процесуального аспекту цього положення Конвенції. Суд вказав на те, що, що коли особа висуває небезпідставну скаргу на представників держави, то це вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Для того, щоб таке розслідування вважалось «ефективним» воно повинно призвести до встановлення фактів справи та до встановлення і покарання винних осіб. Це не є обов`язком досягнення результату, але є обов`язком вжиття заходів. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи серед іншого покази свідків, висновки судових експертиз та ін. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність до встановлення винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту, а вимога щодо оперативності та розумної швидкості є безумовною у цьому контексті (рішення у справах «Міхєєв проти Росії» (Mikheyev v. Russia), заява № 77617/01, п. 107 et seq., від 26 січня 2006 року, та «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria), від 28 жовтня 1998 року, п. 102 et seq., Reports of Judgments and Decisions 1998-VIII).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000445, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 365 КК України, не були дотримані вимоги чинного кримінально процесуального закону щодо всебічності та повноти, що в свою чергу робить необґрунтованою відповідну постанову від 16 грудня 2016 року, яка на підставі цього підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303-307, 369, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.

Постанову старшого слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 16 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000445, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 червня 2015 року, скасувати.

Зобов`язати уповноважену особу прокуратури Дніпропетровської області поновити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000445.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1