Стр. 1 із 7
Справа № 303/228/13-к
Провадження № 1-кп/303/392/17
У Х В А Л А
14 червня 2017 року м. Мукачево
МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення прокурору обвинувального акту та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 від 23.11.2012 року про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Борислав Львівської області, мешканця АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
Під час підготовчого судового засідання в даному кримінальному провадженні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.
Дане клопотання мотивує тим, що обвинувальний акт не може бути призначений до судового розгляду і підлягає поверненню прокурору в порядку п.3 ч.3 ст. 314 КПК України з наступних міркувань:
Як видно з обвинувального акту та долученого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування кримінальне переслідування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було розпочато 20 серпня 2012 року з моменту порушення проти них кримінальної справи у порядку, передбаченому КПК 1960 року (постанова слідчого про
Стр. 2 із 7
перекваліфікацію складу злочину та порушення відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 кримінальної справи). Досудове розслідування зазначеної кримінальної справи закінчене 06.11.2012 року, про що обвинуваченим було оголошено протоколом, натомість до 20 листопада 2012 року справа до суду направлена не була. Згідно п.10 розділу ХІ Перехідних положень кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України згідно з положеннями цього Кодексу. Як видно з реєстру та обвинувального акту у зв`язку із набуттям чинності 20.11.2012 року новим КПК відомості про кримінальне правопорушення 23.11.2012 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідно до ст.214 КПК внесення відомостей до ЄРДР є початком досудового розслідування у розуміння нового КПК, отже є процесуальною дією, з якою обвинувачені ознайомлені не були. Відповідно до реєстру жодних слідчих дій після 23.12.2012 року проведено не було. Відомостей щодо повідомлення про підозру та відкриття матеріалів справи, а у подальшому складання обвинувального акту реєстр не містить. Крім цього, жодних рішень по справі, у тому числі про продовження строку досудового розслідування чи судового розгляду також у реєстрі нема. Поданий до суду обвинувальний акт складений 05.05.2017 року і матеріали реєстру не містять відомостей, які б свідчили, що час складання обвинувального акту охоплюється строком досудового розслідування. Вищевказані недоліки обвинувального акту, реєстру та процесуальні порушення унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і безперечно порушують право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» частини третьої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.20 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника про повернення обвинувального акта прокурору та пояснив, що у приміщенні Державної установи «Кропивницька установа виконання покарань №14» прокурором йому під розписку було вручено обвинувальний акт з додатками, однак у вкрай нечитабельному вигляді, віддрукований неякісно. Він отримав письмове роз`яснення від прокурора про право на суд присяжних.
Обвинувачений ОСОБА_7 висловив думку, що обвинувальний акт неможливо призначити до розгляду, про мотиви цього запропонував висловитися його захиснику.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 підтримав клопотання захисника ОСОБА_5 та висловив думку, що обвинувальний акт не відповідає нормам закону, тому його слід повернути прокурору.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання захисника. Вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону, підстав для закриття провадження немає, а тому слід призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.
Потерпілі та їх представник в підготовче судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про проведення підготовчого судового засідання без їх участі, а справу просили призначити до судового розгляду.
Заслухавши думки осіб, які беруть участь в підготовчому судовому засіданні, вивчивши обвинувальний акт та додатки до нього, суд приходить до висновку, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.
У відповідності до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова
Стр. 3 із 7
процедура.
Одними із загальних засад кримінального провадження є верховенство права та законність (п.п. 1 та 2 частини першої статті 7 КПК України), поняття яких визначено у ст.ст. 8 та 9 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 частини третьої ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до вимог частини четвертої ст.110 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Основні вимоги до обвинувального акта викладені у ст.291 Кримінального процесуального кодексу України.
Поряд з цим, у кримінальному процесуальному законі, на підставі якого здійснюється судовий розгляд даного кримінального провадження, містяться й інші норми, які слід враховувати при оформленні обвинувального акта перед направленням його до суду, а також такі, які регламентують порядок вручення обвинувального акту та додатків учасникам кримінального провадження.
Стаття 293 Кримінального процесуального кодексу України містить імперативні приписи відносно того, що з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та його захиснику.
У відповідності до вимог ст.384 Кримінального процесуального кодексу України, передбачено, що прокурор зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються в кримінальних правопорушеннях, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України. Санкція п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.
Відповідно до ч.3 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.
Верховний Суд України, переглядаючи в порядку, передбаченому п. 1 частини першої ст. 445 Кримінального процесуального кодексу України з питань неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм, визначених статтею 384 названого Кодексу (постанова від 25 червня 2015 року по справі №5-111кс15) зазначив, право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист.
У вищезазначеній постанові Верховного Суду України (п.6 «в») вказано, прокурор під час досудового розслідування, але у будь-якому разі до моменту складання обвинувального акта, повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора повинно бути додано до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування.
Стр. 4 із 7
Передані на розгляд суду додатки до обвинувального акта містять копії такого роз`яснення, які вручені обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , однак у суду відсутні докази про фактичне усне роз`яснення прокурором обвинуваченим у повному обсязі саме особливостей і правових наслідків такого розгляду.
Зазначене підтверджується тим, що у доданих до обвинувального акту роз`ясненнях обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_7 права на суд присяжних зазначено, що роз`яснено вимоги ст.ст.383-391 КПК України, однак не вказано зміст цих норм КПК України.
Також з обвинувального акта і додатків вбачається, що обвинувальний акт складено і затверджено прокурором 05 травня 2017 року, а вручено письмове роз`яснення обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про право на суд присяжних без доведення до них змісту особливостей і правових наслідків такого розгляду відповідно 12 та 19 травня 2017 року, тобто вручення цих процесуальних документів відбулося не до, а після складання обвинувального акта, що суперечить правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2015 року по справі №5-111кс15.
З урахуванням правових приписів, передбачених частиною першою ст. 458 Кримінального процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчинені у тому числі особливо тяжких злочинів.
У відповідності до вимог ч.1 ст.52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. Зазначена норма закону передбачає обов`язкову участь захисника при проведенні всіх без виключення процесуальних дій, до яких відноситься і вручення обвинувального акта з додатками і роз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних.
Оскільки вручення обвинуваченим вказаних документів проводилося у відсутності захисників, то такий формальний підхід до проведення цих процесуальних дій є порушенням права обвинувачених як на розгляд справи судом присяжних, так і права на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» частини третьої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.20 Кримінального процесуального кодексу України.
Таким чином, невиконання прокурором належним чином вимог статтей 52, 384 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до вимог пункту 3 частини 3 статті 314 вказаного Кодексу, є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Крім того, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до статті 109 ч. 2 КПК України, зазначено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення та реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.
Згідно до ст. 110 КПК України, зазначено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду (постанови, ухвали). Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто є остаточним висновком виконаним на підставі процесуальних дій і рішень, які обов`язково повинні бути відображені у реєстрі матеріалів досудового розслідування.
В доданому до обвинуваченого акту реєстрі матеріалів досудового розслідування немає відомостей щодо складання обвинувального акту прокурором, який направлено до суду, відсутні будь-які відомості щодо обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу, інші
Стр. 5 із 7
відомості щодо руху справи в період з 06.11.2012 року до часу направлення обвинувального акту до суду, у тому числі відомості щодо роз`яснення обвинуваченим права на суд присяжних.
Вищевказані недоліки, допущені прокурором при направленні до суду обвинувального акту з додатками до нього порушують право обвинувачених на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» частини третьої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 20 Кримінального процесуального кодексу України.
У той же час суд вважає необгрунтованими доводи захисника ОСОБА_5 щодо його твердження про неузгодженість застосування норм КПК України в редакції 1960 року та в редакції 2012 року при розслідуванні та направленні даної справи до суду.
Також у підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу - тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 терміном на 60 днів. Дане клопотання мотивоване тим, що 23.02.2017 року Мукачівським міськрайонним судом обвинуваченим обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам вчинити ними спроб переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків злочину, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказані ризики доводяться вагомістю доказів про вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, тяжкістю покарання, за яке передбачено позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне ув`язнення.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення даного клопотання та пояснив, що немає ніяких доказів його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 також заперечив проти задоволення даного клопотання, пояснив, що підозра ОСОБА_6 не доводить його участі у вчиненні злочину, те, що він може впливати на свідків та взагалі неможливо всі ризики відстежити, тому він просить застосувати до свого підзахисного більш м`який вид запобіжного заходу домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_7 також заперечив проти задоволення даного клопотання, мотивуючи тим, що зазначені прокурором ризики відпали, він має місце проживання, не має наміру переховуватися від слідства чи суду, винним себе взагалі не вважає, тому просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 заперечив проти задоволення даного клопотання, пояснив, що він підтримує думку свого підзахисного, жодних доказів того, що він буде переховуватися немає.
Заслухавши клопотання прокурора та з`ясувавши думки учасників судового розгляду, суд приходить до наступного висновку.
Згідно із ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
З аналізу даної статті випливає, що у випадку, якщо судом не змінювався чи не скасовувався раніше обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, у такому випадку продовжує діяти запобіжний захід, обраний раніше.
Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Таким чином, Кримінальний процесуальний кодекс України чітко та точно не врегульовує питання щодо тримання особи під вартою у період після закінчення досудового розслідування та до початку судового розгляду. Частиною 3 статті 331 КПК передбачено, що суд першої інстанції має двомісячний строк для вирішення питання щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою, навіть якщо вже закінчився строк дії попередньої ухвали
Стр. 6 із 7
про тримання під вартою, постановленої слідчим суддею чи судом. Європейський суд з прав людини у справі «Чанєв проти України» (п.31) дійшов висновку, що чинне законодавство України дозволяє продовження тримання підозрюваного під вартою без судового рішення протягом періоду тривалістю до двох місяців, однак констатує, що в такому випадку має місце порушення п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Пункт 1 статті 5 Конвенції передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Європейський суд з прав людини у рішення «Харченко проти України» дійшов висновку, що тримання особи під вартою після закінчення слідства та до початку судового розгляду не може мати місце без судового рішення.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 23.02.2017 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 21.04.2017 року включно, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 19.04.2017 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених було продовжено до 17 червня 2017 року включно, а тому питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених підлягає вирішенню у даному судовому засіданні, тому що до вказаного часу не може бути закінчено судовий розгляд у випадку його призначення.
Вирішуючи питання щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п.35 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 року "Летельє проти Франції").
Приймаючи рішення щодо необхідності продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує, що вони обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжких, тяжкість покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, що загрожує їм у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Також при цьому суд враховує, що існують ризики передбачені п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме : обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 110, 177, 183, 291, 293, 314, 331, 376, 384 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити строк запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованому в АДРЕСА_1 , по 11 серпня 2017 року включно.
Продовжити строк запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованому в АДРЕСА_2 по 11 серпня 2017 року включно.
Клопотання захисника ОСОБА_5 задоволити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру
Стр. 7 із 7
досудових розслідувань за № 0000023 від 23.11.2012 року про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, повернути прокурору.
Ухвала суду в частині повернення обвинувального акту прокурору може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3