Ухвала іменем україни 20 квітня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000419, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мена Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

встановив:

у касаційній скарзі прокурор стверджує про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 , яку просить скасувати з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування кримінального закону, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про засудженого внаслідок м`якості. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що місцевий суд неправильно застосував ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_5 покарання, не врахував конкретні обставини злочину, дані про засудженого, який не працевлаштований, майнову шкоду не відшкодував у повному обсязі, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що не було належним чином враховано судом апеляційної інстанції. Також прокурор стверджує, що судом апеляційної інстанції при відмові в задоволенні апеляційної скарги прокурора не враховано позицію потерпілого та безпідставно зважено на те, що саме останній запропонував ОСОБА_5 керувати транспортним засобом. Зазначає про формальність розгляду провадження судом апеляційної інстанції, який не перевірив і не спростував всі доводи апеляції сторони обвинувачення, і про невідповідність ухвали цього суду вимогам ст. 419 КПК України, яка не містить належним чином мотивованих підстав із яких апеляцію прокурора визнано необґрунтованою.

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2016 року ОСОБА_5 , який раніше не судимий,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт на строк 120 годин.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
08 листопада 2015 року близько 21:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи легковим автомобілем марки «ВАЗ-21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі «Мена-Блистова», із м. Мена в напрямку с. Ліски Менського району, за межами населеного пункту в порушення вимог пунктів 2.3 (б), 12.1, 11.2, 11.3 Правил дорожнього руху України не був уважним та не слідкував за дорожньою обстановкою та її змінами, відповідно не реагував на них, не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу з урахуванням дорожньої обстановки і не мав змоги постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснив виїзд на узбіччя дороги, внаслідок чого втратив контроль над керованим транспортним засобом і допустив зіткнення з придорожнім деревом, внаслідок чого пасажир ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.
Правильність встановлення фактичних обставин справи, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не заперечуються.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Одночасно ст. 419 КПК України містить вимоги до ухвали апеляційного суду, в якій має бути зазначено: імена учасників судового провадження, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження, встановлені судом першої інстанції обставини, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із ухваленим вироком місцевого суду щодо ОСОБА_5 , прокурор звернувся з апеляційною скаргою на це судове рішення, у якій висував вимогу про його скасування і ухвалення нового вироку.
При цьому прокурор в апеляційній скарзі, яка аналогічна доводам касаційної скарги сторони обвинувачення, наголошував, що прийняте судом рішення про застосування до ОСОБА_5 ст. 69 КК України є незаконним, немотивованим, внаслідок чого засудженому було призначене таке покарання, яке внаслідок м`якості не відповідає тяжкості вчиненого останнім злочину та даним про його особу. Одночасно прокурор стверджував, що при призначенні ОСОБА_5 покарання місцевим судом не враховано, що визначаючи вид та міру покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог закону України про кримінальну відповідальність й зобов`язані відповідно до вимог ст. 65 КК України враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути належним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Розглядаючи апеляцію прокурора на вирок щодо ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення, не зазначив мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався, а також мотивовані підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, не перевірив і не спростував доводи, викладені в апеляції.

Суд апеляційної інстанції формально погодився з правильністю застосування місцевим судом кримінального закону - ст. 69 КК України та з відповідністю призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу.

Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України місцевий суд указав про врахування характеру і ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про засудженого, який раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, у тому числі за порушення Правил дорожнього руху України, повністю визнав вину, надав потерпілому матеріальну допомогу, працює водієм, що є основним видом заробітку, та утримує трьох неповнолітніх дітей, позитивно характеризувався за місцем роботи, на спеціальних обліках не перебував; обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та пом`якшуючих покарання обставин, якими суд визнав: щире каяття в скоєному кримінальному правопорушенні, надання потерпілому матеріальної допомоги.
При цьому, місцевим судом не враховано, що ОСОБА_5 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, а суд апеляційної інстанції усупереч вимогам ст. 67 КК України і сталій судовій практиці помилково вказав, що цю обставину не можна визнати такою, що обтяжує покарання.
Також, залишаючи апеляцію прокурора без задоволення апеляційний суд не врахував думку потерпілого, який, підтримавши позицію прокурора, наполягав на повному відшкодуванні йому матеріальної шкоди, завданої злочином.
Одночасно, застосовуючи ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_5 покарання, місцевий суд не звернув уваги на те, що призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, можливий лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. При цьому суд у вироку не мотивував, чому такі обставини як щире каяття в скоєному кримінальному правопорушенні та надання потерпілому матеріальної допомоги істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, на чому наголошував прокурор в апеляції.
Апеляційний суд наведені вище та інші доводи апеляції прокурора належним чином не перевірив і не спростував внаслідок чого істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, дійшовши передчасного висновку про правильність застосування місцевим судом кримінального закону.

З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції є такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону - ст. 69 КК України та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, і підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню.
Якщо при новому розгляді підтвердиться обсяг обвинувачення, за яким ОСОБА_5 визнано винуватим, і не буде встановлено інших пом`якшуючих покарання обставин, призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 29 вересня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3