Справа № 372/2590/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2017 року м. Обухів
Обухівський районний суд Київської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_3 представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_4 , обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , представника цивільного відповідача ОСОБА_7 , секретаря судового засідання ОСОБА_8 , провівши в приміщенні залі суду в м. Обухові судове засідання у кримінальному провадженні № 0000821за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Києва, із середньою освітою, який працює водієм, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
встановив:
ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин. Так, ОСОБА_5 27.07.2015 р., приблизно о 07 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по асфальтобетонному покриттю мокрої чистої проїзної частини по вул. Київській в місті Обухові, що має по дві смуги для руху в попутному напрямку та дві смуги руху в зустрічному напрямку, із сторони вул. Каштанової в напрямку вул. Промислової. Під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою у вигляді «зебри» п. 1.14.1 та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, розташованого напроти будинку № 164 по вул. Київській в м. Обухові, ОСОБА_5 в порушенням вимог Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р., а саме:
п. 1.5, який передбачає, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3.б, який встановлює обов`язок водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п.18.1, який передбачає, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, ОСОБА_5 був неуважним, не врахував дорожньої обстановки, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_3 , яка переходила проїзну частину по «зебрі» нерегульованого пішохідного переходу справа наліво відносно руху автомобіля «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_1 , в результаті чого здійснив наїзд на останню, в результаті якого громадянка ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді рваної рани в області лівого колінного суглобу, стиснення м`яких тканин верхньої третини лівої гомілки, правої ступні, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день. Порушення водієм ОСОБА_5 пунктів 1.5, 2.3.б та 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Вина підсудного у скоєнні зазначеного злочину підтверджена сукупністю наступних доказів.
Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні свою провину не визнав, проти задоволення цивільного позову також заперечив в повному обсязі, проте із наданих ним показів вбачається, що 27.07.2015 року, приблизно о 07 год. 30 хв. він, працюючи водієм на маршрутному таксі марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював виїзд по маршруту. В цей день йшов дощ. В маршрутці під час виїзду з автобусної зупинки знаходилося, приблизно, 25 людей. За цим маршрутом він їздив кожного дня, добре знав, де знаходиться пішохідний перехід. Зважаючи на те, що це був ранок, по вул. Київській була тягнучка, близько 10 автомобілів від автобусної зупинки до переходу, автомобілі рухалися повільно, він рухався пунктирно зупинився поїхав, - зупинився, по переходу постійно шли люди, він під`їхавши до переходу, пропустив двох людей та, переконавшись у безпечності свого маневру, розпочав рух, в цей час він збоку з правого краю побачив потерпілу та відчув, що автомобіль на щось наїхав та зупинив його. Після останньої зупинки і до переходу залишалося 1,5 метрів. Після виходу із автомобіля він побачив потерпілу, яка лежала на дорозі, ноги в неї були під автомобілем, а тулуб перпендикулярно до бокової частини його автомобіля. На його думку він не помітив потерпілу, тому що її не було видно через широку бокову праву стойку його автомобіля, на його думку, потерпіла ОСОБА_3 попала у так звану «мертву зону», інших відволікаючих факторів не було.

Показаннями потерпілої ОСОБА_3 , яка в судовому засіданні показала, що 27 липня 2015 року о 07 год. 30 хв. ранку вона прямувала зі своєю дитиною на автобусну зупинку, щоб відправити дитину до бабусі. В цей день дощило і вони були із парасольками. Під час переходу дороги на нерегульованому світлофором пішохідному переході, позначеною зеброю червоного та білого кольору та знаком «Пішохідний перехід», по вул. Київській зліва направо, її дитина пішла першою за 2-3 метри перед нею, вона за ним. Перед початком руху вона подивилася направо та наліво і побачила на рівні автобусної зупинки автомобіль обвинуваченого, який був від неї десь на відстані 45 метрів, перед ним, по його смузі руху, крайній лівій, ніяких інших автомобілів не було, вона, оцінивши обстановку і не передбачаючи для себе загрози, пішла по переходу і, коли ступила на роздільну смугу, яка розділяє дві полоси в одному напрямку руху, то на відстані, приблизно 10 метрів від себе побачила автомобіль, зрозумівши, що не встигає перейти, а автомобіль не намагається зупинитися, вона відклонилася назад, але не встигла, і в цей час автомобіль обвинуваченого наїхав їй на ногу, від поштовху вона впала, її ноги опинилися під транспортним засобом, а тіло на дорозі перпендикулярно автомобілю. Далі автомобіль зупинився, вийшов водій, викликали швидку та її того ж дня доправили до лікарні із рваною раною в області гомілки біля правого коліна.

Показання потерпілої ОСОБА_3 повністю узгоджуються із показами, зазначеними нею в протоколі проведення слідчого експерименту від 08.08.2016 р. (а. с. 236-239), в ході якого вона зазначила розташування транспортного засобу марки «Мерседес» на проїзній частині, місце зіткнення, продемонструвала темп свого руху по пішохідному переходу. В ході слідчого експерименту також була встановлена швидкість руху, з якою потерпіла ОСОБА_3 подолала відстань 5,1 метрів у виді 11-10,97с.; 8,20с; 8,33с. Також потерпіла зазначила відстань від неї до автомобіля «Мерседес Бенц», коли вона вперше побачила його 50,9 метрів, та була встановлені відстань з моменту виходу на проїзну частину до місця наїзду пішоходу у вигляді 4,7 метрів.

Суд критично ставиться до доводів сторони захисту щодо недопустимості доказу протоколу слідчого експерименту з огляду на наступне. Не дивлячись на те, що слідчий експеримент ( а. с. 236-240) проводився в період часу з 18.10. до 18.35 год. 08.08.2016 року та не під час дощу, вихідні дані, надані згодом експерту при проведенні судової інженерно-технічної експертизи щодо пори доби, погодних умов та стану асфальтного покриття відповідали тим, що були зазначені обвинуваченим, потерпілою і свідком в судовому засіданні, тому не викликають сумнівів.
У відповідь на доводи сторони захисту з приводу недопустимості вказаного доказу слід зазначити, ч. 3 ст. 240 КПК передбачає право слідчого, прокурора залучити до участі у слідчому експерименті підозрюваного, потерпілого, свідка, захисника та представника. Тобто, закон не покладає на слідчого, прокурора обов`язку провести слідчий експеримент із обов`язковою участю підозрюваного, і відносить питання доцільності вказаної процесуальної дії на розсуд прокурора, слідчого із врахуванням обставин справи.
Свідок ОСОБА_10 , який був вперше допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту, показав суду, що він працює разом із обвинуваченим ОСОБА_9 водієм в ТОВ «Обухівтранс», в день, коли сталася аварія автомобіль, яким він керував стояв у черзі на автобусній зупинці на загрузку людей на так званому «відстої». Він вийшов з нього і пішов пішки вздовж дороги, побачив автомобіль марки «Ланос» червоного кольору, який стояв із заїздом на пішохідний перехід та грузився, коли він знаходився десь на відстані 5 метрів до пішохідного переходу, побачив, як якась жінка ступила на пішохідний перехід, дійшла до роздільної смуги, що розділяє дві полоси руху в одному напрямку, та почала вголос заявляти претензії до водія «Ланоса» з приводу неналежної зупинки, потім, не дивлячись на дорогу, вона раптово зробила крок і в цей момент врізалася в автомобіль обвинуваченого в його праву передню частину в області колеса, який десь, приблизно на 1,5 метрів заїхав вже на пішохідний перехід. Зіткнення сталося десь на крайній лівій смузі в напрямку руху автомобіля «Мерседес» під керуванням ОСОБА_5 . Після чого жінка від удару сіла на асфальт і почала голосно кричати від болю, через короткий час збіглися люди, багато повиходило із автобуса, викликали поліцію та медичну допомогу.

Не дивлячись на деякі розбіжності в показах обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_10 , всі вони збігаються із даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.07.2016р., в якому зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди ліва смуга в напрямку руху автомобіля марки «Мерседес Бенц», на пішохідному переході, напрямок руху по розташуванню транспортного засобу, мокрий стан асфальтного покриття.

Схема наслідків дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 223) узгоджується із протоколом огляду місця події (а. с. 217-220) та відображає розташування транспортного засобу на пішохідному переході в момент наїзду на пішохода ОСОБА_3 , місце зіткнення транспортного засобу із пішоходом. Окрім цього, із зображеного на схемі наслідків дорожньо-транспортної пригоди місця зіткнення та фототаблиці до протоколу огляду місця події (а. с. 224-227) вбачається, що воно сталося в крайній лівій смузі, що узгоджується із показами потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_10 , які зазначили, що потерпіла подолала повністю крайню праву смугу та деяку відстань крайньої лівої смуги до моменту зіткнення.

Вказані факти спростовують покази свідка ОСОБА_10 в частині, що потерпіла ОСОБА_11 раптово ступила на полосу руху автомобіля «Мерседес», так як вона до моменту зіткнення перетнула всю крайню праву смугу та частину лівої в напрямку руху ОСОБА_5 , що загалом дорівнювало відстані у 4, 7 метрів при загальній ширині двох смух у напрямку руху автомобіля «Мерседес» у 7,35 метрів.

Суд, критично ставиться до показань свідка ОСОБА_10 , який зазначав, що причиною дорожньо-транспортної пригоди, на його думку, став припаркований перед пішохідним переходом автомобіль марки «Деу Ланос», що суттєво обмежував оглядовість водієві « ОСОБА_12 ». Суд виходить з тих підстав, що водій оцінює дорожню обстановку самостійно, керуючись суб`єктивними факторами сприйняття. ОСОБА_5 , в свою чергу, в судовому засіданні неодноразово підкреслював, що дорожньо-транспортна пригода сталася, на його думку, через попадання пішохода у так звану «мертву зону» через широку передню стійку його автомобіля, при цьому, жодного разу, не зазначивши, що наїзд відбувся через обмеження оглядовості припаркованим автомобілем «Деу Ланос».
Окрім цього, провина ОСОБА_5 доводиться висновком експерта № 157 від 19.11.2015 р., відповідно до якої у ОСОБА_3 , 1980 р. н., виявлені згідно медичної документації тілесні ушкодження у вигляді рваної рани в області лівого колінного суглобу, стиснення м`яких тканин верхньої третини лівої гомілки, правої ступні. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупими твердими предметами з обмеженою травмуючої поверхнею і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день. Виявлені у ОСОБА_3 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин та в термін, викладені у фабулі постанови (а. с. 232-235).
Аргументи сторони захисту з приводу визнання даного доказу недопустимим (а. с. 29-32) суд вважає безпідставними з огляду на наступне. По-перше, у суду відсутні будь-які дані передбачати, що тривалість розладу здоров`я ОСОБА_3 могла бути пов`язана із неналежним та несвоєчасним наданням медперсоналом медичної допомоги, наявністю в неї таких показників, як алкогольне сп`яніння, правець, інші індивідуальні особливості. Так, із слів потерпілої ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_5 вбачається, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 в короткий проміжок часу була доставлена до лікарні, де, зі слів, ОСОБА_3 їй через, приблизно 10 хв., була надана перша медична допомога.
Під час надання цього доказу прокурором в судовому засіданні стороною захисту не робилося зауваження щодо не відкриття доказів, а саме: медичної документації, на підставі якої була проведена судово-медична експертиза, в порядку ст. 290 КПК України. Дана заява зроблена в судових дебатах.
Ст. 358 КПК України, в свою чергу, передбачає, що протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.
Під час вивчення висновку судово-медичного експерта в судовому засіданні сторона захисту не зверталася до сторони обвинувачення із ініціативою про оголошення медичної документації, на якій базується висновок експерта.
Окрім цього, на доводи сторони захисту щодо порушення стороною обвинувачення ст. 159 КПК України, щодо порядку отримання доступу до документів, зокрема тих, які містять охоронювану законом таємницю, тобто лікарської документації про стан здоров`я ОСОБА_3 , отриманих поза межами процедури вилучення (виїмки), слід зазначити наступне.
Так, дійсно згідно зі статтею 40 Основ законодавства про охорону здоров`я медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.
Ч. 1 ст. 159 КПК України, в свою чергу, визначає, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Проте, ч. 6 ст. 163 КПК України встановлює, що тимчасовий доступ до документів, що містять охоронювану законом таємницю, може надати слідчий суддя або суд в рамках розслідування кримінальної справи, якщо при цьому буде встановлено, що інших способів отримання необхідної слідству інформації немає.
В зв`язку з тим, що витребувана медична документація була добровільно надана на запит слідчого, потерпіла ОСОБА_3 заперечень проти розкриття інформації щодо стану свого здоров`я не мала, не вбачала в цьому порушення права на повагу її приватного життя, передбаченого ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів захисту і в цій частині.
Із висновку судової інженерно-технічної експертизи від 30.08.2016 р. № 19/8-02/1162 вбачається, що за даних дорожніх обставин водій автомобіля «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху; з технічної точки зору невідповідність дій водія автомобіля «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_1 , вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди; в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_2 , мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом застосування термінового гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для руху.
Враховуючи, що судом не визнано недопустимим доказом слідчий експеримент, який ліг в основу вихідних даних вищевказаної експертизи, суд дійшов відповідного висновку про відсутність підстав і для визнання висновку судової інженерно-технічної експертизи недопустимим доказом, як похідного.
Таким чином, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 винен у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Призначаючи покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, суд враховує обставини скоєного злочину, ступінь його тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Судом не встановлено обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
При визначенні виду та міри покарання підсудному суд враховує те, що вчинений ним злочин є необережним злочином невеликої тяжкості згідно з класифікацією тяжкості злочинів, яка міститься в ст. 12 КК України, дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно працює водієм на маршрутному таксі, частково відшкодував шкоду потерпілій, та вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання у вигляді обмеження волі за нижчої межею, передбаченою санкцією статті, та звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Суд, враховуючи те, що в судовому засіданні стало відомо, що ОСОБА_5 працює водієм маршрутного таксі, і це є єдиним джерелом його заробітку, вважає за можливе не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.
Під час судового розгляду потерпілою ОСОБА_3 був заявлений цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Цивільним позивачем ОСОБА_3 декілька разів за період судового розгляду змінювався склад відповідачів, останній раз 06.04.2017 р. позивач просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. та у відшкодування матеріальної шкоди 14 797 грн., як витрат, пов`язаних із придбанням лікарських засобів та проходженням лікування. Від позовних вимог до ТОВ «Обухівтранс» відмовилася, так як ОСОБА_5 не перебуває із зазначеною юридичною особою в трудових відносинах.
Розглянувши цивільний позов, суд дійшов наступних висновків.
Позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Обвинуваченим ОСОБА_5 в судовому засіданні було заявлено про те, що ним після дорожньо-транспортної пригоди було відшкодовано потерпілій ОСОБА_3 витрати на лікарські засоби в розмірі 10 000 грн. Потерпіла ОСОБА_3 цей факт не заперечувала, але зазначила, що вона не може підтвердити документальними доказами факт їх цільового використання, так як вони були витрачені на масажі, пересування на таксі та ін.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Разом з тим, ч. 1 ст. 61 ЦПК України встановлює, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Із наведеного суд робить висновок, що факт передачі 10 000 грн. обвинуваченим у відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_3 , є доведеним, доказуванню не підлягає, тому сума матеріальної шкоди підлягає зменшенню на відповідну суму, та в результаті становитиме 4797 грн. 63 коп.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди позивач зазначила, що тривалий час була змушена зазнавати фізичного болю та страждань, довгий час знаходилася на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Тяжкість отриманих травм позбавила її можливості самостійно рухатися, увесь тягар турботи за нею був покладений на її родичів - чоловіка та матір, що змушувало відчувати свою безпорадність та незахищеність. Кошти, які планувалося витрати на збір дитини до школи, її сім`я була змушена витратити на її лікування. До того ж отримані травми призвели до спотворення ноги і на сьогодні вона позбавлена елементарних можливостей одягати юбки та плаття.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо).
Таким чином, суд дійшов висновку, що з врахуванням конкретних обставин справи, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 45 000 грн.
Відповідно до положень ч.2 ст. 124 КПК України з засудженого на користь держави потрібно стягнути документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 879 грн. 60 коп.
Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у вигляді обмеженням волі, призначеного цим вироком, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 879 грн. 60 коп.
Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 4797 грн. 63 коп., у відшкодування моральної шкоди 45 000 грн., а всього 49 797 грн. 63 коп.

Копію вироку вручити прокурору і підсудному негайно після проголошення. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення вироку.

Cуддя