11-кп/775/118/2017(м)
264/4345/16-к

11-кп/775/118/2017(м)
264/434516-к
Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст 186 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
іменем У к р а ї н и
27 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справахта справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполя Донецької області, громадянин України, українець, маючий середньо-спеціальну освіту, не працюючий, не одружений, раніше не судимий, зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. У порядку, передбаченому ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на три роки. Відповідно до ст.76 КК України зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації,
Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_10 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 123,33 гривень та моральну шкоду в розмірі 1500 гривень,
Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_15 матеріальну шкоду в розмірі 1735 гривень та моральну шкоду в розмірі 1250 гривень.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Маріуполя Донецької області, громадянин України, що має середню - спеціальну освіту, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, зареєстрований та фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,-
визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. У порядку, передбаченому ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на два роки. Відповідно до ст.76 КК України зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації,-
Цивільний позов ОСОБА_14 до, ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 123,33 гривень та моральну шкоду в розмірі 1500 гривень,-

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Маріуполя Донецької області, громадянин України, що має середню -спеціальну освіту, не одружений, не працюючий, раніше не судимий, зареєстрований та фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_3 ,-
визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. У порядку, передбаченому ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на два роки. Відповідно до ст.76 КК України зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації,-
Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 123,33 гривень та моральну шкоду в розмірі 1500 гривень,-
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполя Донецької області, громадянин України, що має середню освіту, навчається на 3 курсі МГУ, не одружений, раніше не судимий, зареєстрований та фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_4 ,-
визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. У порядку, передбаченому ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на один рік. Відповідно до ст.76 КК України зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації,-
Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_15 моральну шкоду в розмірі 985 гривень,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Іллічівського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 02.12.2016 р. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 визнані винними та засуджені за ст. 186 ч.2 КК України за вчинення кримінального правопорушення при наступнимих обставинах.
01.02.2016 року приблизно о 01 годині 15 хвилині ОСОБА_10 , знаходячись на перетині вул. Заворуєва та пр. Металургів в Кальміуському районі м. Маріуполя, діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_13 , з метою відкритого викрадення чужого майна ОСОБА_15 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, що виразилось у триманні потерпілого ОСОБА_13 за ноги та нанесенні ОСОБА_10 удару кулаком руки в область голови ОСОБА_15 , від чого той впав, та ОСОБА_10 разом з ОСОБА_13 , продовжуючи свій злочинний умисел, нанесли останньому близько шістьох ударів руками, стиснутими в кулак, в область голови потерпілого, а також ОСОБА_13 наніс декілька ударів ногами в область спини потерпілого, чим заподіяли останньому фізичний біль та відкрито викрали його майно, а саме: мобільний телефон «Ірhоnе 4S» вартістю 3000 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Київстар» вартістю 20 грн. з грошима на рахунку в сумі 20 грн., гаманець вартістю 250 грн., гроші в сумі 70 грн., 5 доларів США в перерахунку на гривні вартістю 125 грн. (1:25), 10 Євро в перерахунку на гривні 270 грн. (1:27), чим заподіяли потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 3755 грн та з викраденим з місця вчинення злочину втекли.
Також 08.06.2016 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_10 , знаходячись навпроти зупинки громадського транспорту «5-й мікрорайон» по пр. Металургів в Кальміуському районі м. Маріуполя, будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, керуючись корисливими мотивами, за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які також перебували у стані алкогольного сп`яніння, побачили раніше невідомого їм ОСОБА_14 , після чого у них виникло бажання незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, внаслідок чого сформувався злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення особистого майна ОСОБА_14 .
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_12 , попередньо змовившись з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та розподіливши злочинні ролі, наблизився до ОСОБА_14 та наніс йому удар палкою в область спини, після чого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 згідно з розподілом ролей, діючи відкрито, почали одночасно наносити удари руками та ногами потерпілому в область тулуба та спини, чим заподіяли фізичний біль останньому. Потім ОСОБА_11 збив з ніг потерпілого, який впав на спину разом з ОСОБА_10 , та, продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на відкрите викрадення майна потерпілого, ОСОБА_11 вихопив шляхом ривка з руки потерпілого сумку «Аdіdas» вартістю 350 грн., в якій знаходилось наступне майно: чохол телефонний вартістю 250 грн., гроші в сумі 150 грн., права водія на ім`я потерпілого, які матеріальну цінність не представляють, дві картки банку «Приватбанк», які матеріальної цінності не представляють, запальничка вартістю 15 грн., ключи у кількості трьох штук, які матеріальної цінності не представляють, а також відкрито викрав з карману брюк мобільний телефон потерпілого «SamsungG-360», вартістю 3500 грн., сім-картку мобільного оператора «Київстар» у кількості 2-х штук, вартістю 20 грн. кожна, загальною вартістю 40 грн., карту пам`яті 4 ГБ вартістю 150 грн., чим заподіяли потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 4455 грн.
В подальшому ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з місця вчинення злочину втекли, а викрадене майно розподілили між собою.
Не погодившись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невірним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ст.186 ч.2 КК у виді 5 років позбавлення волі, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 за ст. 186 ч.2 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що призначаючи покарання обвинуваченим в мінімальних межах санкції ст. 186 ч. 2 КК України та звільняючи їх від кримінальної відповідальності з випробуванням, судом не було належним чином враховано особи винних, конкретні обставини та ступінь суспільної небезпечності вчинених ними правопорушень.
Прокурор зазначає, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вчинили кримінальне правопорушення при обтяжуючих обставинах у стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_10 крім цього вчинив кримінальне правопорушення за епізодом з потерпілим ОСОБА_14 повторно. Судом не було прийнято до уваги і те, що обвинувачені визнали вину під тиском беззаперечних доказів, а ОСОБА_12 фактично вини не визнав.
Вважає, що суд, призначаючи покарання обвинуваченим, не дав належної оцінки тому, що обвинувачені не відшкодували потерпілим збитки у повному обсязі, а лише частково.
Прокурор вважає, що судом при визначенні покарання всім обвинуваченим, не правильно розцінені дані, які характеризують їх особи, не враховано що вони суспільно - корисною працею не займаються, задля збагачення обрали шлях вчинення зухвалих кримінальних правопорушень, що свідчить про неможливість їх виправлення без ізоляції від суспільства.
Зауважує на тому, що суд при постановленні вироку припустився порушень ст. 374 КПК України, яка встановлює вимоги до змісту вироку та у вступній частині вироку не зазначив найменування (номер) кримінального провадження.
Крім іншого, прокурор вказує на те, що мотивувальна частина вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 не відповідає вимогам ст. 374 КПК України та встановленим судом обставинам, оскільки суд при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, не вказав на повторне вчинення ОСОБА_10 відкритого викрадення майна за епізодом грабежу щодо потерпілого ОСОБА_14 та, даючи юридичну кваліфікацію його діям, безпідставно не зазначив кваліфікуючу ознаку за ст. 186 ч. 2 КК України - повторне вчинення відкритого викрадення майна.
Обвинувачений ОСОБА_10 під час апеляційного провадження вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі, пояснив, що вчинив злочин щодо потерпілого ОСОБА_15 01.02.16 року та щодо потерпілого ОСОБА_14 08.06.16 року за вказаних в обвинуваченні обставинах. Кається у вчиненому, в повному обсязі відшкодував потерпілим завдану шкоду, просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Обвинувачений ОСОБА_13 під час апеляційного провадження вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, пояснив, що вчинив злочин щодо потерпілого ОСОБА_15 01.02.16 року за вказаних в обвинуваченні обставинах. Кається у вчиненому, в повному обсязі відшкодував потерпілому завдану шкоду, просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час апеляційного провадження вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнали у повному обсязі, пояснили, що вчинили злочин щодо потерпілого ОСОБА_14 08.06.16 року за вказаних в обвинуваченні обставинах. Каються у вчиненому, в повному обсязі відшкодували потерпілому завдану шкоду, просять призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Вислухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, просив постановити новий вирок по справі, обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їх захисників, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши апеляційні доводи прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За вимогами, встановленими до змісту вироку суду ст. 374 ч.3 п.2 КПК України, мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини та мотивів кримінального правопорушення. В цій частині вироку наводяться статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин тощо.
З матеріалів судового провадження, як обвинувального акту, так і вироку суду вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_10 перший епізод відкритого викрадення чужого майна (грабежу) з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого був вчинений на потерпілого ОСОБА_15 01.02.16 р о 01 год.15 хвилин на перехресті вул. Заворуєва та пр-ту Металургів в Кальміуському районі м. Маріуполя за попередньою змовою з групою осіб з ОСОБА_13 за вказаних в обвинуваченні обставинах.
Другий епізод відкритого викрадення чужого майна (грабежу) з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого був вчинений повторно обвинуваченим ОСОБА_10 , перебуваючим у стані алкогольного сп`яніння, на потерпілого ОСОБА_14 08.06.16 р о 23 год.30 хвилин навпроти зупинки громадського транспорту «5-й мікрорайон» та пр-ту Металургів в Кальміуському районі м. Маріуполя за попередньою змовою з групою осіб з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 також перебуваючими у стані алкогольного сп`яніння, за вказаних в обвинуваченні обставинах.
Всі обставини двох епізодів злочинної діяльності обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в тому числі і вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 грабежу на потерпілого ОСОБА_14 08.06.16 р повторно, за викладених в обвинуваченні обставинах, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно ст. 91 КПК України, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду цього кримінального провадження, не заперечувалися обвинуваченими як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи.
Розцінюючи апеляційні доводи прокурора про порушення судом вимог ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України, колегія суддів вважає, що фактично суд у вироку визнав доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_10 за двома епізодами грабежу, в тому числі і вчиненому повторно 08.06.16 р за обставинами, викладеними в обвинувальному акті, але даючи правову кваліфікацію його діям, пропустив кваліфікуючу ознаку повторності за ст. 186 ч. 2 КК України.
При цьому, правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 у будь-якому разі охоплюється диспозицією ст. 186 ч.2 КК України і не оспорюється учасниками процесу.
Згідно ст. 420 КПК України у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або збільшення обсягу обвинувачення суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку не точність, якої припустився суд в мотивувальній частині вироку не тягне за собою необхідності застосування щодо ОСОБА_10 закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або збільшення обсягу його обвинувачення, тому апеляційні доводи прокурора у цій частині не являються підставою для скасування вироку суду та постановлення нового вироку в порядку ст. 420 КПК України.
Крім того, можливість усунення виявлених прокурором недоліків у вироку суду передбачена ст. 380 КПК України шляхом роз`яснення судового рішення.
Апеляційні доводи прокурора в частині не зазначення судом у вступній частині вироку найменування (номеру) кримінального провадження, колегія суддів вважає порушенням вимог ст. 374 ч.2 п.3 КПК України, якою встановлені вимоги закону щодо змісту вироку суду, проте це порушення не є істотним і не являється правовою підставою для постановлення іншого процесуального рішення по справі.
Приймаючи рішення в частині апеляційних вимог прокурора про призначення обвинуваченим більш суворого покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і виходить з наступного.
Виходячи з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин у відповідності з положеннями Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання. При цьому, особі яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Загальні принципи призначення судами покарання за кримінальними справами, викладені і в п.3 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.03 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з класифікації злочинів за тяжкістю за ст.12 КК України, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення та наслідків. Призначаючи покарання у виді позбавлення волі, суд у вироку повинен мотивувати своє рішення у цій частині.
Досліджуючи данні про особу обвинуваченого, суд повен з`ясувати його вік, стан здоров`я, його характеристику як у побуті, так і як за місцем роботи або навчання, його минуле, склад сім`ї, наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, його майнове положення та т.і.
Приймаючи рішення в частині цих апеляційних вимог прокурора, колегія суддів вважає, що судом при призначенні покарання обвинуваченим повною мірою були виконані вимоги ст. 65 КК України, призначене обвинуваченим покарання відповідає тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та особам обвинувачених.
Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що обвинуваченими були вчинені тяжкі умисні злочини, ОСОБА_10 повторно. Обставинами, обтяжуючими покарання обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , судом обґрунтовано визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Згідно ст. 67 КК України, обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_13 не встановлено.
Однак суд правильно зважив і на те, що тяжких наслідків від вчинення злочинів обвинуваченими не настало, частина майна, яким протиправно заволоділи обвинувачені була повернута потерпілим під час слідства. Майнова та моральна заподіяна потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_14 відшкодована обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у повному обсязі. Частина відшкодування шкоди, заподіяної потерпілим, присуджена за вироком суду була відшкодована обвинуваченими вже під час апеляційного перегляду справи, додаткових вимог до обвинувачених потерпілі не заявляють, на призначенні обвинуваченим суворого покарання не наполягають, що підтверджується заявами потерпілих (а/с - 82,107,216,221).
Всі обвинувачені визнали свою вину у вчиненні інкримінованих ним кримінальних правопорушень, на слідстві та в суді, в тому числі і під час апеляційного розгляду справи давали послідовні пояснення про обставини вчинених ними злочинів, розкаялися у вчиненому, під час розгляду справи в суді першої інстанції просили вибачення у потерпілих, що на думку колегії суддів, свідчить про свідому критику обвинувачених до своєї поведінки та вчиненого, про їх щире каяття та бажання спокутувати свою провину. З пояснень обвинуваченого ОСОБА_12 виходить, що він розповідав в суді про обставини вчинення ним 08.06.16 р. разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 грабежу потерпілого ОСОБА_14 , не даючи правової оцінки своїм діям, що обумовлено його правовою необізнаністю, на відсутністю каяття, як вважає прокурор.
Наведені обставини згідно ст. 66 КК України колегія суддів вважає такими, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та відкидає апеляційні доводи прокурора в цій частині.
Колегія суддів погоджується і з висновками суду за результатами аналізу даних характеризуючих особу кожного з обвинувачених, наведеними у вироку, та вважає їх такими, що підтверджуються матеріалам справи.
Розцінюючи данні, характеризуючі особи обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 при призначенні покарання, суд першої інстанції правильно врахував, що всі обвинувачені раніше не судимі, до кримінальної відповідальності не притягалися ( а/с -50,59,65,77 ) Всі характеризуються за місцем проживання як особи не схильні до вчинення правопорушень, як такі, що ведуть спокійних спосіб життя, не допускають конфліктів у побуті, тобто позитивно (а/с 56,62,75,81). Всі обвинувачені навчаються - ОСОБА_10 в МК ПДТУ за місцем характеризується позитивно (а/с -61 ); ОСОБА_11 в МК ДВНЗ «ПДТУ» за місцем навчання характеризується позитивно (а/с -52); ОСОБА_13 навчається в Маріупольському державному універсітеті за спеціальністю «Системний аналіз», позитивно характеризується, має істотні успіхи у навчанні (а/с - 193-199); обвинувачений ОСОБА_12 закінчив навчання в Маріупольському професійному машинобудівному ліцеї 30.06.15 р., за місцем навчання характеризувався позитивно (а/с 187), намагається працевлаштуватися за спеціальністю (а/с 72), перебуває на обліку в центрі занятості, є інвалідом дитинства третьої групи ДЦП (а/с 74,188-192).
Зважаючи на встановлені обставини, те, що всі обвинувачені молодого віку, успішно навчаються, враховуючи їх позитивні соціально-побутові характеристики, що підтверджує їх соціальну адаптованість, наявність захворювань у ОСОБА_12 , колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що відсутність у обвинувачених працевлаштування характеризує їх як осіб, що не можуть бути корисними для суспільства, і вважає ці обставини тимчасовими, обумовленими їх молодим віком.
При призначенні покарання колегія суддів також враховує і чинники пов`язані з сімейним станом та майновим положенням обвинувачених. З матеріалів справи виходить , що кожен з обвинувачених має постійне місце проживання, сім`ю, ОСОБА_12 отримує пенсію за інвалідністю, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 отримують допомогу пов`язану з втратою годувальника. ОСОБА_12 мешкає з матір`ю та братом (а/с 71), ОСОБА_10 разом з матір`ю ( а/с - 61 ), ОСОБА_16 та ОСОБА_13 мають повні сім`ї.
Виходячи з вимог ст. 75 КК України, якщо при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, інші обставини справи, суд прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Приймаючи до уваги наведені обставини справи в сукупності, обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених, данні які характеризують їх особу, колегія суддів вважає, що поведінка обвинувачених свідчить про те, що вони стали на шлях виправлення, мають у житті чинники та цінності, які будуть стимулювати їх до належної поведінки, що істотно знижує ступінь їх суспільної небезпеки. Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність призначення обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання з випробуванням з застосуванням положень ст. 75,76 КК України, що буде необхідним та достатнім для їх виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.
Колегія суддів також вважає, що конкретні обставини справи, зокрема вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 двох епізодів пограбування у відмінності від інших обвинувачених, достатньо враховано судом при призначенні покарання з додержанням принципу індивідуалізації покарання та відрізняється більш тривалим строком випробування з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, ніж у інших обвинувачених.
Керуючись ст.404,405,407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляцію прокурора - залишити без задоволення.
Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2016 року постановлений стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 залишити без зміни.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: