АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/298/17 Справа № 202/6845/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002220 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка Нижнегородського району Республіки Крим, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Вирішено питання речових доказів.

Відповідно ч.5 ст.72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 28 вересня 2016 року до набранням вироком законної сили у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за наступних обставинах.

28 вересня 2016 року близько 09 год. 30 хв., ОСОБА_6 , з ціллю спричинення тяжких тілесних ушкоджень своїй колишній співмешканці ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, взявши кухонний ніж, який заховав в одяг, що був на ньому, прибув до квартирної тамбурної перегородки, а саме до вхідних дверей кв. АДРЕСА_2 , де подзвонив по мобільному телефону ОСОБА_9 яка перебувала у квартирі, та попрохав її вийти із квартири.
ОСОБА_9 відчинила вхідні двері вказаної квартири та вийшла до тамбурної перегородки де знаходився ОСОБА_6 , який реалізуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, діючи умисно, тримаючи у правій руці заздалегідь заготовлений кухонний ніж, умисно наніс ним один удар в область живота ОСОБА_9 , заподіявши їй тілесні ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення черева, яке розпочинається раною на передній поверхні черева по середній лінії на 4см. вище пупка, далі переходить в раньовий канал, який йде спереду назад, далі проникає в черевну порожнину, з подальшим наскрізним ушкодженням великого сальника, наскрізного ушкодження тонкої кишки та сліпо закінчується у брижі тонкої кишки, з явища внутрішньочеревної кровотечі, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Не погоджуючись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду щодо нього в частині призначення покарання та застосувати положення ст.69 КК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що на утриманні останнього перебувають його батьки похилого віку, які потребують догляду та фінансової підтримки. Також обвинувачений звертає увагу колегії суддів, що не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра і займається суспільно корисною працею.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, вирок суду змінити та пом`якшити призначене із застосуванням положень ст.69 КК України, прокурора ОСОБА_10 , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим і просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які обвинуваченим не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувалися, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком суду першої інстанції.

Як вбачається з апеляційної скарги, обвинувачений висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України не оспорює, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзіпро невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Згідно даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який характеризується позитивно, раніше судимий, та обставиною, що пом`якшує покарання - судом визнано щире каяття та співпраця зі слідством.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого злочину, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та досягнення інших цілей покарання, не можливо без ізоляції ОСОБА_11 від суспільства, і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі, обравши достатній строк такого покарання в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність, яке слід вважати законним та обґрунтованим.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.»
Доводиобвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі про неналежне врахування судом всіх наявних пом`якшуючих його покарання обставин та не застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, є необґрунтованими з огляду на наступне.

З матеріалів кримінального провадження колегія суддів суду апеляційної інстанції не вбачає наявності двох або більше пом`якшуючих покарання обставин кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу за цей злочин.

Як вбачається з копії довідки КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня №1» від 03 листопада 2016 року, яка наявна в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а.п.87). Проте дана обставина, на яку посилається ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, не може бути визнана пом`якшуючою покарання обставиною, оскільки відноситься виключно до даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Похилий вік ОСОБА_6 з урахуванням характеру та способу вчинення ним кримінального правопорушення, ненастання суспільно-небезпечних наслідків не може слугувати підставою для визнання даної обставини такою, що пом`якшує покарання, однак вона врахована судом при дослідженні даних про особу обвинуваченого.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на працевлаштованість останнього та отримання офіційного заробітку не підтверджується матеріалами кримінального провадження, оскільки відсутні відомості щодо перебування обвинуваченого в трудових відносинах.

Відомості щодо перебування на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_6 батьків похилого віку, які потребують сторонньої допомоги, в матеріалах провадження відсутні, під час судового розгляду кримінального провадження обвинуваченим таких клопотань заявлено не було та в апеляційній скарзі не конкретизовано, внаслідок яких хвороб чи в силу інших обставин вказані особи потребують допомоги з боку обвинуваченого. Тому доводи обвинуваченого в частині врахування даних обставин при призначенні покарання є необґрунтованими.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК України щодо можливості перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до зміни чи скасування вироку, при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час його розгляду в суді першої інстанції, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено та в апеляційній скарзі обвинуваченого не заявлено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.1 ст.121 КК залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який перебуває під вартою у той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Судді: