АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/785/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/28/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

з участю: прокурора ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 ;

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_11 , прокурора Заліщицького відділу Чортківської місцевої прокуратури на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2016 року, -

Встановила:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, вдівця, пенсіонера за віком, інваліда ІІІ групи загального захворювання, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, виправдано з підстав, передбачених п.2 ч.1 с.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та цивільний позов ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, залишено без розгляду.

Згідно вироку, за даними обвинувального акту, що складений 22 червня 2015 року у м.Тернополі слідчим відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_13 та затверджений того ж дня прокурором прокуратури Заліщицького району ОСОБА_14 , ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.

24 січня 2013 року близько 13 год. водій ОСОБА_7 керував технічно-справним автомобілем марки САЗ-3507 реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався зі швидкістю близько 50 км/год. автомобільною дорогою «Бучач-Товсте» в напрямку з смт. Товсте до с.Поділля Заліщицького району. Під час руху в складних дорожніх умовах і обстановці, які характеризувались наявністю ожеледиці на дорожньому покритті, ОСОБА_7 , не врахував стан поверхні проїзної частини та дорожню обстановку і в порушення вимог п.п. 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка»), 11.2, 11.3 Правил дорожнього руху України, неправильно вибрав оптимальний безпечний швидкісний режим, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду іншим учасникам руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Унаслідок цього і в порушення п.п. 2.3 «б»; 11.2, 11.3 ПДР України водій ОСОБА_7 , у продовження такого руху, не був уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, не тримався якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, а застосувавши неправильні прийоми керування допустив виїзд автомобіля «САЗ 3507» на зустрічну смугу руху. Своїми діями, які не відповідали вище вказаним вимогам пунктів ПДР України рухаючись на заокругленні ліворуч ділянки автодороги «Бучач-Товсте», поблизу дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту Поділля» ПДР України, ОСОБА_7 , поставив себе в такі умови, що не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та виїхавши на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення із автомобілем «Ford Transit D» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_9 рухався прямо, своєю смугою руху.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав наступні тілесні ушкодження: закриту травму грудей, що проявилась переломами 1-9 лівих ребер, переломами 1,2 правих ребер, забоєм лівої легені, забоєм серця, лівобічним пневмогемотораксом та підшкірною емфіземою, закриту травму живота, що проявилася розривом селезінки та внутрішньо-черепною кровотечею, закриту черепно-мозкову травму, що проявилась у струсі головного мозку, які належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення водієм автомобіля марки САЗ-3507 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимог п.п. 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка»), 2.3 «б»; 11.2, 11.3 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційних скаргах:

- потерпілий ОСОБА_9 просить зазначений вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, змінивши територіальну підсудність, у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невірною оцінкою наявних у справі доказів та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом не взято до уваги обставини розвитку механізму ДТП, зокрема, швидкості руху автомобілів і технічної можливості водіїв вплинути на перебіг цієї конкретної дорожньо-транспортної ситуації.

Окрім наведеного, в матеріалах кримінального провадження відсутня фонограма фіксування перебігу судового засідання від 4 березня 2016 р.(з 11:07:37 до 13:03:34), де мало б бути зафіксовано допит експертів-автотехніків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які роз`яснювали зміст їхніх висновків та, ймовірно, наводили підстави, на яких ці висновки ґрунтуються.

- представник потерпілого в апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить зазначений вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції

Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим.

Свої доводи мотивує тим, що судом першої інстанції безпідставно враховано як докази висновок автотехнічної експертизи №3068 та висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження №3064, оскільки не відповідають вимогам кримінального процесуального закону, що пред`являються до висновку експерта.

Зокрема у обидвох висновках у їх вступних частинах вказується про проведення саме дослідження, а не експертизи.

Також у жодному із висновків, поданих стороною захисту, не вказано, що експерта було попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, згідно вимог ч.2 ст.102 КПК України.

Проте судом безпідставно визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 24 січня 2013 року, мотивуючи тим, що водій ОСОБА_7 не приймав у ньому участі. Вважає таке твердження надуманим, адже при огляді місця події обвинувачений був присутній, і лише через недосвідченість слідчого його не було вписано у протокол.

Також вказує на допущені судом першої інстанції порушення норм КПК України, а саме на те, що справу розглянуто незаконним складом суду, без участі цивільного позивача.

- прокурор просить вищевказаний вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у межах санкції цієї статті у виді позбавлення волі строком на 3 роки та із позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Також стягнути із ОСОБА_7 судові витрати у сумі 2817,88 грн. за проведені судові експертизи.
Вказані вимоги мотивує тим, що суд безпідставно не взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_17 , а зроблені судом висновки про причини ДТП не ґрунтуються на матеріалах справи.
Суд визнав недопустимим та неналежним письмовий доказ - протокол огляду місця події від 24.01.2013 року та доданої до нього фото таблиці, із якого вбачається, що на місці дорожньо-транспортної події, з підстав, що протокол огляду в порушення вимог ст.237 КПК України проведений слідчою ОСОБА_18 без участі учасника ДТП - водія ОСОБА_7 , чим порушено його право на захист.

Вважає, що такий висновок суду суперечить вимогам п.3 ст.237 КПК України, де вказано, що для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження, тобто є правом, а не обов`язком слідчого.

Крім того, суд мотивував недопустимість та неналежність протоколу огляду, тим що до нього не долучено носій інформації, на який здійснювалось фотографування, що є обов`язком згідно ст. 103-107 КПК України. Однак, такий висновок суду також є не вірним, так як основним документом під час огляду є письмовий протокол огляду місця події у якому фіксуються відомості про послідовність дій та отримані в результаті процесуальної дії відомості, фотографії, які містились на носію інформації носять допоміжний та інформативний характер, в подальшому були роздруковані та долучені до протоколу огляду. Даних під час судового розгляду щодо підробки фототаблиці у учасників, процесу не виникало, а сумніви сторони захисту стосувались лише щодо фактичних даних, які на них (фотографіях) зафіксовано та які сторона захисту тлумачила на свою користь.

Суд безпідставно вважає, що не доведено в судовому засіданні і тих фактів, що стали, за висновком сторони обвинувачення, причинами виїзду автомобіля САЗ під керуванням ОСОБА_19 на зустрічну смугу руху, оскільки зроблений всупереч дослідженим доказам, а саме: протоколу огляду місця події від 24.01.2013 року, показам потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_17 , висновку судової автотехнічної експертизи №5-116/13 від 13.04.2013 року, висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №5-41/13 від 06.02.2013 року.
Крім того, вважає, що суд необґрунтовано зазначив, що оскільки диспозиція статті 286 КК України є бланкетною, а органом досудового розслідування при вирішенні питання про притягнення до кримінальної відповідальності за цією статтею не представлено доказів порушення ОСОБА_20 п. 1.10 ПДРУ - в частині визначення понять «безпечна швидкість», «дорожні умови»; «дорожня обстановка» .

Крім того, вказує, що стороною захисту надані та долучені у судовому засіданні судом до матеріалів кримінального провадження висновок №3064 від 12.09.2013 року експертного транспортно-трасологічного дослідження обставин ДТП та висновок 3068 від 12.09.2013 року автотехнічної експертизи по заяві ОСОБА_7 , які є недопустимими доказами, так як здобуті із порушенням вимог ст.243, 244 КПК України, згідно яких сторона обвинувачення залучає експерта за наявності підстав для проведення експертизи, у тому числі за клопотанням сторони захисту чи потерпілого. У разі відмови слідчого, прокурора в задоволенні клопотання сторони захисту про залучення експерта особа, що заявила відповідне клопотання, має право звернутися з клопотанням про залучення експерта до слідчого судді.

Вимоги вказаних статей КПК України стороною захисту виконані не були. Спеціалісти, які проводили вказані дослідження не були попереджені про кримінальну відповідальність, вихідні дані отримали із заяви ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження вказаним особам не надавались.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, потерпілого та його представника, а також прокурора, що просять задовольнити їх апеляційні скарги, з мотивів, викладених у них, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши частково судове слідство та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 невинуватим та виправдав на підставі п.2 ч.1 с.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Судом встановлено, що 24 січня 2013 року близько 13 год. за участю технічно справного автомобіля марки САЗ-3507 д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , який вів автомобіль зі швидкістю близько 50 км/год., та автомобіля марки «Ford Transit D» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_9 , що рухався зустрічною смугою, під час руху в складних дорожніх умовах і обставновці, які характеризувались наявністю ожеледиці на дорожньому покритті та заокругленні ділянки автодороги сполученням Бучач Товсте поблизу дорожнього знаку 5.45 Початок населеного пункту Поділля, сталася дорожньо транспортна пригода, у результаті якої водій ОСОБА_9 . Отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, суд мотивував тим, що органом досудового розслідування не доведено, що в діях останнього наявний склад інкримінованого йому кримінального правопорушення.
З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів повністю погоджується, оскільки він зроблений на підставі всебічно досліджених, наявних у справі доказів, в їх сукупності, яким дав вірну юридичну оцінку.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що під час руху на заокругленій ліворуч ділянки автодороги сполученням Бучач-Товсте поблизу дорожнього знаку 5.45 Початок населеного пункту Поділля ПДРУ, не врахував стан поверхні проїзної частини, яка була вкрита ожеледдю, та дорожню обстановку і в порушення вимог п.п. 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка») ПДРУ, не правильно вибрав оптимальний безпечний швидкісний режим, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду іншим учасникам руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, в порушення п.п.2.3 б, 11.2, 11.3 ПДРУ, не був уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, не тримався якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, а, застосувавши неправильні прийоми керування, поставив себе в такі умови, що не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та, виїхавши на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення із автомобілем Форд транзит, який під керуванням ОСОБА_9 рухався прямо, своєю смугою руху.
Такі доводи органу досудового розслідування, як і покази потерпілого ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_17 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даного кримінального провадження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до п.11.2 ПДР України на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Пунктом 11.3 ПДР України встановлено, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Пункт 2.3 б ПДР України зобов`язує водія для забезпечення безпеки дорожнього руху бути уважним, стежити за дорожньою обставновкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Так, згідно показів обвинуваченого ОСОБА_7 24 сіня 2013 року він керував автомобілем САЗ-3507. На ділянці автодороги, де сталася ДТП рухався зі швидкістю 40-50 км/год. Дана ділянка дороги, якою він рухався, має заокруглення праворуч та нахил до меншого кола повороту. На узбіччях проїзної частини дороги, на його менше, а на зустрічній більше, місцями сягав до 0,5 м, був нагорнутий сніг. По ходу руху за 80-100 м до місця зіткнення, побачив зустрічний автомобіль марки Форд-транзит, який рухався зі швидкістю понад 70 км/год.. Для безпеки роз`їзду, він ( ОСОБА_7 ), прийняв автомобілем праворуч так, що праві передні та задні колеса його автомобіля рухалися по снігу, який незначним насипом лежав на правій частині його смуги руху. Рухаючись йому на зустріч автомобіль Форд-транзит, входив в лівий поворот по великому колу, відповідно зрізав кут повороту, фактично виїхавши на зустрічну смугу руху, тримався подальше від значного насипу снігу, що був погано розгорнутий на смузі руху ОСОБА_9 .. Роз`їхавшись передніми частинами автомобілів, відбувся раптовий удар. Після удару його автомобіль занесло і він, вирівнюючи його та уникаючи зіткнення з зустрічним автомобілем КАМАЗ, що рухався позаду автомобіля Форд-транзит, з`їхав вправо в сніг та зупинив свій автомобіль. Також зупинився після ДТП і автомобіль КАМАЗ по ходу свого руху. Вказав також, що в кабіні його автомобіля знаходився пасажир ОСОБА_21 .
Такі твердження обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів вважає правдивими, які повністю узгоджуються з показами допитаних в ході розгляду справи судом першої інстанції свідків та об`єктивно підтверджуються наступними дослідженими у справі доказами, яким суд першої інстанції дав вірну юридичну оцінку, а саме:
Так, свідок ОСОБА_21 пояснив, що був пасажиром в автомобілі САЗ. На зустрічній смузі руху, приблизно за 100 м до місця зіткнення, помітив автомобіль марки Форд-транзит, який рухався зі швидкістю понад 50 км/год. ближче до середини дороги. В зв`язку із цим, уникаючи зіткнення, ОСОБА_7 зменшив швидкість руху. При цьому автомобілі не носило та не заносило. На місці пригоди зауважив, що осип бруду та уламки деталей автомобілів знаходилися на проїзній частині ОСОБА_7 .. На снігу праворуч по ходу руху автомобіля САЗ чітко проглядалися відбитки протекторів його правих коліс.
Також свідок ОСОБА_22 , пояснив, що 24 січня 2013 року керував автомобілем КАМАЗ з приблизною швидкістю 40-45 км/год., коли по ходу руху його автомобіль обігнав автомобіль Форд транзит, а відтак його швидкість була більшою. Після обгону Форд-транзит продовжив свій рух перед його автомобілем. Дана ділянка дороги мала нахил в бік зустрічної смуги рухи і Форд-транзит рухався ближче до середини дороги, зрізуючи поворот та тримаючись подалі від правої сторони дороги, на якій був нагорнутий сніг. Зустрічний автомобіль САЗ, уникаючи автомобіля Форд-транзит, змістився праворуч та правими колесами рухався по снігу. САЗ не носило та не заносило. При цьому автомобіль Форд-транзит не гальмував, показчиків сигналу гальмування та слідів гальмування не було. На той момент водій автомобіля САЗ не мав більшої можливості прийняти ще правіше. Відбулося зіткнення лівими боковими частинами автомобілів, у задній борт САЗу, від чого по інерції Форд транзит відбився праворуч своєї смуги руху, а задню частину автомобіля САЗ закинуло праворуч його смуги руху. Уникаючи зіткнення з його автомобілем КАМАЗ, яким керував свідок, ОСОБА_7 вивернув кермо та з`їхав праворуч у сніг. Зіткнення відбулося на смузі руху САЗу.
Аналогічні покази суду були дані свідком ОСОБА_23 , який був пасажиром автомобіля КАМАЗ. Також він пояснив, що на місці ДТП робив багато фотознімків власним фотоапаратом.
Свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 в судовому засіданні ствердили, що осип бруду та уламки частин автомобілів були розташовані більше на смузі руху автомобіля САЗ.
Судом вірно не було враховано протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 24.01.2013 року та схеми до нього, оскільки відображені в них дані не відповідають дійсній обстановці ДТП та складені з порушенням вимог КПК України, що суд у своєму вироку належним чином мотивував.
При цьому, допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_24 пояснила, що вона проводила огляд місця події та складала документи, що фіксують огляд місця ДТП. Усі недоліки складених документів пояснила своєю необізнаністю, оскільки такий огляд проводила вперше. Про те, що не залучила до огляду місця ДТП ОСОБА_7 , пояснила тим, що не знала, що він є учасником ДТП.
У зв`язку із недоліками складеного протоколу огляду місця ДТП з додатками, експерт у висновку судової транспортно-трасологічної експертизи від 06.02.2013 року №5-41/13 та експерт при проведенні за ухвалою Заліщицького райсуду судової транспотрно трасологічної експертизи від 15.07.2014 року №608/14-22 вказали про неможливість встановлення кутового розташування транспортних засобів в первинний момент зіткнення відносно елементів проїзної частини дороги, на якій саме смузі руху та в абсолютних величинах відносно елементів проїзної частини дороги відбулося зіткнення транспортних засобів, а відтак зробити категоричний висновок.
Допитаний під час часткового судового слідства у суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_15 з приводу даного ним експертного висновку за результатами проведення судової транспорно трасологічної та автотехнічної експертизи №608/14-22 від 15.07.2014 року, пояснив, що він повністю підтримує даний висновок, а також висновк №3068 від 12 вересня 2013 року, даний експертом Львівського НДІСЕ та висновок експертного транспортно- трасологічного дослідження обставин ДТП №3064 від 12 вересня Львіського НДІСЕ. При цьому експерт ОСОБА_15 пояснив, що дана ДТП могла виникнути внаслідок недотримання водіями правил дорожнього руху при зустрічному роз`їзді їх транспортними засобами.
В даному випадку, аналізом зазначених вище доказів установлено, що виявивши перешкоду для руху, а саме автомобіль марки Форд-транзит, який рухався по зустрічній для нього смузі руху зі швидкістю понад 50 км/год. ближче до центра дороги та при роз`їзді не застосовував заходів до зменшення швидкості шляхом гальмування, водій автомобіля САЗ ОСОБА_7 вжив усіх необхідних заходів для уникнення з ним зіткнення, що полягало у зміщенні максимально праворуч та гальмуванні.
Таким чином, не встановлено матеріалами провадження порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 11.2, 11.3, 2.3. б ПДР України.
Також вірним є висновок суду про відсутність доказів порушення водієм ОСОБА_7 п.п. 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка») ПДР України.
В апеляційних скаргах прокурор, потерпілий та його представник посилаються на те, що вказані висновки судової транспорно трасологічної та автотехнічної експертизи №608/14-22 від 15.07.2014 року, висновк №3068 від 12 вересня 2013 року, даний експертом Львівського НДІСЕ та висновок експертного транспортно- трасологічного дослідження обставин ДТП №3064 від 12 вересня Львіського НДІСЕ є недопустимими доказами, так як здобуті із порушенням вимог ст.ст.243, 244 КПК України, згідно яких сторона обвинувачення залучає експерта за наявності підстав для проведення експертизи, у тому числі за клопотанням сторони захисту чи потерпілого. У разі відмови слідчого, прокурора в задоволенні клопотання сторони захисту про залучення експерта особа, що заявила відповідне клопотання, має право звернутися з клопотанням про залучення експерта до слідчого судді..
Такі доводи апелянтів колегія суддів вважає надуманими, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.243 КПК України сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової.
Що стосується посилань апелянтів на те, що даючи висновки, експерти не було при цьому попереджені про кримінальну відповідальність, то такі не заслуговують на увагу, оскільки будучи допитані в ході розгляду справи в суді з приводу даних ними висновків, про кримінальну відповідальність вони були попереджені судом. Висновки свої підтримали.
Як доказ винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, стороною обвинувачення представлено висновок судової автотехнічної експертизи від 13 квітня 2013 року № 5-116/13 (т.1 а.с.238-243), за яким показання водія автомобіля САЗ ОСОБА_7 . В частині розвитку механізму ДТП є технічно неспроможними, а показання водія автомобіля Форд-транзит ОСОБА_9 . В частині розвитку механізму ДТП можуть вважатися технічно спроможними, а причиною ДТП експерт визначив виїзд автомобіля САЗ на призначений для зустрічного руху бік дороги, а також висновок судової автотехнічної експертизи від 29 квітня 2013 року №5-145/13 (т.1 а.с.247-251), за яким показання водія ОСОБА_7 , в тому числі при проведенні слідчого експеременту, та свідка ОСОБА_22 . Щодо місця зіткнення тарнспортних засобів, а сае їх розташування в цей момент по відношенню до елементів дороги, з технічної точки зору є не спроможними та суперечиливими.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вказані експертизи є неналежним та недопустимим доказом, виходячи з наступного.
При призначенні вказаних експертиз, слідчим у постановах зазначено такий комплекс вихідних даних, які не відповідають фактичним даним ДТП, встановлених судом, та які експерт визначив технічно спроможними та було визначено причину ДТП.
Так, при призначенні експертизи слідчим зазначено лише дані огляду місця події без вказівки на виявлений на проїзній частині дороги осип ґрунту та уламків деталей автомобіля, які в своїй більшості були розташовані на смузі руху автомобіля САЗ, а також показання водія ОСОБА_9 , отримані при проведенні слідчого експерименту, який проводився в погодних умовах, що навіть наближено не відповідали тим умовам, які були в момент ДТП.
При цьому, задаючи вихідні дані для проведення експертизи, слідчим не було зазначено таких даних, які були відомі йому, здобуті при допиті свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 про те, що обігнавши автомобіль КАМАЗ, яким керував свідок ОСОБА_22 зі швидкістю 40-45 км/год., автомобіль Форд-транзит відповідно рухався з більшою швидкістю, ближче до центру проїзної частини дороги, зрізавши кут повороту та не наїжджаючи на розташований справа дороги сніг, що також вбачається з фотознімків, долучених до протоколу огляду місця події та зроблених свідком ОСОБА_23 ..
Також, дані висновку судової автотехнічної експертизи від 29 квітня 2013 року №5-145/13 (т.1 а.с.247-251), в частині дослідження за показаннями свідка ОСОБА_22 , суд вірно визнав неналежним доказом, оскільки він не містить жодних мотивів та будь-яких розрахунків, на підставі яких експерт прийшов до висновку про розташування автомашин в момент зіткнення саме так, як вказав на схемі додатку №2. На момент ДТП розділова смуга, на яку вказує експерт, була відсутня, зі свідком не проводився слідчий експеримент та у вихідних даних за показами свідка ОСОБА_25 не наведено жодних цифр та розрахунків.
Будь яких інших доказів, які б доводили вину ОСОБА_7 у вчиненні ним ДТП, стороною обвинувачення суду представлено не було, а тому на підставі наявних всебічно та повно досліджених вищевказаних доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Що стосується тверджень представника потерпілого про допущені судом першої інстанції процесуальні порушення, які тягнуть безумовне скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції, які полягають у відсутності в матеріалах справи звукозапису судового засідання від від 4 березня 2016 р.(з 11:07:37 до 13:03:34), де мало б бути зафіксовано допит експертів-автотехніків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; здійснення судового розгляду незаконним складом суду, а також постановлення вироку без цивільного позивача ОСОБА_12 - власника автомобіля, то такі, під час перевірки провадження в апеляційному порядку, також не знайшли свого підтвердження .
Як вбачається з матеріалів справи, до тома №3 даного провадження долучено диски аудіофонограми судових засідань, а також окремий диск з відеофонограмою судового засідання, яке мало місце 04.03.2016 року в режимі відеоконференції, та на якому відображено у тому числі допит експертів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а отже доводи представника потерпілого з цього приводу є надуманими.
Також надуманими є твердження про те, що судовий розгляд здійснений незаконним складом суду.
Так, відповідно до наданої Борщівським районним судом інформації вбачається, що у даному кримінальному провадження раніше було визначено суддю ОСОБА_26 .. Однак, у зв`язку з її тривалою хворобою відповідно до листків непрацездатності серії АГВ №176371; АГЛ№642637; АГЧ №624537; Протоколів засідання уповноважених із соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Борщівського районного суду №11 від 09.09.2015 року; №2 від 15.09.2015 року та №14 від 22.09.2015 року, було вирішено зборами суддів Борщівського районного суду 05 жовтня 2015 року провести повторний автоматизований розподіл судових справ, які раніше визначені судді ОСОБА_26 , у тому числі і даного кримінального провадження, що вбачається з Протоколу №11 зборів суддів Борщівського районного суду від 05.10.2015 року.
У зв`язку з виниклими обставинами було проведено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи, що вбачається з Розпорядження керівника апарату Борщівського районного суду №8 від 05.10.2015 року.
Що стосується посилань представника потерпілого ОСОБА_9 на те, що вирок суду було постановлено без участі цивільного позивача власника пошкодженого автомобіля Форд транзит ОСОБА_12 , то колегія суддів вважає, що в даному випадку права останнього не порушено. Так, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого періоду часу, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх подальше звернення зі скаргою у встановлені законом строки.
Більше того, про порушення своїх прав цивільний позивач ОСОБА_12 особисто не заявляв та не уповноважував на це представника.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, прийнятим на підставі всебічного та повного дослідження усіх обставин справи, яким дано вірно юридично оцінку, що у вироку достатньо мотивовано з дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства, а тому не вбачає підстав до його скасування та задоволення апеляційних скарг.
Зазначення у першому абзаці резолютивної частини вироку ч.2 ст.268 КК України, на що вказує представник потерпілого, колегія суддів вважає механічною опискою, оскільки логічний і послідовний виклад судом мотивів стосується саме ч.2 ст.286 КК України і сумнівів у колегії суддів не викликає.

На підставі наведенного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_11 , прокурора Заліщицького відділу Чортківської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2