Провадження 11-кп/792/475/17
Справа № 688/840/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законного представника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження №0000038 від 09 січня 2017 року, за апеляційними скаргами законного представника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 червня 2017 року,
у с т а н о в и л а :
Вироком Шепетівського міськрайонного суду від 02 червня 2017 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борщів Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, неодруженого, не працює, судимого 29 березня 2017 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.125, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі;
визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено покарання 7 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна відповідно до ст.98 КК України.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком, та за вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року, остаточно призначено ОСОБА_9 8 років позбавлення волі без конфіскації майна відповідно до ст.98 КК України.

Цим же вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, учня 1-го курсу Славутського професійно-технічного ліцею, судимого 29 березня 2017 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ч.2 ст.186, ст.69 КК України на 2 роки позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 104 КК України з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2, ст.76 КК України;
визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено покарання 7 років позбавлення волі без конфіскації майна відповідно до ст.98 КК України.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року відносно ОСОБА_10 , за яким він засуджений за ч.2 ст.186, ст.69 КК України на 2 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 104 КК України з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ст.76 КК України, та цей вирок ухвалено виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_9 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а ОСОБА_10 змінено міру запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши їх під варту із зали судових засідань.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ухвалено рахувати з 02 червня 2017 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк тримання під вартою з 02 червня 2017 року по день набрання цим вирком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази: мобільний телефон марки «HUAWEI Y5II» повернуто потерпілому ОСОБА_12 ; мобільний телефон марки «BRAVIS SPARK» потерпілому ОСОБА_13 ; рюкзак, дерев`яну палицю (биту), ніж з чохлом на лезі законному представнику ОСОБА_9 ОСОБА_14 .

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави з кожного по 263 грн. 88 коп. судових витрат за проведення товарознавчих експертиз №127т та 147т Хмельницьким НДЕКЦ МВС України.

За вироком суду, 08 січня 2017 року близько 21 години 15 хвилин поблизу магазину «Веста» по вул. В. Котика, 124 у м. Шепетівці, неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою, умисно, з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, наздогнали неповнолітніх потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де висловили їм погрози застосування фізичного насильства і наказали віддати їм свої мобільні телефони.

Після відмови потерпілих, ОСОБА_9 вийняв зі свого рюкзака дерев`яну палицю (биту), взяв рукою ОСОБА_13 за верхній одяг, штовхнув його кінцівкою бити в груди та з метою їх залякування почав висловлювати погрози застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, спричинення тілесних ушкоджень, зокрема, що їх поріжуть. Ці погрози потерпілий ОСОБА_13 сприйняв як небезпечні для життя та здоров`я і такі, що можуть бути реалізовані, бо ОСОБА_10 дістав з кишені своєї куртки чохол, який потерпілий сприйняв за ніж і яким почав погрожувати потерпілому ОСОБА_12 .

Унаслідок цього потерпілі в силу свого віку, яким на момент вчинення злочину не виповнилось 15-ти років, не могли чинити опору нападникам.

Подолавши таким чином опір потерпілих, ОСОБА_9 витяг з кишені руку потерпілого ОСОБА_13 , в якій той тримав мобільний телефон марки «BRAVIS SPARK» вартістю 969 грн., з сім-картою мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 грн., та забрав його собі, заволодівши у такий спосіб майном потерпілого ОСОБА_13 на суму 994 грн.

Одночасно ОСОБА_10 там же, погрожуючи потерпілому ОСОБА_12 застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, яке виразилось у направленні у бік його живота предмета, який потерпілий з урахуванням словесних погроз ОСОБА_15 їх порізати, сприйняв за ніж, змусив потерпілого ОСОБА_12 передати ОСОБА_10 свій мобільний телефон марки «HUAWEI Y5II» вартістю 2 160 грн., з сім-картою мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 грн., з коштами на рахунку в сумі 5 грн., а всього майна на суму 2 190 грн.

За цих обставин ОСОБА_9 та ОСОБА_10 шляхом розбійного нападу заволоділи майном потерпілих ОСОБА_13 на суму 994 грн. та ОСОБА_12 на суму 2 190 грн.

В апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та відповідно до ст.69 КК України призначити покарання у виді 2 роки позбавлення волі, від відбування якого звільнити на підставі ст.ст.75, 104 КК України.

Посилався на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, невідповідність фактичним обставинам справи висновків суду про вчинення ОСОБА_10 розбійного нападу, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного правопорушення та особі обвинуваченого.

Стверджував, що саме ОСОБА_9 погрожував потерпілим битою, про наявність якої ОСОБА_10 не знав, що і підтвердив в судовому засіданні ОСОБА_9 .

Уважав, що судом не здобуто доказів про наявність у ОСОБА_10 ножа, а оскільки він ухилився від точного втілення обумовлених співучасниками дій, спрямованих на вчинення розбою, що свідчить про ексцес виконавця, то його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

На переконання апелянта, під час судового розгляду не було доведено вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просив вирок суду скасувати і ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією цієї статті.

Посилався на невідповідність фактичним обставинам висновків суду про вчинення обвинуваченим розбійного нападу, порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Уважав, що ОСОБА_9 відкрито викрав у неповнолітнього ОСОБА_13 мобільний телефон, використовуючи свою фізичну перевагу; не застосовував насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, а тому вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.

Стверджував, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд усупереч вимогам ч.1 ст.103 КК України не врахував, що злочин вчинений ним у неповнолітньому віці, він ріс без батька, мати не займалась його вихованням, він проживав з бабою, яка не мала на нього впливу.

Крім того, призначаючи неповнолітньому покарання за ч.2 ст.187 КК України, суд проігнорував вимоги п.3 ч.3 ст.102 КК України, вийшов за межі і призначив йому покарання за тяжкий злочин у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просив вирок суду щодо нього змінити та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, від відбування якого звільнити з випробуванням.

Уважав, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі.

Зазначав, що його дії повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, групою осіб без попередньої змови між собою.

Стверджував, що суд всупереч вимогам п.3 ч.3 ст.102 КК України призначив йому покарання у виді позбавлення волі за тяжкий злочин на строк більше 7 років, а тому його вказівка про самостійне виконання вироків від 29 березня 2017 року і 02 червня 2017 року є айвою.

На його думку, призначене йому покарання є явно несправедливим через його суворість.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскарженого судового рішення та доводів апеляційних скарг; пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 , законного представника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги з викладених у них мотивів; заперечення прокурора проти апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими вини у вчиненні розбійного нападу, їх вина доведена сукупністю доказів, яким судом дана належна оцінка.

Так, потерпілий ОСОБА_13 у суді показав, що вказаного дня повертався додому разом з ОСОБА_12 . Біля магазину «Веста» їх наздогнали обвинувачені. ОСОБА_9 зробив йому підніжку, щоб збити з ніг, схопив рукою за одяг та наказав віддавати мобільний телефон. Коли він відмовився, то ОСОБА_9 став погрожувати порізати їх, а ОСОБА_10 дістав з кишені чохол, який він сприйняв за ніж. Після цього ОСОБА_9 відібрав у нього телефон та наказав ОСОБА_10 зловити ОСОБА_12 і також забрати у нього телефон. Побачивши в руках ОСОБА_10 предмет, який він наставляв на живіт ОСОБА_12 , сприйняв його за ніж; злякався, що вони їх поріжуть.

Такі ж показання дав потерпілий ОСОБА_12 . Додатково зазначив, що телефон ОСОБА_10 віддав відразу як ОСОБА_9 став кричати, що поріжуть їх, а ОСОБА_10 дістав з кишені і направив до його живота предмет, який він сприйняв як ніж, та злякався за своє життя.

Обставини вчинення на них нападу та заволодіння їх майном потерпілі детально розповіли та показали в ході слідчого експерименту за їх участю 14 лютого 2017 року, відеозапис якого досліджувався місцевим судом.

Згідно з протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 лютого 2017 року, потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 впізнали обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 як осіб, що вчинили відносно них злочин і забрали мобільні телефони.

Обставини виявлення та вилучення у обвинуваченого ОСОБА_9 дерев`яної бити та кухонного ножа з руків`ям з поліпропіленового матеріалу зеленого кольору, на лезі якого наявний чохол зеленого кольору, які, за словами його законного представника ОСОБА_14 , приніс у будинок її онук ОСОБА_9 близько місяця тому, підтверджені відомостями протоколу обшуку від 16 лютого 2017 року, даними протоколу огляду речових доказів від 18 лютого 2017 року, в ході якого ОСОБА_13 та ОСОБА_16 впізнали їх як предмети, якими їм погрожували обвинувачені.

Вартість викрадених мобільних телефонів «HUAWEI Y5II» та «BRAVIS SPARK» встановлена на підставі висновків експертів №127т від 23 лютого 2017 року та №147 т від 28 лютого 2017 року.

Згідно протоколів обшуку від 16 лютого 2017 року, у будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_10 добровільно видав наявний при ньому мобільний телефон марки «BRAVIS SPARK». Пояснив, що отримав цей телефон 10 лютого 2017 року зі своїм сином ОСОБА_17 у м. Рівному у його знайомого ОСОБА_18 .

Показаннями свідка ОСОБА_18 в суді підтверджено, що в січні 2017 року ОСОБА_10 дійсно дав йому смартфон чорного кольору, якого попросив передати ОСОБА_9 , бо посварився з ним. Він цього не зробив, а через три тижні ОСОБА_10 разом з батьком забрали у нього цей смартфон.

Із показань свідка ОСОБА_19 у суді випливає, що в січні 2017 року він придбав у ОСОБА_9 за 1 000 грн. мобільний телефон «HUAWEI» сріблястого кольору, якого в нього вилучили працівники поліції як крадений.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов переконливого висновку про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб та правильно кваліфікував їх дії за ч.2 ст.187 КК України.

Доводи апелянтів про недоведеність вини обвинувачених у погрозі застосування до потерпілих насильства, що є небезпечним для їх життя та здоров`я, як і за ексцес виконавця з боку ОСОБА_9 , є надуманими та на увагу не заслуговують.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» погроза при вимаганні має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, то ця погроза буде реалізована. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів, які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погроз (зіпсована зброя, макет зброї тощо), але потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.

Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 у суді послідовно стверджували про те, що обвинувачений ОСОБА_10 приставляв до живота ОСОБА_12 предмет, який був сприйнятий ними за ніж, а висловлювання обвинуваченого ОСОБА_9 їх порізати як такі, що можуть бути реалізовані відразу в разі їх спротиву.

З огляду на викладене, не заслуговують на увагу твердження обвинувачених про те, що у ОСОБА_10 не було ножа, а лише запальничка.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинувачених з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, які спрямовані виключно на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений ними злочин.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий суд обґрунтовано виключив обом обвинуваченим кваліфікуючу ознаку вчинення розбою повторно, оскільки жоден з обвинувачених раніше не судимий за розбій.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченим покарання, місцевий суд не повною мірою врахував тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, їх особи, умови їх життя та виховання, рівень розвитку, обставини, що пом`якшують їм покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілих, які не мають претензій до обвинувачених у зв`язку із відшкодуванням завданих збитків, і призначив їм покарання ще й усупереч вимогам п.3 ч.3 ст.102 КК України.

Так, згідно інформації органу пробації про умови проживання та виховання, ОСОБА_10 має задовільні умови для проживання, проживає та виховується обома батьками, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, легко піддається впливу інших осіб негативної спрямованості.

ОСОБА_9 до арешту проживав з бабою, мав задовільні умови проживання, характеризувався негативно, як конфліктний з рідними, безвідповідальний, імпульсивний, агресивний, такий, що неодноразово вчиняв правопорушення.

Обоє обвинувачених мають високий ризик повторного вчинення злочинів, і виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства, а ОСОБА_9 за умови постійного нагляду та контролю та застосування відповідних заходів в умовах ізоляції від суспільства.

Згідно з вимогами ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Абзацами 1, 2 пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: скоєння злочину неповнолітніми; повне, добровільне відшкодування завданих збитків та відсутність у потерпілих претензій до обвинувачених; часткове визнання ними вини, а також даних про особи обвинувачених, умови їх життя і виховання, колегія суддів знаходить підстави для застосування ст.69 КК та пом`якшення покарання обвинуваченим, про що йдеться в апеляційних скаргах.

Отже, колегія приходить до висновку про необхідність призначення обом обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України, без конфіскації належного їм майна, виходячи з положень ст.98 КК України.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для їх виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень.

З огляду на викладене є підстави для зміни вироку щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у частині призначеного покарання.

Унаслідок того, що злочин обвинуваченими скоєно до постановлення 29 березня 2017 року вироку Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області, колегія суддів уважає, що з урахуванням покарання, призначеного кожному з обвинувачених попереднім вироком, слід призначити обвинуваченому ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за попереднім вироком на підставі ч.4 ст.70 КК України, а щодо обвинуваченого ОСОБА_10 цей вирок та попередній вирок виконувати самостійно.

Водночас, у порядку ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) підлягає додатковому зарахуванню строк попереднього ув`язнення обвинуваченим із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, ОСОБА_10 з 02 червня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, ОСОБА_9 з 24 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно по день набрання чинності Закону України №2046-VІІІ від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення».

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги законного представника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 змінити.

ОСОБА_9 за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України призначити покарання 4 роки позбавлення волі, без конфіскації майна відповідно до ст.98 КК України.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року остаточно призначити покарання 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_10 за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України призначити покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна відповідно до ст.98 КК України.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року щодо нього виконувати самостійно.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) у строк відбуття покарання ОСОБА_10 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 02 червня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) у строк відбуття покарання ОСОБА_9 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 24 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм її копії.

Судді: /підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2