Справа № 322/360/17 Провадження № 1-кп/314/148/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.03.17 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

секретар судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження № 0000001 від 01 січня 2016 відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 29.03.2017 по вказаному провадженню було призначене підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що кримінальне провадження підсудне Вільнянському районному суду Запорізької області, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається.

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник у підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Потерпілою ОСОБА_9 до суду подано заяву про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт за кримінальним провадженням підлягає поверненню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого цим Кодексом.

У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор, висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із посиланням на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Саме у межах пред`явленого обвинувачення в обвинувальному акті, згідно зі ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Суд дослідивши обвинувальний акт приходить до висновку, що обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими містять суперечності а саме обвинувальний акт містить наступне визначення обставин: «Далі ОСОБА_6 , вставив в ротову порожнину ОСОБА_9 , шматок матерії (кляп), накинув на її голову скатертину та обмотавши її на шиї клейкою стрічкою (скотчем), продовжив вимагати від неї грошові кошти. Коли ж потерпіла відмовилася вказувати нападникам місце знаходження решти грошових коштів, до останньої було застосоване насильство небезпечне для життя та здоров`я ОСОБА_9 яке виразилось у нанесенні кількох ударів кулаком руки по її голові, після яких потерпіла втратила свідомість».

Статтею 1 КК України визначено, що Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам. Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

В силу ч.3 ст. 3 КК України злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

Диспозиція ст. 187 КК України визначена наступним:

«Напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій)».

Безпосереднім об`єктом злочину за ст. 187 КК України, крім чужого майна законодавець визначає - життя чи здоров`я особи.
Законодавець у диспозиції ст. 187 КК України, визначає окремі безпосередні об`єкти злочину, як життя або здоров`я, які є самостійними та окремими, та взаємно виключними. Конструкція зазначеної норми містить альтернативність визначення об`єкта або життя або здоров`я. Однак за структурою диспозиції, одна дія не може одночасно посягати на два взаємовиключні об`єкти, як життя та здоров`я.

Розмежування законодавцем безпосередніх об`єктів злочину життя або здоров`я визначено також розділом ІІ Особливої частини КК України.

Обвинувальний акт, в частині обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими містить суперечності та є неконкретними відносно об`єкту посягання, в діях які інкримінуються обвинуваченому.

Формулювання обвинувачення за обвинувальним актом, повинно відповідати диспозиції статті Кримінального кодексу України, відповідно до якої кваліфіковано діяння на стадії досудового розслідування.

Суд наголошує, що структура диспозиції статті 187 КК України визначає альтернативність об`єкту посягання, що охороняється Кримінальним Законом, а саме: «життя чи здоров`я особи».

Обвинувачення, в силу п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого цим Кодексом.

Формулювання визначене законодавцем, як - «твердження», на переконання суду не може містити формулювання альтернативного застосування юридичних визначень (життя чи здоров`я особи), одночасного застосування взаємовиключних понять та має бути конкретним.

Формулювання обвинувачення, що містить альтернативність застосування об`єктів посягання злочину, не визначає безпосереднього об`єкту посягання, що є порушенням права на доведення до відома особи твердження про вчинення цією особою правопорушення, передбачене ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», виносить перед судом альтернативні обставини, усунення суперечностей яких не входить до компетенції суду та не відповідає законодавчому визначенню суті обвинувачення, як твердження сторони обвинувачення.

В порушення вищезазначених вимог, обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення: «напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи яка зазнала нападу, вчинений особою яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло».

При цьому залишається незрозумілим напад, поєднаний із насильством небезпечним для життя чи для здоров`я.

Відповідно до п.п. 2 п. 3 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року у справі "Ващенко проти України" Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

В рішенні від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції.

В рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі "Абрамян проти Росії" Суд зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , з посиланням на наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , у виді тримання під вартою на домашній арешт

Перевіривши надані матеріали кримінального провадження, вислухавши думку учасників процесу суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу є необхідним відмовити, з наступних підстав:

Відповідно до вимог положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризику передбаченого п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищевказані ризики підтверджуються тим, що ОСОБА_6 будучи особою, раніше судимою за скоєння тяжких злочинів, судимість за які не знята та не погашена, на шлях виправлення не став, обґрунтовано обвинувачується у скоєнні злочину, яке належить до найбільш небезпечних корисливих злочинів, яке посягає на право власності громадян та життя чи здоров`я людини, що свідчить про можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень. ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілу та свідків, а також переховуватись від слідства та суду усвідомлюючи тяжкість діяння та покарання.

Враховуючи вагомість наявних ризиків, тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання винним обвинуваченого, дані про його особу, суд приходить до висновку про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, оскільки інші види запобіжних заходів не забезпечать виконання його обов`язків.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки кримінальне провадження є відносно злочину вчиненого із застосуванням насильства.

Суд на підставі ст. 177 КПК України, враховуючи дані про особу, приходить до висновку про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, оскільки інші види запобіжних заходів не забезпечать виконання обов`язків обвинуваченого.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо допиту свідків сторони захисту, суд залишає без розгляду, оскільки в порядку ст. 349 КПК України визначення обсягу доказів та порядку їх дослідження вирішується на стадії судового розгляду та не входить до обсягу питань, які розглядаються судом на стадії підготовчого провадження.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 відносно ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі та витребування документів суд залишає без задоволення у зв`язку з тим, що реєстр матеріалів досудового розслідування містить інформацію про ознайомлення підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 з матеріалами кримінального провадження, утруднення або обмеження реалізації процесуальних прав стороною захисту судом не встановлено.

Оскільки, у відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, на переконання суду вищезазначені недоліки перешкоджають розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 109, 291, 314-316 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів до 28.05.2017 включно.

Обвинувальний акт з додатками за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000001 від 01 січня 2016 відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

30.03.2017