УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_4 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
За вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі

на строк 9 років.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить пом`якшити йому призначене покарання.
14 листопада 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати

у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК було залишено без руху і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що в разі не усунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк така скарга повертається особі, яка її подала.
Засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою.
Проте, як видно зі змісту поданої касаційної скарги, засуджений знову не дотримався вимог ст. 427 КПК, недоліків, вказаних в ухвалі

від 14 листопада 2016 року не усунув.
Слід зазначити, що невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (на що посилається в своїй скарзі засуджений) відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК не підлягають перегляду в касаційному порядку, оскільки самі по собі є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку згідно зі ст. 409 КПК.
Згідно зі ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу.
Однак при повторному зверненні до суду касаційної інстанції наведених положень процесуального закону засуджений ОСОБА_4 знову не дотримався, оскільки, в поданій скарзі не міститься обґрунтування необхідності скасування як вироку місцевого суду так і ухвали апеляційного суду на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 412, 414, 419 цього Кодексу та зважаючи на приписи ст. 50 КК, а викладені у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають змісту

ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Оскільки в установлений строк засуджений ОСОБА_4 не усунув недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, його скарга підлягає поверненню, що не позбавляє його права повторно звернутися до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене і керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами повернути останньому.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3