АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6321/16-к Номер провадження 11-сс/786/517/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 4 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою накладено арешт на автомобіль ГАЗ ПБ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 від 10.05.2006, належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , 9 з позбавленням права на відчуження, розпорядження, та користування.

Місцем зберігання вказаного транспортного засобу визначено територію майданчика тимчасового тримання транспортних засобів Решетилівського ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: вул. Леніна, 29/2 смт. Решетилівка Полтавська область, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що автомобіль ГАЗ ПБ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 , зберіг на собі сліди злочину, є доказом в кримінальному провадженні, може бути використаний для встановлення обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та 3.08.2016 старшим слідчим СУ ГУ НП в Полтавській області визнаний і залучений як речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль відмовити. Одночасно апелянт, посилаючись на наявність поважних причин пропуску порушує питання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 4.08.2016, оскільки він 28 жовтня 2016 року від слідчого Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_8 отримав оскаржувану ним ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 4 серпня 2016 року про накладення арешту на автомобіль ГАЗ ПБ 33023 д.н.з. НОМЕР_1 . 4.08.2016 він - ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні і тому у судовому засіданні присутнім не був і не знав до 28.10.2016 про накладення арешту на його автомобіль.

Крім того, апелянт вказує, що не погоджується з висновками слідчого судді про те, що він порушив Правила дорожнього руху,на його переконання Правила дорожнього руху порушив водій ОСОБА_9 . Для призначення та проведення судових експертиз необхідно мати два транспортних засоби які були учасниками дорожньо-транспортної пригоди, але на автомобіль ОСОБА_9 арешт не накладений, що не було враховано слідчим суддею.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який, посилаючись на законність ухвали слідчого судді просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з апеляційної скарги, клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль було розглянуто у відсутності власника майна та його представників, про рішення слідчого судді останній дізнався лише 28 жовтня 2016 року, 1 листопада 2016 року ОСОБА_7 подав до Апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу. Відомості про те, що ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання слідчого в матеріалах провадження відсутні. Таким чином, строк на апеляційне оскарження в даному провадженні не пропущено.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні СУ ГУ НП України в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000364 від 2.08.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України (а.м.3).

Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 від 10.05.2006 транспортний засіб ГАЗ ПБ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 .

2.08.2016 за результатами проведеного огляду місця вказаної дорожньо-транспортної пригоди, під час якого оглянуто транспортний засіб ГАЗ ПБ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 від 10.05.2006, належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , встановлено, що на момент огляду автомобіль мав механічні пошкодження у вигляді деформації лівої бокової частини кабіни та багажника, розбиття скла кабіни, деформації та відриву передніх коліс в зборі, деформації рами та інших механічних пошкоджень (а.м. 4).

За результатами огляду вказаний вище транспортний засіб було тимчасового вилучено та поміщено на зберігання до майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Решетилівського ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, смт. Решетилівка, вул. Леніна, 26/2 (а.м. 4).

Постановою старшого слідчого СУ ГУ НП України в Полтавській області від 3.08.2016 автомобіль ГАЗ ПБ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000364 від 2.08.2016 (а.м.10).

3.08.2016 старший слідчий СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором ОСОБА_10 звернувся з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на автомобіль ГАЗ ПБ-33023, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 (а.м.1).

Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на вимоги ст. ст. 170, 173 КПК України та вказав, що про наявність законних правових підстав для арешту вказаного у клопотанні майна.
З таким висновком колегія суддів погоджується.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам визначеним статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Колегія суддів вважає, що клопотання слідчого відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Також, як випливає з положень частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 3 статті 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема на рухоме майно, щодо якого ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Автомобіль ГАЗ ПБ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 від 10.05.2006 транспортного засобу належить ОСОБА_7 - є речовим доказом, що підтверджується постановою старшого слідчого СУ ГУ НП України в Полтавській області від 3.08.2016 про визнання речовим доказом (а.м. 10).
Беручи до уваги, що вилучений транспортний засіб, є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні та відповідає критеріям статті 98 КПК України і те, що за матеріалами судового провадження слідчим надано достатні дані на підставі яких можливо дійти висновку, що транспортний засіб є знаряддями вчинення злочину з метою запобігання зникнення, втрати, пошкодження цього майна, необхідністю проведення з ними ряду слідчих дій (зокрема проведенням експертиз з використанням автомобіля, тощо) та можливому його незаконному відчуженню, до вирішення провадження по суті, на них правильно з урахуванням ч. 1 ст. 170, п. 1 ч. 2 ст. 170 та ч. 3 ст. 170 КПК України слідчим суддею накладено арешт.
З огляду на викладене, твердження апелянта про неправомірність накладення арешту на вказаний вище автомобіль через те, що ОСОБА_7 не підозрюваний у даному кримінальному провадженні суперечать наведеним вимогам закону.
Колегія суддів вважає, що матеріали судового провадження свідчать про те, що накладення арешту на майно, а саме: автомобіль ГАЗ ПБ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 - є доказом злочину, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.
Беручи до уваги, що накладення арешту на майно, а саме: автомобіль ГАЗ ПБ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні і відповідає критеріям ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 170, КПК України та за матеріалами судового провадження слідчим надано достатні дані на підставі яких можливо дійти висновку, що вказаний автомобіль є знаряддям вчинення злочину, необхідно накласти арешт на автомобіль ГАЗ ПБ-33023 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 .
При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.
На підставі чого посилання апелянта на те, що відсутні підстави для арешту вилученого транспортного засобу є безпідставним, оскільки органом досудового розслідування надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України і виходячи з приписів ч. 2 ст. 170 КПК України є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.
Крім цього, колегія суддів враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.
Отже, висновки слідчого судді щодо наявності достатніх правових підстав для арешту майна відповідають як матеріалам доданих до клопотання так і вимогам КПК України.
Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.
На даному етапі провадження слідчий суддя, колегія суддів, яка переглядає рішення слідчого судді не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи не винуватою у вчиненні злочину, отже доводи апелянта щодо непричетності його до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України розгляду не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 4 серпня 2016 року без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4