Провадження № 1-кс/761/6573/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання директора ТОВ «Барс 2000» ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -
ВСТАНОВИВ:
Директор ТОВ «Барс 2000» ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням в порядку ст.174 КПК України, посилаючись на те, що СУ ГУ НП у м. Києві проводиться розслідування у кримінальному провадженні № 0001029 від 25.10.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, в рамках якого слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва 13.02.2017 накладено арешт на майно ТОВ «Барс 2000».
В обґрунтування доводів посилається на те, що представник підприємства не був присутнім при розгляді клопотання про накладення арешту, а тому судом не були враховані його доводи.
Зазначає, що слідчим не доведено наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, яке може бути підставою для накладання арешту на майно.
Посилаючись на те, що жодній посадовій особі товариства про підозру не оголошено, у слідчих відсутні докази причетності ТОВ «Барс 2000» до вчинення кримінальних правопорушень, не проведено жодних обов`язкових слідчих дій, у тому числі експертиз, не встановлено розміру шкоди та співмірність обмеження права власності, з цих підстав просив скасувати арешт, накладений у відповідності до ухвали слідчого судді від 13.02.2017.
У судовому засіданні представник ТОВ «Барс 2000» підтримала вимоги, викладені у клопотанні.
Зазначила, що арешт накладено безпідставно, підозра до цього часу нікому не пред`явлена, а накладення арешту блокує діяльність підприємства.
Слідчий ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання, з метою збереження речових доказів та у зв`язку із необхідністю проведення експертизи, вважаючи обґрунтованими підстави для накладення арешту у відповідності до судового рішення.
Заслухавши доводи представника власника майна, слідчого, вивчивши матеріали клопотання та матеріали, що були підставою для накладення арешту, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
У відповідності до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2017 накладено арешт на майно ТОВ «Барс 2000», а саме: модуль автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) в складі білого балону №63027, білого балону №63026, паливно-роздавальної колонки для газу № 491/16, газу скрапленого вуглеводневого у кількості 6375 літрів.
Як визначено в ухвалі слідчого судді арешт накладено для реалізації викладеної мети відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, оскільки спірне майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, зокрема мають статус речових доказів у кримінальному провадженні.
Зі змісту ухвали слідчого судді вбачається, що розгляд клопотання про накладення арешту здійснювався у відсутності власника цього майна на підставі ч.1 ст.172 КПК України за відповідним клопотанням слідчого.
За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Положеннями КПК України передбачені дві самостійні підстави забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову (ст.170 КПК України), а також накладення арешту на речі та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна (ч. 5 ст. 171, ч. 2 ст. 167 КПК України).
В даному випадку застосовувалась підстава, обумовлена вимогами ч.1, ч.2 ст.170 КПК України за змістом якої арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Щодо інших підстав для накладення арешту, то обов`язковими передумовами вирішення питання для накладення арешту на майно в порядку ст. 170 КПК України є наявність у кримінальному провадженні спеціальних суб`єктів: підозрюваного або обвинуваченого, а у визначених законом випадках також особи, яка несе цивільну відповідальність за їх дії, а також наявність спеціальної мети забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Згідно зі ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276 279 КПК, повідомлено про підозру або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.
Як підтвердив у судовому засіданні слідчий підозра жодній особі не пред`явлена.
Статтею 174 КПК України передбачені умови та підстави для скасування арешту, зокрема, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У відповідності до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.
Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для скасування арешту, накладеного на майно ТОВ «Барс 2000» згідно до ухвали слідчог судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2017.
На підставі викладеного, керуючись ст.132, ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання представника директора ТОВ «Барс 2000» ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2017 р. в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001029 від 25.10.2016, яке належить ТОВ «Барс 2000», а саме: модуль автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) в складі білого балону №63027, білого балону №63026, паливно-роздавальної колонки для газу № 491/16, газу скрапленого вуглеводневого у кількості 6375 літрів.

Повний текст ухвали виготовлено 14.06. 2017.

Ухвала оскарженню не підлягає
Слідчий суддя: ОСОБА_1