Справа № 300/378/16-к
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

04.05.2017 смт.Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в особі судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника- ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , під час розгляду у відкритому підготовчому засіданні обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,

В С Т А Н О В И В:

28.02.2017 року з військової прокуратури Ужгородського гарнізону військової прокуратури Західного регіону України надійшов вищезазначений обвинувальний акт.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність такого вимогам закону.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання підтримав.

Прокурор проти задоволення заявленого клопотання заперечив, вважає його необгрунтованим.

Заслухавши учасників підготовчого судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до наступного висновку.

Частина 2 ст.291 КПК України встановлює чіткі вимоги до змісту обвинувального акта. Він має містити наступні відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Вказані відомості в обвинувальному акті мають бути певним чином структуровані.

В порушення вимог п.2 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті містяться розбіжності в імені обвинуваченого, а саме: ОСОБА_5 - ОСОБА_6 Неточності є також в імені особи, якій згідно з обвинуваченням ОСОБА_5 обіцяв неправомірну вигоду: ОСОБА_7 - ОСОБА_8 .

Місце проживання обвинуваченого не конкретизовано, а саме: АДРЕСА_1 зазначено в абзаці першому обвинувального акту, а АДРЕСА_1 в абзаці 17 перед формулюванням обвинувачення.

Пункт 5 ч.2 ст.291 КПК України передбачає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України.

Таким чином, формулювання обвинувачення є окремою складовою обвинувального акта.

Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України, саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, проводиться судовий розгляд.

З наявного у кримінальному провадженні обвинувального акту вбачається, що: ОСОБА_5 , займаючи посаду майстра філії лісу філії "Воловецьке ЛАГ" та будучи працівником правоохоронного органу вказаного підрозділу, діючи у порушення ст.19 Конституції України, п.3 ч.1 ст.3, ч.1 ст.65 Закону України "Про запобігання корупції", п.п.1, 3, 4 "Положення про державну лісову охорону", усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, запропонував та пообіцяв начальнику Воловецького відділення поліції Мукачівського відділу поліції Головного Управління Національної поліції Закарпатської області ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 6000 гривень за сприяння останнім на хід досудового розслідування кримінального провадження, розслідуваного Воловецьким ВП Мукачівського ВП ГУНП Закарпатської області за фактом незаконної порубки ОСОБА_9 лісу, виявленої ОСОБА_6 , а у подальшому на виконання вищезазначених домовленостей, 14.04.2016 року близько 13 години в АДРЕСА_1 отримав грошові кошти у розмірі 6000 гривень від гр. ОСОБА_9 , з метою подальшої передачі вказаної неправомірної вигоди ОСОБА_7 .

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст.369 ч.1 КК України- як обіцянка службовій особі надати їй неправомірну вигоду за вчинення дій в інтересах третьої особи, з використанням службового становища.

Відповідно до примітки ст.354 КК України під обіцянкою слід розуміти висловлення такого наміру з повідомленням про час, місце, спосіб надання неправомірної вигоди.

Проте, у формулюванні обвинувачення відсутній зміст такої кваліфікуючої ознаки як обіцянка службовій особі надати їй неправомірну вигоду за вчинення дій в інтересах третьої особи, з використанням службового становища.

У формулюванні обвинувачення зазначається тільки те, що обвинувачений ОСОБА_5 отримав грошові кошти у сумі 6000 гривень від гр. ОСОБА_9 з метою подальшої передачі ОСОБА_7 за сприяння вплинути на хід досудового розслідування кримінального провадження за фактом незаконної порубки лісу, без вказівки на обіцянку надати неправомірну вигоду з повідомленням про час, місце, спосіб.

Окрім того, у реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема, у заходах забезпечення кримінального провадження вказано про ухвалу на проведення обшуку від 15.04.2016 року, а протокол про проведення обшуку датований 14.04.2016 року, тобто на день раніше, ніж постановлена ухвала суду.

Тобто викладені встановлені досудовим розслідуванням фактичні обставини кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення, а також зазначена в обвинувальному акті правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України не узгоджуються між собою.

Відсутність сформульованого відповідно до вимог КПК України обвинувачення з врахуванням положень ч. 1 ст. 337 КПК України унеможливлює ухвалення судового рішення судом першої інстанції та порушує право на захист ОСОБА_5 .

Статтею 7 КПК України визначені загальні засади кримінального провадження, зокрема, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Ст.17 КПК України зазначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено і встановлено вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини чітко зазначає про важливість дотримання презумпції невинуватості вказує на помилки правоохоронних органів при тлумаченні цього поняття, зазначаючи наступне: «…Суд нагадує, що положення §2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (AllenetdeRibemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буда доведена відповідно до закону (Minelliv. Switzerland). Разом з тим, ця вимога стосується й висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом (AllenetdeRibemont, §41; Daktarasv.Lithuania, §§41-43; Butkeviciusv. Lithuania, §49).

Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону. Навіть за відсутності формальної думки про винуватість особи, достатньо, аби були певні підстави вважати, що суд чи посадова особа ставиться до обвинуваченого як до винуватого у вчиненні злочину.

Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого (Bohmerv. Germany, §§54, 56; Nestakv. Slovakia, §§88-89)….»

Крім того аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року) в справі «Шагін проти України», яке звучить наступним чином: «…Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції (995_004 ), є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (див. рішення у справі "Альне де Рібемон проти Франції" (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 35, серія A, N 308).

Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, "яку обвинувачено у вчиненні злочину", є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, а й поширюється на заяви, що їх роблять інші державні посадові особи стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які спонукають громадськість до думки про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом (див. висновки з відповідної практики. Достатньо мати - навіть за відсутності будь-якого формального висновку - певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним (див. рішення у справі "Бьомер проти Німеччини" (Bohmer v. Germany), N 37568/97, п. 54, від 3 жовтня 2002 року).

З огляду на викладене, враховуючи, що дійсно в обвинувальному акті слідчий за погодженням з прокурором зазначає, що ОСОБА_5 «вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.369 ч.1 КК України», суд приходить до висновку про неприпустимість тверджень про вчинення обвинуваченим злочину в обвинувальному акті, враховуючи що винуватість останнього не встановлена обвинувальним вироком суду.

Пунктом 3 ч.3 ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За таких обставин, суд вважає, що вищезазначені недоліки обвинувального акту не дають можливості призначити судовий розгляд в кримінальному провадженні, тому обвинувальний акт слід повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Керуючись ст.ст.291, 314, 372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору- задоволити.

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України військовому прокурору Ужгородського гарнізону Західного регіону України майору юстиції ОСОБА_10 .

Повний текст ухвали буде виготовлено та проголошено 10.05.2017 року о 10-00 годині.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Воловецький районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1