Справа № 297/178/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08.02.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі секретаря ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/777/15/2017 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_7 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 29.03.2016.
Цим вироком ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, що має середню освіту, неодружений, непрацюючий, несудимий, засуджений за кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст. 185 КК України на чотири роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. На нього покладено обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і періодично з`являтися в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.
Щодо речових доказів ухвалено: бензопилу, дриль-шуруповерт, дриль, шліфувальну машину, чотири вудки з котушками повернути власнику потерпілому ОСОБА_9 , решту знищити.
Після виконання Апеляційним судом вимог ст.ст. 342-345 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про апеляційний розгляд кримінального провадження за відсутності перекладача і захисника. Клопотання вмотивував тим, що українську мову розуміє добре, вільно володіє російською, вину визнає і додаткових засобів захисту не потребує. З приводу свого неприбуття у попередні судові засідання пояснив, що судових повісток не отримував, а про необхідність прибуття до Апеляційного суду 08.02.2017 його повідомив дільничний інспектор поліції.
Заслухавши міркування прокурора, Апеляційний суд задовольнив клопотання обвинуваченого, заслухав доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційних вимог, пояснення обвинуваченого, який заперечив проти них і просив залишити вирок без змін; провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що 10.10.2015 приблизно о 22:00 проник через вентиляційне вікно в приміщення деревообробного цеху по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав особисті речі ОСОБА_9 : бензопилу, акумуляторну дриль-шуруповерт, електричну дриль, шліфувальну машинку і чотири вудки з котушками загальною вартістю 11 535 грн..
Доведеність вини обвинуваченого в учиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, ні в апеляційній скарзі ні обвинуваченим не оспорюється і тому Апеляційним судом не перевіряється. Правова кваліфікація встановленого діяння за ч.3 ст. 185 КК України, як таємного викрадення чужого майна з проникненням в приміщення, цим обставинам відповідає.
Разом з тим, Апеляційний суд відзначає, що суд першої інстанції визнав кваліфікуючою ознакою вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення повторність, що не узгоджується з приписом ч. 4 ст. 32 КК України, згідно з яким повторність відсутня, зокрема, якщо судимість за раніше вчинений злочин було погашено.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 89 КК України особи, засуджені відповідно до ст. 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом, визнаються такими, що не мають судимості.
В обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_5 востаннє був засуджений 17.07.2012 Берегівським районним судом за ч.2 ст. 185 КК України на три роки позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Цей іспитовий строк закінчився 17.07.2014. Даних про те, що до його закінчення ОСОБА_5 вчинив новий злочин або що його звільнення від відбування покарання було скасоване з інших підстав, у кримінальному провадженні і в апеляційній скарзі немає. Новий злочин ОСОБА_5 вчинив 10.10.2015. У вступній частині оскарженого вироку вказано, що судимість ОСОБА_5 погашена. В апеляційній скарзі ця обставина не заперечується.
У зв`язку з цим Апеляційний суд визнає необхідним виключити з вироку посилання на повторність злочину в учиненні якого ОСОБА_5 суд визнав винним, як на його кваліфікуючу ознаку, а також відхиляє довід апеляційної скарги про необхідність врахування його судимості при визначенні міри покарання за новий злочин.
Свій висновок щодо міри покарання суд першої інстанції переконливо обґрунтував і належно вмотивував у вироку. Він взяв до уваги, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин, і призначив йому не найм`якіше покарання, а у виді позбавлення волі на 4 (чотири) роки. Але суд врахував і те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за відсутності обставин, що обтяжують покарання, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, повернув потерпілому все викрадене майно.
В судовому засіданні під час апеляційного розгляду кримінального провадження ОСОБА_5 пояснив, що має на утриманні хвору матір, крадіжку вчинив через тяжке матеріальне становище і небажання потерпілого розрахуватись з ним за роботу, проте до своїх протиправних дій ставиться з осудом, шкодує, що їх вчинив, влаштовується на роботу, має намір одружитися і докорінно змінює свій спосіб життя. Заперечень щодо врахування цих відомостей прокурор не мав.
Визнання ОСОБА_5 своєї вини, його щире розкаяння суд визнав обставинами, що пом`якшують його покарання, і, врахувавши позитивну характеристику за місцем проживання, визнав за можливе його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства.
Та обставина, що злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, відповідно до встановленої у ст. 12 КК України класифікації, вважається тяжким, сама по собі не виключає можливості виправлення особи, яка його вчинила, без відбування покарання. Стаття 75 КК України не містить норми, яка забороняла б її застосування щодо особи, яка вчинила тяжкий і навіть корисливий злочин. Серед наданих суду доказів обвинувачення та даних про особу ОСОБА_5 немає таких, які доводили б необхідність обов`язкової ізоляції його від суспільства для його виправлення і перевиховання.
Доводів на спростування цих суджень ні в апеляційній скарзі ні в промові прокурора під час апеляційного розгляду кримінального провадження не наведено.
Що стосується шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, то хоча вона за своїм розміром і є істотною, але не настільки, щоб вплинути на кваліфікацію кримінального правопорушення, як кваліфікуюча ознака або на міру покарання, як обставина, що його обтяжує. Окрім цього, все викрадене майно було потерпілому повернуто.
Отже, доводи, наведені в апеляційній скарзі, не приводять до висновку про те, що призначене покарання не є достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.
За видом і розміром покарання, призначене ОСОБА_5 судом першої інстанції, вимогам ст. 65 КК України відповідає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області залишити без задоволення.
Виключити з вироку посилання на повторність злочину, як кваліфікуючу ознаку, а в решті вирок Берегівського районного суду від 29.03.2016 щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: