Справа №403/71/17 провадження № 1-в/403/14/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2017 року смт.Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника ДП «Устинівського виправного центру» ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Устинівка клопотання засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Семенівка Компаніївського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня, раніше судимого: - 05.04.1998 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 46-1 КК України відстрочити виконання вироку на 1 рік; - 28.12.1998 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 140, ст. 45 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; - 18.03.2004 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст.185, ст. 75, ст.76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; - 17.02.2005 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185, ст. 75 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; - 16.09.2005 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 185,ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 28.12.2009 року умовно-достроково на 5 місяців 23 дні; - 29.11.2005 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі; - 05.12.2011 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185,ч.2 ст.190, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 286, ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, без позбавлення права керувати транспортним засобом
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,-
В С Т А Н О В И В :
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він відбув строк покарання, визнає свою вину та своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. В судовому засіданні по розгляду клопотання прокурор вважала клопотання засудженого ОСОБА_5 таким, що не підлягає до задоволення, оскільки останній неодноразово засуджувався за вчинення злочинів та має невідшкодований цивільний позов в розмірі моральної шкоди та судових витрат. В судовому засіданні по розгляду клопотання представник ДП «Устинівського ВЦ №37» підтримала клопотання засудженого ОСОБА_5 та вважала за можливе його задоволити, оскільки він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 прохав суд задоволити його клопотання та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання у виді обмеження волі, оскільки він сумлінно ставиться до праці, розкаюється у вчинених злочинах, перебуває в установі виконання покарань більше року і таке протипоказане йому за станом здоров"я. Моральну шкоду та судові витрати, які підлягають стягненню з нього за вироком суду не відшкодовував у зв"язку з тим, що не мав заробітку, та не знав як це зробити, оскільки виконавчий лист до установи виконання покарань не надходив. Захисник засудженого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання засудженого, зазначивши, що підставами для умовно-дострокового звільнення є сумлінна поведінка та ставлення засудженого до праці, а також відшкодування матеріальних збитків. Оскільки моральна шкода не є матеріальним збитком, то не відшкодування її засудженим не може бути підставою для відмови у задоволенні його клопотання.
Заслухавши учасників судового провадження, ознайомившись із матеріалами, наданими установою виконання покарань, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.537 КПК України під час вирішення питання, пов"язаного з виконанням вироку, місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання, крім іншого, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Судом встановлено, що ОСОБА_5 , засуджений за вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2011 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст. 286, ст.70 КК України до позбавлення волі строком 9 (дев"ять) років з конфіскацією всього майна, без позбавлення права керувати транспортним засобом. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосовано до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі; якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин. Відповідно до довідки Устинівського виправного центру №37 Міністерства юстиції України засуджений ОСОБА_5 станом на 22.02.2017 року відбув 5 років 8 місяців 16 днів, тобто відбув більше двох третин строку покарання, призначеного йому за вироком суду. Згідно довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_5 , останньому за період відбування ним покарання в Кіровоградській виправній колонії управління ДПтСУ в Кіровоградській області (№6), починаючи з 28.03.2012 року за порушення режиму була оголошена одна догана, яка на даний час погашена, а за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку та за активну участь в благоустрої установи він має заохочення у вигляді трьох подяк. Судом також встановлено, що ухвала Ленінського районного суду м.Кіровограда про заміну засудженому ОСОБА_5 позбавлення волі більш м"яким покаранням - обмеженням волі, була винесена 22.01.2016 року, засуджений ОСОБА_5 , згідно даних реєстрації вхідної кореспонденції, звернувся до суду 15.02.2017 року, тобто більше ніж через один рік з дня винесення вказаної вище ухвали, що відповідає вимогам ч.8 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Відповідно до п.17 Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року ( далі - Постанова №2) зазначено, що при судовому розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати, крім іншого, ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці. При цьому при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання необхідно враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків. Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зі змісту ст.81 КК України єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. При цьому сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильному додержанні загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки, яка, крім активної участі у суспільному житті і сумлінного виконання доручень, передбачає також прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, в чому значною мірою і проявляється його ставлення до вчиненого злочину. Судом при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 встановлено, що згідно вироку Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2011 року, яким ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.289 та ч.2 ст.286 КК України, задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення із засудженого ОСОБА_5 на її користь моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.. Вказана моральна шкода була визначена судом у зв"язку з тим, що внаслідок наїзду, вчиненого в стані алкогольного сп"яніння ОСОБА_5 під час керування ним автомобілем, від отриманих тілесних ушкоджень померла трирічна дитина, що є непоправною втратою для потерпілої як матері. Крім того, згідно вказаного вироку із засудженого ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь держави судові витрати в розмірі 2101, 20 грн.. Відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_5 , наданої адміністрацією ДП «Устинівського ВЦ № 37» засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні у зв`язку з невідшкодованим позовом. Згідно копії витягу з протоколу №5 засідання комісії Устинівського ВЦ №37 УДПтС України в Кіровоградській області по розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст.81 КК України від 01.03.2016 року засудженого ОСОБА_5 , останньому було відмовлено в клопотанні перед Устинівським районним судом Кіровоградської області про умовно-дострокове звільнення, враховуючи не відшкодовану моральну шкоду на користь потерпілої та судові витрати. При цьому, згідно даних, викладених в характеристиці засудженого ОСОБА_5 , та підтверджених останнім в судовому засіданні, він працевлаштований на виробництві Устинівського ВЦ №37 з 2016 року. Таким чином, судом встановлено, що за час відбування покарання, зокрема з 28.03.2012 року в Кіровоградській виправній колонії №6 та з 10.02.2016 року в ДП «Устинівському ВП № 37» засуджений своєю поведінкою не довів прагнення спокутувати вину перед потерпілою за вчинений ним злочин шляхом відшкодування, в тому числі частково, заподіяної їй моральної шкоди. При цьому суд враховує також і той факт, що після відмови адміністрації ДП «Устинівський ВП № 37» в клопотанні перед судом про умовно-дострокове звільнення від 01.03.2016 року і до дня звернення засудженого до суду із заявою про його умовно-дострокове звільнення 15.02.2017 року, останній все одно не вчинив жодних дій, спрямованих на відшкодування заподіяної вчиненим ним злочином моральної шкоди та на відшкодування судових витрат на користь держави. Посилання засудженого ОСОБА_5 на відсутність заробітку та не знання того, в якому розмірі та кому необхідно відшкодовувати моральну шкоду і судові витрати не приймаються судом до уваги, оскільки засуджений підтвердив, що з 2016 року мав заробіток в установі виконання покарань, був ознайомлений із змістом вироку Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2011 року про стягнення з нього на користь потерпілої моральної шкоди та на користь держави судових витрат, проте жодним чином, ні разу не вчинив дій, спрямованих на з"ясування питання про порядок відшкодування ним заподіяної шкоди та судових витрат, внаслідок чого міг хоча б частково здійснювати таке відшкодування, що дійсно підтверджувало його каяття, усвідомлення протиправності вчиненого ним діяння. Крім того, представником установи виконання покарань в судовому засіданні був підтверджений факт відсутності звернення засудженого до адміністрації установи з метою з"ясування порядку відшкодування ним заподіяної злочином шкоди та судових витрат. Також суд зазначає, що посилання засудженого ОСОБА_5 про неможливість перебування в установі виконання покарань за станом здоров"я не була підтверджена останнім жодним письмовим доказом , в тому числі відповідним висновком медичного закладу, а зі слів представника установи виконання покарань засуджений лише звертався за медичною допомогою та проходив лікування, але не більше. Даючи оцінку доводам захисника засудженого ОСОБА_5 про те, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого має враховуватись саме відшкодування ним матеріальних збитків, а не моральної шкоди, суд зазначає, що ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, яке відповідно до роз"яснень п.17 Постанови №2 має бути з"ясовано судом при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання, не має майнової чи іншої оцінки, а полягає, крім іншого, в прагненні засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.
З огляду на встановлені обставини, судом не приймається до уваги викладене в характеристиці засудженого ОСОБА_5 твердження про те, що останній в скоєному злочині розкаюється, оскільки такий висновок був зроблений адміністрацією установи зі слів самого засудженого, що було підтверджено представником установи виконання покарань в судовому засіданні; поведінка засудженого та його відношення до наслідків вчиненого ним злочину, зокрема, злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, свідчить про байдуже ставлення до вчиненого ним злочину та відсутність будь-яких дій з його боку, спрямованих на усунення хоча б частково заподіяної потерпілій шкоди. З урахуванням того, що засуджений своєю поведінкою не довів прагнення спокутувати вину за вчинений ним злочин перед потерпілою шляхом відшкодування заподіяної їй моральної шкоди та відшкодувати судові витрати на користь держави, суд приходить до висновку про відсутність в його діях сумлінної поведінки, яка є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. На підставі викладеного, клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.369, 372, 395,537, 539, 532 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
В клопотанні ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Кіровоградської області через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом семи днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя Устинівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1