УХВАЛА

24 лютого 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2., розглянувши заяву про усунення недоліків заяви засудженого ОСОБА_1 про перегляд судових рішень щодо нього,

в с т а н о в и в:

Як убачається із наявних у Верховному Суді України матеріалів, 21 листопада 2016 року засуджений ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України (далі - ВСУ) із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2016 року, якою залишено без зміни вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 18 вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 серпня 2015 року щодо нього. Заявник просив скасувати судові рішення та постановити нове рішення, яким справу щодо нього засудженого за частиною першою статті 190, частиною першою статті 358, частиною третьою статті 358, частиною першою статті 364, частинами четвертою та п'ятою статті 27, частиною першою статті 366, частиною першою статті 366, частиною другою статті 368 Кримінального кодексу України 2001 року (далі - КК) провадженням закрити у зв'язку з відсутністю у його діяннях складу злочину на підставі пункту 2 частини першої статті 6 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року( далі - КПК).

Ухвалою судді ВСУ від 5 грудня 2016 року засудженому ОСОБА_1 було повідомлено про недоліки заяви та надано строк, протягом якого він зобов'язаний був їх усунути.

На виконання ухвали судді ВСУ від 5 грудня 2016 року про усунення недоліків заяви, засуджений ОСОБА_1 8 грудня 2016 року надіслав до ВСУ доповнення до заяви, зі змісту якої вбачалося, що він повторно не визначився з передбаченими статтею 445 цього Кодексу підставами для перегляду судових рішень ВСУ.

Ухвалою судді ВСУ від 22 грудня 2016 року засудженому ОСОБА_1 було повернуто заяву у зв'язку з не усуненням недоліків у ній.

27 грудня 2016 року засуджений ОСОБА_1 повторно звернувся до ВСУ з заявою про усунення недоліків його заяви щодо перегляду вищезазначених судових рішень, у зв'язку з неоднаковим застосування касаційним судом норми права, зокрема частин першої та п'ятої статті 5 КК, в частині не застосування зворотної дії Закону №221-VII у часі, яка пом'якшує кримінальну відповідальність та поліпшує його становище. При цьому зазначав, що не було враховано змін до санкції частини другої статті 368 КК в частині граничного строку позбавлення волі; не враховано змін до примітки 1 до статті 368 КК в частині визначення кваліфікуючої ознаки «значний розмір»; не враховано змін до пунктів 3 і 4 примітки до статті 364 КК, у яких містяться визначення кваліфікуючих ознак «істотна шкода» та «тяжкі наслідки». Також вказував на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм закону України про кримінальну відповідальність, щодо визнання результатів негласних слідчих (розшукових) дій допустимими доказами без розкриття копій судових рішень про надання дозволів на застосування зазначених заходів. Просив судові рішення щодо нього скасувати, а справу провадженням закрити за відсутністю в його діях складу злочину за частиною першою статті 190, частиною першою статті 358, частиною третьою статті 358, частиною першою статті 364, частинами четвертою та п'ятою статті 27, частиною першою статті 366, частиною першою статті 366, частиною другою статті 368 КК.

Ухвалою судді ВСУ від 10 січня 2017 року засудженому ОСОБА_1 повідомлено про невідповідність його заяви вимогам частини другої статей 448, 449 КПК та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - до 10 лютого 2017 року.

Зокрема, зазначалось, що заявнику належить конкретизувати зміст заяви щодо передбачених статтею 445 КПК підстав для перегляду судових рішень ВСУ, вказати, яка норма закону касаційною інстанцією застосована неоднаково.

На виконання ухвали судді ВСУ від 10 січня 2017 року про усунення недоліків заяви, засуджений ОСОБА_1 6 лютого 2017 року надіслав до ВСУ заяву про усунення недоліків заяви про перегляд тих самих судових рішень, у зв'язку з неоднаковим застосування касаційним судом норм права, зокрема частин першої та п'ятої статті 5 КК, в частині не застосування зворотної дії Закону №221-VII у часі, яка пом'якшує кримінальну відповідальність та поліпшує його становище. При цьому зазначає, що не було враховано змін до санкції частини другої статті 368 КК в частині граничного строку позбавлення волі; не враховано змін до примітки 1 до статті 368 КК в частині визначення кваліфікуючої ознаки «значний розмір»; не враховано змін до пунктів 3 і 4 примітки до статті 364 КК, у яких містяться визначення кваліфікуючих ознак «істотна шкода» та «тяжкі наслідки». Також вказує на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм закону України про кримінальну відповідальність, щодо визнання результатів негласних слідчих (розшукових) дій допустимими доказами без розкриття копій судових рішень про надання дозволів на застосування зазначених заходів.

Однак, зі змісту заяви засудженого ОСОБА_1 видно, що він зазначених в ухвалі судді недоліків не усунув, оскільки з його заяви про усунення недоліків не вбачається підстав, відповідно до статті 445 КПК, для перегляду ВСУ судових рішень, та належного їх обґрунтування, та в чому полягає подібність правовідносин, викладених судом у долучених до заяви судових рішеннях. Надіслана заява не усуває невідповідності її змісту вимогам частини другої статті 448 КПК та недоліків, на які вказано в ухвалі від 10 січня 2017 року.

Виходячи зі складності процедури перегляду справи ВСУ, заявнику було запропоновано для реалізації свого права на звернення до ВСУ звернутися до територіального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі пункту 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», оскільки він є особою, на яку поширюється дія зазначеної норми.

Про таку вимогу щодо надання державою безоплатної правової допомоги особі в реалізації її права на доступ до правосуддя йдеться у справі «Ейрі проти Ірландії» від 9 жовтня 1979 року, серія А, N 32. (п. 26), якщо «без такої допомоги неможливо забезпечити практичної реалізації права на судовий розгляд, стосовно різних видів судового спору, чи з огляду на складність процедури або справи».

В Україні таким Законом, яким передбачено надання безоплатної правової допомоги певним категоріям осіб, є Закон України «Про безоплатну правову допомогу» від 2 червня 2011 року N 3460-VI.

Однак, засуджений ОСОБА_1 до територіального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги не звернувся і повторно направив заяву без додержання вимог статті 448 КПК України, що перешкоджає вирішенню питання про допуск справи до провадження ВСУ, у зв'язку із чим згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 450 КПК заява підлягає поверненню.

Відповідно до частини п'ятої статті 450 КПК повернення заяви на підставах, передбачених у частині четвертій цієї статті, не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви або на інших підставах, ніж ті, які були предметом розгляду, та у строки, визначені статтею 447 КПК.

Керуючись статтею 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо нього повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_2