Справа №639/3358/17
Провадження №1-в/639/428/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2017 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника Холодногірської ВК №18 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Харкова, громадянина України, до арешту не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого: 16.11.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, відбуваючого покарання у Холодногірській ВК №18, -

ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відповідності до вимог ст. 81 КК України звернувся засуджений ОСОБА_4 .

В мотивування свого клопотання засуджений ОСОБА_4 зазначив, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.11.2011 року його було засуджено за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з 08.01.2014 року. Так, за весь час відбування покарання він добросовісно виконував покладені на нього обов`язки, що підтверджується застосованими до нього заохоченнями. Крім того, за вас перебування в колонії він з відмінністю закінчив курси профтехучилища та отримав професію «столяр» та на теперішній час він отримує повну загально-середню освіту.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Представник Холодногірської ВК №18 ОСОБА_5 вирішення даного питання відніс на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.11.2011 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку: 08.01.2014 року, кінець строку: 08.07.2018 року.

На момент розгляду клопотання, тобто станом на 21.06.2017 року засуджений ОСОБА_4 відбув 3 роки 5 місяців 13 днів, лишилось 1 рік 17 днів.

Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 08.01.2014 року. За час тримання в Харківській УВП №27 характеризувався посередньо, режим не порушував, заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався. З 27.01.2014 року відбуває покарання у ДУ «Холодногірська ВК №18». За час перебування в установі характеризується негативно, порушує режим відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності 7 разів, 4 рази з яких поміщувався до дисциплінарного ізолятора. З метою стимулювання право слухняної поведінки 2 рази заохочувався адміністрацією установи. На виробництві установи працевлаштований до механо-збирального цеху №2 токарем. Зневажливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, догляд за ними не здійснює, потребує постійного нагляду з боку представників адміністрації установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи та публічно демонструє зневажливе ставлення до цих вимог, не утримує в чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має неохайний зовнішній вигляд. Безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Приймає участь у програмах диференційного впливу «Подолання алкогольної залежності», до реалізації яких ставиться без зацікавленості. Підтримує зв`язки з матір`ю та батьком шляхом листування, отримує посилки, бандеролі. Згідно вироку має цивільний позов у розмірі 1600 грн. та судові витрати у розмірі 911,74 грн., які не відшкодовує.

Суд зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Згідно матеріалів наданих до суду, до ОСОБА_4 за час перебування останнього в установі було застосовано два заохочення, зокрема 09.04.2015 року та 10.08.2016 року. Разом з цим, до засудженого було застосовано сім стягнень, чотири з яких у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора, останнє з яких накладено 27.10.2016 року. На теперішній час вказані стягнення погашені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_4 відноситься до умисних тяжких злочинів.

Таким чином, суд враховує тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 умисного тяжкого злочину та форму вини, а саме вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, значний строк невідбутого покарання, погану характеристику, численні стягнення, що накладалися за весь час відбування покарання, безініціативне ставлення програм диференційного впливу, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення від відбування покарання може мати місце не раніше ніж через шість місяців з дня винесення ухвали суду про відмову.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1