Справа № 461/2425/17
Провадження № 1-кс/461/2346/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2017 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 секретар ОСОБА_2 , за участю ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_6 від 29.11.2016 року про закриття кримінального провадження № 00079 від 13.09.2016 року, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_6 від 29.11.2016 року про закриття кримінального провадження № 00079 від 13.09.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, за фактом перевищення працівниками поліції влади або службових повноважень із застосуванням спеціальних засобів, відносно ОСОБА_3 . Просить скасувати вищезазначену постанову, мотивуючи тим, що слідчий не провівши усіх необхідних слідчих дії, виніс постанову про закриття кримінального провадження. Вважає таку незаконною, винесену з порушенням норм матеріального та процесуального права. Свої доводи мотивує тим, що оскаржувана постанова була винесена після проведення однобічного, неповного і упередженого розслідування, під час якого не було здійснено належної перевірки доказів. Вважає, що висновок слідчого про закриття кримінального провадження є однобічними і упередженими.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник вимоги скарги підтримали у повному обсязі, з підстав викладених у скарзі. Просять поновити строк на звернення зі скаргою, з причини отримання постанови лишень 22.03.2017 р., та задовольнити скаргу.

В ході судового розгляду скарги, прокурор проти скарги заперечив, зазначивши, що постанова про закриття кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю в діях працівників управління патрульної поліції у м. Львів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, була винесена відповідно до вимог КПК України. При винесенні постанови про закриття кримінального провадження було додержано передбачений КПК України порядок. Просив у задоволенні скарги відмовити.
Заслухавши пояснення учасників, розглянувши доводи скарги, приходжу до висновку, що скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 303 КПК України рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження, можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Як вбачається із матеріалів скарги, то така подана без пропуску строку на оскарження постанови про закриття кримінального провадження, оскільки заявником постанова отримана поштою 22.03.2017 року. Із штемпеля, який знаходиться на копії конверту, який міститься в матеріалах скарги вбачається, вбачається, що копія оскаржуваної постанови отримана адвокатом ОСОБА_4 22.03.2017 року.

Таким чином, суд приймає до уваги те, що скаргу подано без пропущення строку, визначеного ст.304 ЦПК України.
Судом встановлено, що першим слідчим відділом слідчого управління прокуратури Львівської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00079 від 13.09.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 05.07.2016 року, за фактом перевищення працівниками поліції влади або службових повноважень із застосуванням спеціальних засобів, відносно ОСОБА_3

29.11.2016 року, за результатами досудового розслідування, старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_9 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0005756 від 20.12.2016, на підставі ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях працівників управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.
Зокрема, в ході досудового слідства слідчим ОСОБА_9 допитано в якості у якості свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , інспектора взводу по обслуговуванні доріг державного значення батальйону №4 УПП у м. Львові ДПП ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; оглянутий диск ДВД-Р, на якому знаходиться відеофайл із камер спостереження працівників патрульної поліції.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, досудове розслідування дійшло висновку, що істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб не завдано.
Однак, проаналізувавши доводи скарги, слід прийти до висновку про неповноту досудового розслідування та передчасність прийняття слідчим ОСОБА_9 рішення про закриття кримінального провадження.

У відповідності до статті 94 КПК України слідчий, прокурор, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Вищевказаних вимог закону щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження усіх обставини кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яке б не викликало жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення, при проведенні досудового розслідування та при закритті кримінального провадження в повній мірі дотримано не було.

Закриваючи кримінальне провадження за відсутності складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, орган досудового розслідування виходив з того, що істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб не завдано. За твердженням слідчого, обов`язковою умовою настання кримінальної відповідальності за ст.365 КК України є спричинення шкоди у розмірі, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, наявність якої матеріалами кримінального провадження не підтверджена.

Натомість, в своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 не посилається на заподіянням йому матеріальних збитків, а вважає , що порушено його права та свободи людини і громадянина; до нього працівниками поліції безпідставно застосовано фізичне насильство, спецзасоби, безпідставно складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, незаконно евакуйовано його автомобіль, без законних правових підстав затримано протягом чотирьох годин. На його думку,такі дії поліції підривають авторитет органів державної влади.

Отже, посилання слідчого на відсутність в кримінальному провадженні істотної матеріальної шкоди у матеріальному вимірі, як підставу для закриття кримінального провадження, не відповідає вимогам матеріального права ,зокрема, диспозиції ст. 365 КК України, яка передбачає відповідальність за перевищення влади або службових повноважень умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або громадським чи державним інтересам, чи інтересам юридичних осіб.

Під істотної шкодою матеріального характеру законодавець вважає таку шкоду, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян / примітка 3, ст.364 КК України/.

Із системного аналізу поняття істотної шкоди та з диспозиції ст.365 КК України випливає, що шкода вважається істотною, також у разі заподіяння суспільно небезпечних наслідків нематеріального (фізичного, морального) характеру.

Заподіяння такої істотної шкоди нематеріального характеру вирішується органами досудового слідства та судом у кожному окремому випадку з урахуванням конкретних обставин справи. При вирішенні цього питання необхідно враховувати ступінь негативного впливу протиправного діяння на нормальну діяльність органів влади та управління, роботу підприємств, установ та організацій, характер завданої ним нематеріальної шкоди, кількість потерпілих громадян, тяжкість заподіяної ним фізичної, моральної шкоди тощо.

Судова практика визнає істотною таку шкоду, яка полягає в обмеженні основних конституційних (виборчих, трудових, житлових) прав і свобод особи, у підриві престижу та авторитету органів державної влади та місцевого самоврядування, у порушенні громадської безпеки та громадського порядку, у створенні обстановки та умов, що утруднюють підприємствам, установам та організаціям виконання їх основних функцій, тощо.

Істотною практика визнає і шкоду, що настає у разі використання службовою особою свого службового становища для: а) сприяння чи потурання вчиненню злочину іншими особами; б) вчинення поряд зі службовим, іншого злочину; в) приховування злочину, раніше вчиненого нею самою чи іншими особами. Шкода також є істотною, якщо внаслідок порушення службовою особою своїх службових обов`язків злочин вчиняється іншими особами (наприклад, внаслідок недбалості керівника, підлеглі йому особи незаконно заволодівають майном підприємства).

Якщо матеріальний збиток поєднується із заподіянням наслідків нематеріального характеру, то шкода може бути істотною навіть за умови, якщо сума матеріального збитку сама по собі не перевищує ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Однак і матеріальний збиток, і супутні йому наслідки нематеріального характеру можуть оцінюватися як заподіяння злочином істотної шкоди лише за умови, якщо ці наслідки враховуються в цілому, у їх нерозривній єдності, а не окремо (ізольовано) один від одного. У таких ситуаціях дуже важливо обґрунтувати та мотивувати у вироку думку суду про те, за якими ознаками і з урахуванням яких обставин він дійшов висновку, що заподіяна злочином шкода є дійсно істотною.

У постанові Верховного Суду України від 27 жовтня 2016 року у справі № 5-99кс16 також роз`яснено, що диспозиція ст. 365 КК України, якою передбачено відповідальність за заподіяння може становити не лише майнову шкоду, а й включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру).

За конкретних обставин справи, наслідки нематеріального характеру, які піддаються грошовій оцінці (реальна шкода) та відповідно до такої оцінки досягли встановленого розміру («істотної шкоди» чи «тяжких наслідків») із заподіянням шкоди охоронюваних Конституцією України чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина (соціального, політичного, морального, організаційного чи, іншого характеру), можуть бути із: спричинення фізичної шкоди - витрати на лікування чи протезування потерпілої особи; порушення законних прав та інтересів громадян - витрати на відновлення таких прав (виплати незаконно взятому під варту чи ув`язненому або незаконно звільненому з роботи чи навчання, відшкодування за невиконання судового рішення, компенсацію шкоди від поширення відомостей, які ганьблять особу тощо); політичної шкоди (витрати на проведення нових виборів та заходів антитерористичного характеру тощо); організаційної шкоди (витрати на відновлення роботи установи).

Як вже зазначалось, ОСОБА_3 покликається на заподіяння йому працівниками поліції як матеріальної так і моральної шкоди, відтак, висновок слідчого про відсутність істотної шкоди, передбаченої диспозицією ч. 1 ст. 365 КК України є передчасним, недостатньо обґрунтованим та мотивованим; слідчим не надано оцінки доводам ОСОБА_3 в цій частині.

За таких обставин оскаржувана постанова слідчого підлягає скасуванню.

Слідчому належить виконати необхідні слідчі дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність всіх кваліфікуючих ознак складу злочину, зокрема, істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або громадським чи державним інтересам, чи інтересам юридичних осіб в обсягу, достатньому для встановлення об`єктивної істини. В залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи і доводів заявника.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 318-380 КПК України, слідчий суддя,-
у х в а л и в :

Поновити строк для подання скарги.

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_6 від 29.11.2016 року про закриття кримінального провадження №00079 від 13.09.2016 року.

Зобов`язати старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , або іншого слідчого, в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, вчинити передбачені кримінальним процесуальним законом дії направлені на забезпечення повноти досудового розслідування, викладені в ухвалі слідчого судді.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .