№ 336/3430/16-к
пр. № 1-кс/336/404/2017
УХВАЛА
Іменем України
06 червня 2017 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 представника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_6 про встановлення процесуальних строків, суд-

ВСТАНОВИВ:
19 травня 2017 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_6 про встановлення процесуальних строків з моменту винесення ухвали суду для пред`явлення підозри в кримінальному провадженні № 0000890.
В обґрунтування клопотання зазначено, що з 03.03.2015 року на досудовому розслідуванні Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000890, в якому заявник ОСОБА_6 є потерпілою.
В порядку ст. 308 КПК України потерпілою 27.04.2017 року та 10.05.2017 року подавались скарги до процесуальних керівників у вказаному кримінальному провадженні на не дотримання розумних строків свідчими однак відповіді на них скаржником не отримано. У зв`язку з тривалим строком досудового розслідування, чим порушуються її права, просить на підставі ст. 56, 114 КПК України задовольнити клопотання та встановити слідчому процесуальний строк для пред`явлення підозри в кримінальному провадженні № 0000890.
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_6 її законний представник ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали, з наведених в ній підстав. Вважали, що особи які є боржниками за судовим рішенням, його не виконують декілька років, натомість слідчим до цього часу винних осіб про підозру не повідомлено, чим порушуються права потерпілого на здійснення досудового розслідування в розумні строки.
Прокурор у судовому засідання просив скаргу залишити без задоволенняоскільки клопотання с необґрунтованим та незаконним. Вказувала, що поняття «достатні докази» є оціночним і чинним законодавством не визначене, тому слідчий за погодженням з прокурором чи прокурор перед складанням та врученням письмового повідомлення про підозру особі виходить з повноти всіх зібраних доказів, які є достатніми для складання вказаного процесуального документу та його вручення. Посилалась на те, що на теперішній час досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні триває, його хід контролюється Запорізькою місцевою прокуратурою №1. Після проведення необхідних слідчих (розшукових) дій буде вирішуватися питання щодо притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Наразі зібраних слідчим доказів не достатньо для повідомлення будь-якій особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Вважала, що суд не може зобов`язати слідчого вручити підозру в тому числі конкретній особі оскільки вказана діє виходить за межі повноважень слідчого судді.

При вирішенні скарги слідчий суддя виходить з наступного.
Статтею 303 Кримінального процесуального кодексу, України передбачено виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню до слідчого судді під час досудового розслідування.
Відповідно до ч.1 ст.277 КПК України закріплено, що письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Згідно з п. 3 ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру здійснюється у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Як вказує ст. 113 ч. 2 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно до ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:
1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;
2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;
3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, для вчинення такої процесуальної дії як то повідомлення особи про підозру КПК України визначені строки, які пов`язуються насамперед з настанням певної події: затримання особи, обрання запобіжного заходу, наявність достатніх доказів для підозри особи у скоєнні злочину.
Зокрема, з моменту зібрання в ході досудового розслідування достатніх доказів того, що певна особа може бути причетна до скоєння певного злочину настає безумовний обов`язок слідчого або прокурора повідомити таку особу про підозру, забезпечивши у такий спосіб як дотримання прав потерпілого, так і можливість реалізації підозрюваним прав, наданих йому КПК України.
Як передбачено в ч 6. ст. 28 України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням , в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим кодексом
Статтею 114 КПК України передбачено, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом , не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексам, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
Статтею 284 КПК України передбачено перелік підстав для закриття кримінального провадження та провадження щодо юридичної особи, а також зазначено, що про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України та ч. 1 ст. 36 КПК України слідчий та прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу є самостійними у своїй процесуальній діяльності.
Аналізуючи вказані норми суд приходить до висновку, що питання про пред`явлення підозри конкретній особі чи закриття кримінального провадження відноситься до компетенції слідчого та/або прокурора і вирішуються ними на підставі процесуального закону, виходячи з конкретних обставин кримінальної справи. Слідчий суддя не може взяти на себе повноваження слідчого і вирішити питання, кому саме повинна бути пред`явлена підозра в кримінальному провадженні. Також суд не може на стадії досудового розслідування констатувати наявність чи відсутність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, а тому і не може прийняти рішення про встановлення слідчому процесуального строку для пред`явлення підозри в кримінальному провадженні № 0000890 конкретній особі.
Водночас в судовому засіданні слідчим суддею досліджено матеріали кримінального провадження № 0000890 за ч. 1 ст. 382 КК України внесеного в ЄРДР 03.03.2015 року. Як вбачається з матеріалів вказаного кримінального провадження досудове розслідування триває понад 24 місяці, проте проводиться неефективно, по кримінальному провадженню майже не вчинялось дій, які б могли забезпечити своєчасне та ефективне розслідування по цій справі.
Вказівки прокурора щодо вчинення слідчих дій від 26.07.2016 року у строк до 14.07.2016 року виконані лише в частині відібрання пояснень самого ОСОБА_7 лише через сім місяців з дня їх надання слідчому.
Остання слідча дія, а саме відібрання пояснення від ОСОБА_7 датована 06.03.2017 року.
Оскільки у відповідності до норм ст. 219 КПК України початок строку досудового розслідування пов`язується з моментом повідомлення особи про підозру, тож у цьому кримінальному провадженні, не повідомляючи відповідну особу про підозру слідчий, фактично не здійснюючи досудового розслідування всупереч вимогам чинного законодавства, не обмежений у своїй бездіяльності будь-якими термінами, що безумовно призводить до порушення прав інших учасників кримінального провадження.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи, що ОСОБА_6 є потерпілою у цьому кримінальному провадженні, тобто одним з учасників кримінального провадження, тож суд вважає, що норма ст. 6 Конвенції щодо права на справедливий розгляд його справи упродовж розумного терміну у тій же мірі розповсюджується на потерпілого, як і на підозрюваного (обвинуваченого) у кримінальному провадженні, адже недотримання розумного строку розслідування та неможливість протягом кількох років отримати відновлення своїх прав та можливість їх захисту в судовому порядку безумовно не відповідає критеріям Конвенції та нормам Конституції України.
Як вказував Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/2003 від 30.01.2003 року законом встановлено загальне правило - досудове слідство повинно бути закінчено протягом двох місяців, а продовження цього строку є винятком з цього правила. Додержання строків слідства є однією з умов виконання завдань швидкого і повного розкриття злочинів.
Строки досудового слідства відповідно до міжнародних договорів України повинні бути розумними. Статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року передбачено, що кожен має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому кримінального обвинувачення бути судимим без невиправданої затримки (підпункт "с" пункту 3).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "розумний строк досудового слідства" є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину (злочинів). Визначення розумного строку досудового слідства залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідність проведення експертиз та отримання висновків тощо.
Але за будь-яких обставин строк досудового слідства не повинен перевищувати меж необхідності. Досудове слідство повинно бути закінчено у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Зокрема, стаття 13 Конвенції вказує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Питання щодо недотримання розумних строків у кримінальному провадженні вже обговорювалось у рішеннях Європейського суду «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, «Вергельський проти України» від 12.03.2009 року, «Тучін та Тучіна проти України» від 26.05.2016 року(Заява № 40458/08) тощо.
Також ЄСПЛ у своїх рішеннях проти України неодноразово наголошував на відсутності в Україні ефективного національного засобу юридичного захисту стосовно надмірної тривалості кримінального провадження, у зв`язку з чим допускаються порушення статті 13 Конвенції.
При цьому суд враховує, що ОСОБА_6 неодноразово скаржилась з приводу недотримання розумних строків слідства та бездіяльності слідчих у цьому кримінальному провадженні, на час розгляду скарги практично вичерпала усі позасудові можливості захисту своїх прав як потерпілого.
За таких обставин, виходячи з пріоритетності прав та свобод людини в Україні, безумовність права особи на справедливий суд та дієвий захист гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод прав з боку держави, слідчий суддя вважає, що клопотання ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково в частині встановлення слідчому процесуальних строків для прийняття рішення, в межах наданих слідчому КПК України повноважень, щодо кримінального провадження № 0000890 від 03.03.2015 р. за ч.1 ст. 382 КК України, що, на переконання суду, сприятиме обмеженню строку досудового розслідування у кримінальному провадженні та активізації здійснення слідчих дій.
Керуючись ст. 303, 307, 535 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Встановити двохмісячні процесуальні строки для кримінального провадження № 0000890 від 03.03.2015 р. за ч.1 ст. 382 КК України для прийняття рішення по справі.

В інший частині клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом 5 діб з часу проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .