АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судових ОСОБА_4 , засідань з участю прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 розглянув у відкритому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 14.11.2016 року.

Даною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ слідчого управління прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно - електромобіль марки Renault Twizy vin-код НОМЕР_1 та документи на придбання і перевезення електромобіля марки Renault Twizy vin-код НОМЕР_1 Fattura fiscale №520 від 08.11.2016 року ( рахунок-фактура) та Documento di transporto № 15/2016 від 08.11.2016 року ( товаротранспортна накладна).

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що в порядку ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, однак з вказаним клопотанням слідчий звернувся до суду 11.11.2016 року, хоча майно було тимчасово вилучено 09.11.2016 року, тобто з пропуском вказаного строку. Крім того, встановлено, що слідчим та прокурором не надано відомостей, що речі та документи на які просять накласти арешт визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Слідчий суддя вказує також на те, що йому не надано доказів необхідності вилучення саме оригіналів документів, зазначених в клопотанні. При розгляді клопотання враховано, що підозра у кримінальному провадженні не пред`явлена, відсутні докази наявності цивільного позову, не встановлено особу, яка підозрюється у вчиненні діяння. Слідчий суддя вказав, що органи досудового розслідування не навели жодної обставини чи факту на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.. 170 КПК України, які б виправдовували застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

З клопотання слідчого вбачається, що у провадженні слідчого відділу слідчого управління прокуратури Закарпатської області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, відомості про яке 10.11.2016 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом умисного використання службовими особами Закарпатської митниці ДФС та Державної прикордонної служби свого службового становища всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб, під час здійснення митного оформлення, прикордонного та митного контролю стосовно транспортного засобу марки Мерседес Спринтер із польським реєстраційним номером НОМЕР_2 та вантажу, який в ньому перевозився з Угорщини до України, а саме електромобіля марки Renault Twizy vin-код НОМЕР_1 вартістю близько 500 тис. грн.., що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам у вигляді несплати до бюджету митних платежів.

Так, 09.11.2016 року співробітниками УЗЕ в Закарпатській області ДЗЕ НПУ здобуто інформацію про факт незаконного, з порушенням законодавства з питань державної митної справи України, переміщення через митний кордон України у пункті пропуску Лужанка товарів, зокрема, про переміщення у вантажному транспортному засобі марки Мерседес Спринтер донг із польським реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керванням ОСОБА_8 електромобіля марки Renault Twizy vin-код НОМЕР_1 вартістю близько 500 тис. грн., без декларування, митного оформлення ( розмитнення) такого у встановленому Митним кодексом України порядку та сплати митних платежів ( мита, ПДВ, акцизного збору тощо), встановлених митним законодавством за увезення таких товарів.

У період часу з 22:00 год. до 22:40 години 09.11.2016 року за добровільною згодою ОСОБА_8 , слідчим Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 на ділянці автодороги біля ВПС Лужанка та навпроти автозаправки OKKO проведено огляд вантажного транспортного засобу марки Мерседес Спринтер із польським реєстраційним номером НОМЕР_2 та вантажу, який в ньому перевозився, а саме - електромобіля марки Renault Twizy vin-код НОМЕР_1 , які з місця проведення огляду вилучені.

У подальшому, 10.11.2016 року у період часу з 11:30 години до 11:40 години у присутності ОСОБА_8 , слідчим Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 у службовому кабінеті №39 проведено огляд документів на придбання та перевезення електромобіля марки Renault Twizy vin-код НОМЕР_1 Fattura fiscale №520 від 08.11.2016 року ( рахунок-фактура) та Documento di transporto № 15/2016 від 08.11.2016 року (товаротранспортна накладна), які під час проведення слідчим огляду вилучені.

В поданому до суду клопотанні слідчий вважає, що електромобіль є речовим доказом, оскільки є об`єктом кримінально протиправних дій ( предметом вчинення злочину), а також містить у собі відомості, що можуть бути використані як докази факту злочинних дій працівників митниці та прикордонної служби, важливих обставин здійснення митного та прикордонного контролю. Речовим доказом у кримінальному провадженні слідчий вважає і документи на придбання та перевезення електромобіля. Вказує на те, що вказаний матеріальний об`єкт та документи відповідають критеріям, визначеним ст. 170 КПК України. Незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин події вчиненого кримінального правопорушення, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та може призвести до їх втрати, що сприятиме уникненню від відповідальності винних осіб.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 15.11.2016 року у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно. Вказує на те, що постановою старшого слідчого СВ прокуратури Закарпатської області 10.11.2016 року вищевказаний електромобіль та документи визнані речовими доказами, а тому посилання слідчого судді про не підтвердження статусу речового доказу вилученого майна є безпідставними та передчасними. Вважає, що законодавством визначено ознаки речового доказу, але не має вказівки на обов`язковість прийняття про визнання предмету речовим доказом. Вважає, що електромобіль марки Renault Twizy vin-код НОМЕР_1 є речовим доказом у кримінальному провадженні так як є об`єктом кримінально протиправних дій. Дане твердження стосується і документів на придбання, які містять відомості, що можуть бути використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть містити відомості, які можуть бути використані як докази факту злочинних дій працівників митниці та прикордонної служби.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на вилучене 09.11.2016 року майно, вказаних вимог законодавства дотримався не в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст.. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Прокурором як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду доведено , що електромобіль та товарно-супровідні документи до нього були переміщені через митний кордон України у порушення вимог законодавства. Крім того , постановою старшого слідчого СВ прокуратури Закарпатської області 10.11.2016 року вищевказаний електромобіль та документи визнані речовими доказами, а тому посилання слідчого судді про не підтвердження статусу речового доказу вилученого майна є безпідставними та передчасними.

У клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту даного конкретного майна , конкретизовано підставу та мету накладення арешту на майно , а постанова органу досудового розслідування про визнання автомобіля та документів речовим доказом у кримінальному провадження, на думку судової колегії, доводить відповідності даного автомобіля та документів критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.
На думку судової колегії, прокурором доведено про достатність підстав вважати , що ризики, зазначені у абзаці другому ч.1 ст.170 КПК України можуть мати місце, як і належним чином обґрунтовано мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів прийшла до переконання , що матеріали провадження містять відомості на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Слідчим суддею, всупереч вимог ст.ст.132, 173 КПК України вказаних обставин в їх сукупності не враховано і належної правової оцінки не надано. Колегія суддів вважає помилковими висновки суду про те, що в разі порушення органом досудового розслідування строку на звернення з клопотанням про арешт майна, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення такого клопотання , оскільки такі висновки суперечать положенням закріпленим у ст.ст.170-173 КПК України .

Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Разом з цим, згідно вимог ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відтак, переглядаючи оскаржене судове рішення в межах апеляційної скарги , апеляційний суд прийшов до висновку , що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а клопотання старшого слідчого СВ слідчого управління прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити , ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2016 року - скасувати.

Клопотання старшого слідчого СВ слідчого управління прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно:
-електромобіль марки Renault Twizy vin-код НОМЕР_1 ;

-документи на придбання і перевезення електромобіля марки Renault Twizy vin-код НОМЕР_1 : Fattura fiscale №520 від 08.11.2016 року ( рахунок-фактура) та Documento di transporto № 15/2016 від 08.11.2016 року ( товаротранспортна накладна).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: