АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні № 0001216 від 31 жовтня 2014 року.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Так апелянт посилається на відсутність підстав для арешту на майно, оскільки: ОСОБА_7 є добросовісним набувачем квартири; він не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні в рамках якого накладено арешт на майно; слідчим не надано жодних даних, які б вказували на причетність ОСОБА_7 до вчиненого кримінального правопорушення, а також на відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України. Таким чином, апелянт вважає, що клопотання слідчого і додані до нього матеріали не містять тих даних, які б у відповідності до ст. 170 КПК України давали підстави для арешту майна. Крім того, представник звертає увагу суду на ті обставини, що слідчий вже звертався з клопотанням про арешт цієї квартири, яке ухвалою слідчого судді від 31 серпня 2016 року було задоволено. Однак вказана ухвала була скасована Апеляційним судом міста Києва.

Також апелянт зазначає про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання слідчого відбувся без повідомлення власника майна, а копія оскаржуваного рішення на його адресу не направлялася.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу і просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копія постановленого судом рішення, як вбачається з наданих суду матеріалів, на адресу останнього не направлялася, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо своєчасності оскарження судового рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді, то колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з клопотання слідчого Управлінням з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001216 за фактом незаконного збагачення ОСОБА_9 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368-2 КК України.

Звертаючись в рамках даного кримінального провадження з клопотанням про арешт майна, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що направі власності належить ОСОБА_7 слідчий зазначив, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження зумовлене необхідністю збереження цього майна як речового доказу.

Слідчий суддя задовольнив подане клопотання та наклав арешт на зазначену квартиру, пославшись на наявність підстав вважати, що вона відповідає критеріям зазначеним в ст. 98 КПК України.

Проте, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Крім того, ст. 171 КПК України, зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися до суду з клопотанням про арешт майна, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.
Проте, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах відсутні належні дані, які дають підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали не містять відомостей того, що саме ця квартира, яка належить на праві власності ОСОБА_7 є предметом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям вчинення злочину, набута злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину, отримана за рахунок доходів від вчиненого злочину.
У зв`язку з цим, стороною обвинувачення, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні слідчий, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
За таких обставин, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою, у відповідності до встановлених вище обставин, в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого суддіПечерського районного суду міста Києва від 27 січня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні № 0001216 від 31 жовтня 2014 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні № 0001216 від 31 жовтня 2014 року, відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/978/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1