Справа № 192/690/17
Провадження № 1-кп/192/118/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" серпня 2017 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Негровець Міжгірського району Закарпатської області, який мешкає без реєстрації в АДРЕСА_1 , не одруженого, не працює, має середню освіту, раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
за участю учасників судового провадження:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ОСОБА_3 14 травня 2017 року приблизно об 11 годині 00 хвилин, знаходячись на АДРЕСА_1 , побачив на неогородженій парканом присадибній ділянці домоволодіння АДРЕСА_2 домашню птицю, а саме: індоселезня та керуючись раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, з метою особистої наживи, скориставшись що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з неогородженої території присадибної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 таємно викрав одного індоселезня, віком 2,5 роки, вагою 3 кг, вартістю 250 гривень, який належить ОСОБА_5 , після чого викраденим з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 250 гривень 00 копійок.
В судовому засіданні обвинуваченому роз`яснювалося право на захист, однак від допомоги захисника (адвоката) він відмовився, оскільки може захистити себе самостійно.
ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини скоєного ним злочину. В судовому засіданні пояснив, що 14 травня 2017 року приблизно об 11 годині 00 хвилин він проходив повз неогородженої присадибної ділянки будинку АДРЕСА_1 , на якій побачив індоселезня, якого вкрав, оскільки хотів їсти. Викраденого індоселезня приготував вдома та з`їв. Свою вину визнав повністю, каявся у скоєному.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засіданні не з`явилася, повідомлена належним чином. З`ясувавши думку учасників процесу суд ухвалив проводити судове засідання без участі потерпілої.
Враховуючи те, що обвинувачений та прокурор не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.
Суд, оцінивши показання ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких вони правильно розуміють, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.
Вина обвинуваченого в скоєнні ним злочину в судовому засіданні доказана повністю.
Дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України не встановлено.
Вирішуючи відповідно до ст. 65 КК України питання про вид та міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, а також особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, раніше не судимий.
Суд вважає, що призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу не відповідатиме ступеню тяжкості інкримінованого злочину, особі обвинуваченого, його суб`єктивному відношенню до вчиненого злочину. Крім того, відповідно до положень ст.53, ч.3 ст.57 КК України ОСОБА_3 не можуть бути призначені покарання у виді штрафу на користь держави та виправних робіт, оскільки обвинувачений не працевлаштований. Також суд вважає, що не є доцільним призначення ОСОБА_3 покарання на якому наполягала сторона обвинувачення, а саме позбавлення волі, оскільки обвинувачений раніше не судимий, вину визнав, щиро каявся, а тому призначення найбільш суворо покарання не є доцільним.
З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, його відношення до скоєного, суд вважає за необхідне й доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт у межах санкції ч.1 ст.185 КК України, вважаючи, що дане покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 373, 374 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 180 (сто вісімдесят) годин.
Строк покарання рахувати з моменту початку його фактичного виконання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та направити потерпілій.

Головуючий: суддя ОСОБА_1