АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2010 року за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.; вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2011 року за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 389, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі; вироком Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2012 року до 6 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 грн.; звільненого 02 липня 2014 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2014 року з місць позбавлення волі, на підставі ст. 4 п. «А» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 296 КК України,
в с т а н о в и л а :
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 296 КК України, та йому призначено покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 296 КК України у виді 4 місяців арешту.
Згідно ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
До набрання вироком законної сили обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання, з покладенням на останнього обов`язків прибувати до суду за першою вимогою, повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи.
ОСОБА_6 звільнено з-під варти в залі суду.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у носінні, зберіганні та придбанні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 263 КК України, та у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 296 КК України, за таких обставин.

Як визнав встановленим суд першої інстанції у вироку, 13 квітня 2015 року ОСОБА_6 , у вечірній час біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , у невстановленої слідством особи, безоплатно умисно придбав вогнепальну зброю - пістолет марки «ЕКОLМаjогСаl 9 mmР.А.К. НОМЕР_1 », який є короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю, придатний для стрільби, виготовлений саморобним способом, шляхом внесення змін в конструкцію самозарядного пістолету моделі «ЕКОLМаjогСаl 9 mmР.А.К. НОМЕР_1 », та сховав його у дворі будинку АДРЕСА_3 .

У подальшому, 19 квітня 2015 року, приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взяв зі схованки у дворі будинку АДРЕСА_3 , пістолет марки «ЕКОLМаjогСаl 9 mmР.А.К. НОМЕР_1 », та почав його носити при собі, без передбаченого законом дозволу.
Після цього, 20 квітня 2015 року, в період часу з 01 год. 10 хв. до 01 год. 30 хв., під час проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, проспект Г.Гонгадзе, 8, у ОСОБА_6 виявленота вилучено пістолет марки «ЕКОLМаjогСаl 9 mmР.А.К. НОМЕР_1 », який є короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю, придатний для стрільби, який виготовлений саморобним способом, шляхом внесення змін в конструкцію самозарядного пістолету моделі «ЕКОLМаjогСаl 9 mmР.А.К. НОМЕР_1 ».
Крім цього, 19 квітня 2015 року, приблизно о 21 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: Київська область, с. Нові Петрівці, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підійшов до раніше незнайомих йому ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та виражаючись цензурною лайкою, агресивно звернувся до ОСОБА_12 з пропозицією познайомитись.

ОСОБА_12 відповів ОСОБА_6 , що розмовляє по телефону, після чого останній дістав з кишені штанів незаряджений пістолет марки «ЕКОLМаjогСаl 9 mmР.А.К. НОМЕР_1 », який є гладкоствольною вогнепальною зброєю та був у нього з собою, та ткнув ним у ліву брову ОСОБА_12 , унаслідок чого розсік йому брову. Після цього ОСОБА_6 приставив вказаний пістолет, патрони у якому були відсутні, до голови ОСОБА_13 , при цьому вимагаючи познайомитись.
В подальшому, до ОСОБА_6 підійшли двоє його знайомих, особи яких не встановлені, та намагались його заспокоїти. Після цього ОСОБА_6 сховав вищезазначений пістолет в кишеню штанів, водночас продовжував нецензурно висловлюватись.
Невдовзі на місце події прибув автомобіль таксі під керуванням водія ОСОБА_14 , якого попередньо викликав ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 підійшли до автомобіля з наміром поїхати. В цей час їх наздогнав ОСОБА_6 , та попросив підвезти його до станції метро Героїв Дніпра. Щоб не провокувати подальшого конфлікту, ОСОБА_12 погодився на прохання ОСОБА_6 та запропонував йому сісти на переднє сидіння для пасажирів.

Коли ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 сіли до автомобіля, за кермом якого знаходився ОСОБА_14 , ОСОБА_6 дістав із кишені штанів вищевказаний пістолет, поклав його собі на коліна та почав наказувати ОСОБА_14 змінити маршрут та їхати на вул. А.Туполева, в м. Києві. ОСОБА_15 зауважив про домовленість підвезти ОСОБА_6 до станції метро Героїв Дніпра, після чого останній почав погрожувати пістолетом, направляючи його в бік пасажирів та нецензурно висловлюючись.
Після цього ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вирішили не суперечити ОСОБА_6 , а водій ОСОБА_14 зателефонував диспетчеру та змінив маршрут.
В подальшому, ОСОБА_6 почав звертатись до ОСОБА_11 , пропонуючи їй зустрітись, при цьому нецензурно висловлюючись, та погрожував їй, що вб`є та покалічить.
Невдовзі, перебуваючи на перехресті вул. М.Гречка та проспекту Правди, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відібрали у ОСОБА_6 пістолет, після чого водій зупинив авто та злочинні дії ОСОБА_6 були припинені.
Не погодившись з вказаним вироком суду першої інстанції, прокурор Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій, просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі, та за ч. 1 ст. 296 КК України у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначав, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції безпідставно послався у вироку на позитивну характеристику ОСОБА_6 , на те, що він одружений, має на утриманні дитину, працевлаштований, має постійне місце проживання та місце реєстрації, на обліку лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.
Апелянт зазначав, що наявна у справі характеристика ОСОБА_6 не містить даних, які його характеризують з позитивного боку. Судом не досліджувались документи про одруження обвинуваченого та наявності у нього на утриманні доньки, та у справі відсутні дані про працевлаштування ОСОБА_6 .
Крім того, суд першої інстанції не врахував поведінку обвинуваченого, який переховувався під час досудового розслідування, позицію потерпілих, які просили призначити покарання з реальним його відбуванням, та те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий. Також просив врахувати наявність у справі обтяжуючих покарання обставин: рецидив злочину та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
На переконання апелянта, вказані обставини свідчать про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання, а тому
суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, та призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Від захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він зазначав, що суд першої інстанції обгрунтовано врахував усі обставини справи, зокрема, повне визнання обвинуваченим під час досудового розслідування та судового розгляду винуватості у вчиненому, активне сприяння слідству, його вибачення перед потерпілими, наявність на утримані малолітньої доньки, та дружини, з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Крім того, обвинувачений після звільнення з-під варти повністю сплатив процесуальні витрати у кримінальному провадженні.

На думку захисника, доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними, оскільки суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання, яке відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_8 за наведених у ній обставин, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_6 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у носінні, зберіганні та придбанні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, та у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим, досліджувались судом за його згодою та згодою інших учасників кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин учиненого кримінального правопорушення, доведеності винуватості, правову кваліфікацію діянь обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 296 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Згідно пункту 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.
Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається із мотивувальної частини вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання за кожний окремий інкримінований йому злочин, а також при визначенні покарання на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, та обставини, що обтяжують покарання, якими суд першої інстанції визнав рецидив злочину та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та у відповідності до вимог закону, призначив йому покарання в мінімальних межах, передбачених санкціями ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 296 КК України.
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, помилково класифікував вчинений ОСОБА_6 злочин за ч. 1 ст. 296 КК України як злочин середньої тяжкості, оскільки, відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення віднесене до категорії злочинів невеликої тяжкості. Однак вказана обставина не впливає на вид та розмір остаточного покарання, яке на думку колегії суддів, визначене судом першої інстанції правильно, та буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненням ним нових злочинів.
Разом з тим, визнавши ОСОБА_6 винуватим у вчиненні тяжкого злочину та злочину невеликої тяжкості, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, без законних підстав застосував до обвинуваченого положення ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор у справі.

Так, призначивши обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю злочинів, врахувавши обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до наслідків його протиправних дій, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, одружений, має на утриманні доньку 2015 року народження, має постійне місце проживання та реєстрації, працевлаштований, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому вважав за можливе призначити обвинуваченому покарання з урахуванням вимог ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Згідно абзацу 2 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Постановляючи вирок, суд першої інстанції вказаних вимог не врахував, оскільки не навів достатніх та об`єктивних мотивів щодо обґрунтування свого рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Між тим, вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Як вірно зазначив прокурор у апеляційній скарзі, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що обвинувачений одружений, працевлаштований та має на утриманні доньку 2015 року народження, а тому суд першої інстанції безпідставно послався на вказані обставини при вирішення питання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, які класифікуються як злочин невеликої тяжкості (ч. 2 ст. 12 КК України) та тяжкий злочин (ч. 4 ст. 12 КК України), встановленим судом конкретним обставинам події, способу та характеру, меті та мотиву вчинення кримінальних правопорушень, ступеню суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки.
Відповідно до даних наданої у судовому засіданні характеристики, обвинувачений за місцем реєстрації характеризується посередньо.
Крім того, суд першої залишив поза увагою, що обвинувачений раніше судимий, вчинив у стані алкогольного сп`яніння злочини у сфері громадської безпеки, громадського порядку та моральності, які посягають на суспільні відносини, що забезпечують нормальні умови життя людей у різних сферах суспільно корисної діяльності, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в суспільному житті та побуті.
Таким чином, на переконання колегії суддів, викладені обставини свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

Отже, звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 із застосуванням статті 75 КК України від відбування призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням, колегія суддів уважає таким, що пов`язане з неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів.

У зв`язку з цим, у суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не було підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409; п. 2 ст. 413; ст. 414 КПК України в частині застосування ст.ст. 75, 76 КК України підлягає скасуванню з постановленням за правилами пунктів 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, за яким засуджений має відбувати реально призначене йому за вироком суду першої інстанції покарання.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

При цьому колегія суддів враховує, що в апеляції прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_8 не наведено переконливих доводів про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі у середніх межах, визначених санкцією цієї статті, та за ч. 1 ст. 296 КК України покарання у виді обмеження волі,а томуапеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання - скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку, в решті вирок суду щодо ОСОБА_16 підлягає залишенню без змін.

Строк відбування покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку.

Враховуючи, що ОСОБА_16 утримувався під вартою у Київському слідчому ізоляторі № 13 з 31 жовтня 2016 року по 13 грудня 2016 року включно, колегія суддів вважає можливим на підставі п. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 24 грудня 2015 року) зарахувати ОСОБА_16 у строк відбуття покарання за даним вироком суду строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись статтями 373, 374, 404, 405, пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ст. 413, пунктом 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420, ч. 1 ст. 458 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині застосування ст. ст. 75, 76 КК України.
Вважати ОСОБА_6 засудженим вироком Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, та за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку суду.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбуття призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення з 31 жовтня 2016 року по 13 грудня 2016 року включно, з розрахунку, що 1 (один) день попереднього ув`язнення відповідає 2 (двом) дням позбавлення волі.
У решті вирок Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року залишити без зміни.

Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою, - з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3