АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000759, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою клопотання представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення та відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення задоволено.
ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим.
ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим.
Кримінальне провадження №0000759 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - закрито.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову ухвалу, якою закрити кримінальне провадження №0000759 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт зазначав, що суд першої інстанції помилково закрив кримінальне провадження на підставі ч. 2 ст. 284 КПК України, та застосував закон України про кримінальну відповідальність - ст. 46 КК України, який не піддягає застосуванню, оскільки прокурор у вказаному кримінальному провадженні у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку не відмовлявся від підтримання державного обвинувачення, та потерпілі і їх представник просили суд закрити кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, а не у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України примирення обвинувачених з потерпілими.

У судове засідання по розгляду апеляційної скарги прокурора обвинувачені ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_13 , потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також представник потерпілих ОСОБА_9 не з`явилися, про день та час розгляду апеляційної скарги були належним чином повідомлені, а тому, у відповідності до ч. 4 ст. 401 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне провести апеляційний розгляд у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженої ухвали, доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 за наведених у ній підстав, провівши судові дебати, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно пункту 4 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю або частково та ухвалити нову ухвалу.
Згідно пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
Відповідно до п. 2 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
На переконання колегії суддів, доводи прокурора Київської місцевої прокуратури №4 про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при закритті кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та істотні порушення норм кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є обґрунтованими, що відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412, ч. 2 ст. 413 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, та постановлення нової ухвали.
Закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Підстави для закриття кримінального провадження прийнято розподіляти на реабілітуючи на нереабілітуючі.

Так, нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження передбачені пунктами 5-8 частини 1 та пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК. При їх застосуванні необхідно встановити факт вчинення конкретною особою протиправного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що, в свою чергу, не надає права цій особі на реабілітацію.
Щодо підстав, передбачених пунктами 6-8 ч. 1 ст. 284 КПК, то застосовуючи їх, органи досудового розслідування і суд не мають права вирішувати питання про те, вчинила особа протиправне діяння чи ні. При їх застосуванні слід констатувати неможливість подальшого кримінального провадження.

За підставою, передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, особа звільняється від кримінальної відповідальності у всіх випадках, передбачених законом.

Формою закінчення досудового розслідування у таких випадках є звернення прокурора до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Підстави для звільнення від кримінальної відповідальності можуть бути виявлені як на досудових, так в судових стадіях кримінального провадження, але рішення про закриття кримінального провадження зі звільненням особи від кримінальної відповідальності завжди приймається судом згідно з нормами матеріального права.
Ці випадки передбачені Загальною частиною КК України. До них належать: добровільна відмова від доведення злочину до кінця (ч. 1 ст. 17); дійове каяття (ст. 45); примирення винного з потерпілим (ст. 46); передача особи на поруки (ст. 47); зміна обстановки (ст. 48); закінчення строків давності (ст. 49); амністія чи акт про помилування (ст. 85).

Законом України про кримінальну відповідальність також встановлені спеціальні підстави звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені Особливою частиною КК України.
Згідно ч. 4 ст. 26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до пункту 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Згідно ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом:
1) у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності;

2) якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності і у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно ст. 46 КК України особа, яка вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, у квітні 2017 р. до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке згідно п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення.
Потерпілими у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Як убачається із наявних у матеріалах кримінального провадження заяв потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 31 березня 2017 року та 20 квітня 2017 року, останні просили закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із їх відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Згідно ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 113 КПК України, судове рішення приймається у формі ухвали, постанови або вироку, які мають відповідати вимогам, передбаченим статтями 369, 371-374 цього Кодексу.
Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
У підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції 26 квітня 2017 року представник ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на підставі угод про надання правової допомоги від 20 квітня 2017 року, підтримав заяви потерпілих та просив закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із їх відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Обвинувачені та прокурор у судовому засіданні не заперечували проти закриття кримінального провадження з наведених представником потерпілих підстав /а.с.к.п. 68-69/.
Зазначені заяви потерпілих судом першої інстанції не розглянуті та щодо цих заяв не прийнято процесуальне рішення, передбачене п. 7 ст. 284 КПК України.
Постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі ч. 2 ст. 284, ст.ст. 285-288 КПК України та ст. 46 КК України, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у поданих письмових заявах потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також їх представник ОСОБА_9 у судовому засіданні не порушували питання про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із зазначених у мотивувальній частині ухвали підстав звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинувачених з потерпілими.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що суд першої інстанції, без згоди сторін кримінального провадження обвинувачених, прокурора, потерпілих та їх представника, самостійно змінив підстави закриття кримінального провадження, вийшовши за межі поданих потерпілими заяв про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Крім того, у відповідності до ч. 6 ст. 9, ст. 56, ст. 284 КПК України, суд першої інстанції мав право вийти за межі поданих потерпілими заяв лише за їх згодою, та з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, якщо це покращує становище осіб, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження.

Постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження, суд першої інстанції у мотивувальній частині ухвали виклав формулювання обвинувачення, тим самим вирішивши питання про те, що обвинувачені вчинили протиправні діяння.
Разом з тим, суд першої інстанції повинен був констатувати лише неможливість подальшого кримінального провадження щодо обвинувачених у разі закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність застосував закон (ст. 46 КК України), який не підлягає застосуванню, та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, що у відповідності до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412, п. 2 ст. 413 КПК України, є підставою для скасування рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 340 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, він після виконання вимог статті 341 цього Кодексу повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення і викласти мотиви відмови у своїй постанові, яка долучається до матеріалів кримінального провадження. Копія постанови надається обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно ч. 1 ст. 341 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор, крім випадку, коли ним є Генеральний прокурор, дійде переконання, що необхідно відмовитися від підтримання державного обвинувачення, змінити його, висунути додаткове обвинувачення або розпочати провадження щодо юридичної особи, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня. Суд за клопотанням прокурора відкладає судове засідання та надає прокурору час для складення та погодження відповідних процесуальних документів.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про погодження прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 процесуальних документів відмову від підтримання державного обвинувачення з прокурором вищого рівня, та відповідно мотивованої постанови прокурора про відмову від підтримання державного обвинувачення.
Також матеріали справи не містять даних про вручення такої копії постанови обвинуваченим, потерпілим та їх представнику.
Наявна у журналі судового засідання заява прокурора про відмову від підтримання державного обвинувачення, яку він зробив під час судового розгляду, є такою, що не відповідає вимогам ст. ст. 341, 342 КПК України.
Таким чином, задовольняючи відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов помилкового висновку про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинувачених з потерпілими, та відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, а тому ухвала суду на підставі пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 409; п. 2 ст. 413 КПК України підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, за якою кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілих та їх представника від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 284, 372, 404, 405, п. 4 ч. 1 ст. 407, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409,ч. 1 ст. 412, п. 2 ст. 413, ст. 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою кримінальне провадження №0000759 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілих та їх представника від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3