Дата документу Справа № 1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/620/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/6954/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2017 року задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, а саме: до 06 серпня 2017 року включно.

Строк тримання під вартою підозрюваному, ухвалено рахувати з 08 червня 2017 року, тобто з дня затримання.

Ухвала слідчого судді діє до 06 серпня 2017 року.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку, що, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 за інкримінований злочин, конкретні обставини вчинення злочину, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинений організованою групою, а також наявність значного суспільного інтересу в результатах розслідування кримінального провадження і вважає доцільним з метою запобігання визначеним п.п. 1-5 ст. 177 КПК України ризикам застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 06.08.2017 року, який слід рахувати з 08.06.2017 року дня затримання, оскільки інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та такою, що не відповідає матеріалам справи, оскільки за першим епізодом ані потерпілий, ані свідки прямо на ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила злочин не вказують. За іншими епізодами прямо проглядається провокація злочину з боку Надточего, який співпрацював зі співробітниками СБУ, що заборонено ст. 271 КПК України, ОСОБА_8 необґрунтовано підозрюється у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України. Також, матеріали клопотання не містять жодного доказу на підтвердження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а є тільки їх перелік у самому тексті, тому посилання на них в ухвалі про обрання запобіжного заходу необґрунтоване.

На підставі викладеного, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати до підозрюваного ОСОБА_8 міру запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною 5 ст. 176 КПК України.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про задоволення клопотання слідчого щодо взяття під варту ОСОБА_8 , відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, оцінено сукупність обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри та вагомість наявних доказів у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, який є тяжким, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, що на думку колегії суддів, вказує на ймовірний ризик переховування від органів досудового розслідування та суду; можливість незаконно впливати на потерпілого, свідків, ймовірно, з огляду на обізнаність підозрюваного, як колишнього співробітника органів внутрішніх справ, а отже і інше положення відносно інших громадян, про засоби і методи роботи органів досудового розслідування при розслідуванні злочинів; ризик продовжувати злочинну діяльність ймовірний з огляду на підозру у скоєнні декількох епізодів злочинної діяльності.
Слідчий суддя прийшов до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обрав ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, розміру застави.

Таким чином, задовольняючи клопотання слідчого, суд, з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив всі обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, вказавши в ухвалі про наявність ризиків, вказаних в клопотанні.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Що ж стосується обґрунтованості підозри підозрюваному ОСОБА_8 , слід зауважити, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши додані до клопотання матеріали, в межах своєї компетенції, суд у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, всупереч доводам захисника про відсутність вагомих доказів скоєння правопорушення, дають підстави вважати підозру ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтованою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року, в якому суд зазначив, що "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведеність факту вчинення та характер інкримінованих правопорушень ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою"; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

У п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 , вищевказаного кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

На підставі вище викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів слідчому судді обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 , на свободу.

Рішення слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2017 року, якою застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, а саме: до 06 серпня 2017 року включно залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4