Справа №480/299/16-к 20.02.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001159, за апеляційною скаргою прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 7 грудня 2016 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ново-Светлівка Веселинівського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 ,
потерпіла ОСОБА_9 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 7 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У задоволенні позову потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування витрат на лікування відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги та доповненні до неї прокурор зазначає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Вважає, що суд не дотримався вимог ч. 3 ст. 374 КПК України та рекомендацій пленуму Верховного Суду України, визначених у постанові від 26.09.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», відповідно яким мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.
Відсутність належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку. У рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Ващенко проти України» від 26.06.2008 р. та «Маттоціа проти Італії» зазначено про те, що обвинувачений повинен бути повно і детально проінформований щодо пред`явленого обвинувачення, що є необхідною умовою для підготовки захисту.
Вважає, що суд, визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненому злочині, не сформулював обвинувачення таким чином, що дозволило би при зіставлені ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, дійти висновку про їх відповідність, а також не зазначив ні форми вини, ні мотиву вчиненого злочину та локалізації тілесних ушкоджень.
Зазначає, що у вироку, за змістом висновку експерта № 1714 від 20.10.2015 р. у ОСОБА_9 виявлено крововилив в області повіка лівого вуха та виличної області зліва, а за змістом висновку додаткової експертизи № 213/1714/15-р від 29.01.2016 р. у ОСОБА_9 виявлено крововилив в області повіка лівого ока та виличної області зліва, тобто встановлено та не зазначено локалізацію отриманих ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченні на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 частково погоджуючись із апеляційною скаргою прокурора, зазначає, що підстав для направлення провадження на новий судовий розгляд немає, проте підтримує позицію прокурора щодо скасування вироку, оскільки вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 недоведеною, а тому вирок підлягає скасуванню із винесенням виправдувального вироку.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
19.10.2015 р. близько 18.00 год., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , знаходячись на загальних зборах мешканців с. Степове Миколаївського району Миколаївської області, яке відбувалось біля будинку культури по вул. Миру в с. Степове Миколаївського району Миколаївської області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, вступив в конфлікт з ОСОБА_9 , в ході якого наніс ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в область лівого вуха, чим спричинив останній тілесні ушкодження.
За висновком експерта № 1714 від 20.10.2015 р. у ОСОБА_9 виявлено крововилив в області повіка лівого вуха та виличної області зліва, які утворилися в результаті одного ударного впливу тупого твердого предмета, яким міг бути кулак, можливо в строк і при обставинах зазначених потерпілою. За ступенем тяжкості дане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Відповідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 213/1714/15-р від 29.01.2016 р. у ОСОБА_9 виявлено крововилив в області повіка лівого ока та виличної області зліва. Дане тілесне ушкодження утворилося в результаті одного ударного впливу тупого твердого предмета (не виключено кулаками, обутими ногами). За ступенем тяжкості дане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Утворення виявленого тілесного ушкодження при падінні тіла на площину з положення стоячи як з прискоренням так і без прискорення виключається. При визначенні наявності ступеня тяжкості тілесних ушкоджень діагноз струс головного мозку до уваги не приймався, оскільки він не підтверджений об`єктивними клінічними даними та даними додаткових методів обстеження.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, потерпілу, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційний скаргзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, але при цьому не сформулював обвинувачення таким чином, що дозволило би при зіставленні ознак установлених судом злочинних діянь і ознак інкримінованих злочинів, дійти висновку про їх відповідність.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Крім того, зазначені вимоги містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.09.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» суди націлюються на те, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу, вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. Відсутність належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист, і як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.
Суд першої інстанції даних вимог закону не дотримався та не виклав у вироку формулювання обвинувачення, не вказав спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини та мотив кримінального правопорушення.
Дійшовши висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, суд першої інстанції, зазначив про нанесення ОСОБА_6 одного удару кулаком в область лівого вуха потерпілої ОСОБА_9 , тоді як за обвинувальним актом та судово-медичними експертизами встановлено нанесення ОСОБА_6 одного удару кулаком в область лівого ока потерпілої ОСОБА_9 .
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального правопорушення відрізняються від фактичних обставин кримінального правопорушення встановлених досудовим слідством, зокрема висновками судово-медичних експертиз і відображеним в обвинувальному акті.
Порушення судом першої інстанції при постановленні вироку вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, позбавляє апеляційний суд можливості прийняти своє рішення.
На підставі викладеного, у зв`язку із допущенними судом першої інстанції істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України), оскаржуваний вирок є таким, що не відповідає вимогам ст. ст. 94, 370, 374 КПК України, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Водночас, відповідно до вимог п. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, тобто такий розгляд даного кримінального провадження відносно ОСОБА_6 з порушенням вимог ст. ст. 94, 370, 373, 374 КПК України, у положеннях кримінально-процесуального закону не врегульований.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, а саме положення ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінального процесуального кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.
А у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи порушені загальні засади кримінального провадження, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, в іншому складі суду згідно з вимогами розділу IV КПК України.
На підставі викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 412, 416, 532 КПК України, -
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 7 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді
_____________________ ________________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3