АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/376/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/298/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 травня 2017р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянула дистанційно, в режимі відеоконференції з Криворізькою виправною колонією (№80) Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 квітня 2017р. відносно
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу
Дніпропетровської області, який мешкав за
адресою:
АДРЕСА_1 ,
відбуває покарання в Криворізькій виправній колонії
УДПтСУ в Дніпропетровській області (№80),
про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 і застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
представник КВК (№80) ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції від 4 квітня 2017р. щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 та постановлення нової, якою скасувати ухвалене рішення та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити засудженому ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в оскаржуваній ухвалі від 4 квітня 2017р., задовольняючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , дослідив документи додані до клопотання та матеріали особової справи, оцінивши поведінку засудженого за весь період відбування покарання, зазначив, що засуджений за час відбування покарання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину, забезпечений робочим місцем, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу.
Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До виконання робіт із благоустрою установи, ставиться з розумною ініціативою.
Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки та безпеки праці, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «фізкультура і спорт», а також залучається до участі у виховних заходах, що проводяться в установі, не перебуває на профілактичному обліку, згідно вироку суду вину визнав повністю, позову не має.
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 , незважаючи на наявність непогашеного стягнення у вигляді попередження, яке ОСОБА_6 допустив в наслідок поганого стану здоров`я, своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, відбув 2/3 строку покарання, призначеного вироком суду, тому він заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на не відбутий термін.
Прокурор, обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 є незаконним і необґрунтованим, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Прокурор вказує на те, що суд першої інстанції, задовольняючи клопотання ОСОБА_6 належним чином не мотивував, яким саме чином засуджений довів своє виправлення.
При цьому, прокурор звертає увагу на те, що матеріали особової справи засудженого не містять будь-яких даних про залучення ОСОБА_6 до праці за весь період відбування ним покарання, що на його думку позбавляє можливості стверджувати про доведення його виправлення сумлінним ставленням до праці.
Крім того, прокурор вказує на те, що засуджений за 2р. відбування покарання п`ять раз притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму відбування покарання, має одне непогашення стягнення у виді попередження, накладене на нього 10 січня 2017р.за порушення розпорядку дня, що на його думку ніяким чином не свідчить про сумлінну поведінку засудженого.
Прокурор не погоджується із твердженням суду, що останнє стягнення ОСОБА_6 отримав внаслідок поганого стану здоров`я, посилаючись на те, що в матеріалах особової справи наявна довідка з медичної частини установи виконання покарань, згідно якої засуджений в день порушення розпорядку дня за медичною допомогою не звертався.
Крім того, прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_6 після ухвалення 02.06.2010р. вироку Апеляційний судом Дніпропетровської області майже 5років перебував у розшуку, перешкоджаючи правоохоронним і судовим органам виконати вирок, що вказує на ставлення засудженого до скоєного злочину та призначеного покарання.
Прокурор вважає, що систематичні порушення, допущені ОСОБА_6 під час відбування покарання, відмова від праці, небажання навчання, отримання спеціальності або підвищення кваліфікації свідчать про те, що засуджений не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_6 в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а рішення суду першої інстанції, яким до нього застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, без змін.
При цьому засуджений вказує на те, що він має ряд тяжких хвороб і потребує лікування в медичних закладах, яке йому не можуть забезпечити в установі відбування покарання.
Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив її задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити засудженому у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду в судовому засіданні, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 4 квітня 2017р. про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Захисник засудженого, адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримав думку ОСОБА_6 , просив рішення суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, без задоволення.
Представник установи КВК (№80) ОСОБА_9 підтримав апеляцію прокурора, вважає, що засуджений не довів свого виправлення тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши копії документів з матеріалів особової справи засудженого, вислухавши думку учасників процесу, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у справі та у особовій справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Доводи прокурора щодо незаконності і необґрунтованості судового рішення, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, обґрунтованими.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», звернуто увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, необхідно довести, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення

-під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо. Засуджений довів готовність до самокерованої поведінки, аналіз його поведінки дає підстави зробити висновок, що особа готова до сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, готовий дотримуватися норм чинного законодавства тобто є ре соціалізованою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних підстав, які підтверджують, що засуджений ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження і матеріали особової справи на засудженого, встановила, що за вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 06.04.2010р., ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.121 КК України, із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4р. (ар.особ. спр.4-9 ч.1).

02.06.2010р. вирок,в частині призначення покарання, було скасовано Апеляційним судом Дніпропетровської області, постановлено новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5р. (ар. особ. спр. 11-12 ч.1).

Вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.06.2010р. набрав законної сили 5 липня 2010р. (ар.особ. спр. 10, ч.1).

З матеріалів особової справи встановлено, що у місцях позбавлення волі засуджений знаходиться з 16 березня 2015р., це підтверджено протоколом затримання у порядку виконання вироку (ар.особ. спр.1-2, ч.1).

З 28.03.2015р. по теперішній час, ОСОБА_6 відбуває покарання в Криворізькій виправній колонії (№80).

За весь період відбування покарання в установі виконання покарань, ОСОБА_6 характеризується посередньо, що підтверджено наявними в матеріалах особової справи, характеристиками (ар.особ. спр.14, 38, 41, ч.2 ).

За весь час відбування покарання засуджений має 5 стягненнь, три з яких від 14.10.2015р., 09.03.2016р., 14.03.2016р. погашені у встановленому законом порядку, інші попередження, накладені 10.01.2017р., 12.01.217р. є непогашеними (ар.особ. спр.11, 23, 27, 47, 53 ч.2).

До ОСОБА_6 була застосована ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014р. і невідбута частина покарання була йому скорочена наполовину (ар.особ. спр. 16-17 ч.1).

Оцінюючи наведені обставини колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а непогашене стягнення у виді попередження від 10.01.2017р. ОСОБА_6 отримав внаслідок поганого стану здоров`я, у зв`язку з наявністю тяжких хронічних хвороб.
На думку колегії суддів, твердження суду спростовуються дослідженими документами наявними у матеріалах особової справи, а саме довідками, що стан здоровя засудженого дозволяє йому відбувати покарання і що 10.01.2017р., він не звертався до МСЧ установи(ар.особ. спр. 50, 51, ч.2 ).

Наявність у засудженого ОСОБА_6 тяжких хронічних хвороб, таких, як хронічний вірусний гепатит «С», Віл-інфекції ІІІ ст., анемія І ст., жировий гепотоз печінки, на думку колегія суддів, не є підставою для застосування положень ст.81 КК України.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст.413 КПК України, тобто неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.
Колегія суддів, виходячи з положень ст.81 КК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002 року №2, проаналізувавши данні щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, даних щодо праці, додержання ним вимог режиму, даних про його особу, за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінуючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину, та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвала Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 4 квітня 2017р. відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню, з ухваленням нової ухвали.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 539 КПК України, ст.81 КК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
Скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 квітня 2017р., якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 і його умовно-достроково звільнено від відбування покарання на підставі ст.81 КК України на невідбутий строк 5міс. 6дн.
Відмовити засудженому ОСОБА_6 в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного, 02.06.2010р. вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5р.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 ОСОБА_4