АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/599/17 Справа № 204/333/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю :

прокурора ОСОБА_6

особи, щодо якої застосовано примусові

заходи медичного характеру ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представників медичного закладу ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у провадженні про продовження застосування примусових заходів медичного характеру, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, на підставі невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та постановити нову ухвалу, якою примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_7 змінити на примусові заходи медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з посиленим наглядом.

Оскаржуваною ухвалою суду щодо ОСОБА_7 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.07.2016 року, в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Обгрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.07.2016 року ОСОБА_7 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення у стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України, та до нього застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
Аналізуючи доводи заяви лікаря-психіатра щодо необхідності продовження застосування зазначених примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 страждає на хронічний психічний розлад та досі виявляє особливу небезпеку для оточуючих.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що ОСОБА_7 знаходиться в лікарні з суворим наглядом вже значний час і з його слів почуває себе добре, небезпеки для оточуючих не виявляє. За таких обставин, на думку захисника, подальше перебування ОСОБА_7 в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом є недоцільним, а тому перебування останнього в умовах лікарні з посиленим наглядом буде достатнім.

Заслухавши суддю-доповідача; ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити в повному обсязі; прокурора, який заперечував проти задоволення скарги захисника, посилаючись на її безпідставність; представників медичного закладу, які просили скаргу залишити без задоволення, ухвалу місцевого суду - без змін; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 94, ст. 95 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги.
Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» № 35 від 10 січня 2017 року, ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання, в клінічній картині якого спостерігається актуальна афективно насичена параноїдна симптоматика з маячними ідеями переслідування, впливу, отруєння, порчі, чаклунства, збитку на адресу конкретної особи (потерпілого). Наявні виражені формальні порушення мислення у вигляді паралогічності, непослідовності, порушення цілеспрямованості і продуктивності, резонерства, зісковзувань. Емоційно неадекватний, парадоксальний. Спостерігається анозогнозія, порушення критичних, прогностичних, адаптаційних функцій. Викладене свідчить про зберігання особливої небезпеки хворого для оточуючих.
В запереченнях на апеляційну скаргу лікар-психіатр ОСОБА_9 зазначає, що ОСОБА_7 має хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїчної і на час звернення до суду з заявою також не може давати звіт своїм діям і керувати ними, у зв`язку з чим потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом. Вказує, що наявність у ОСОБА_7 вказаного захворювання підтверджується лікарсько-консультативною комісією та комісією лікарів-психіатрів закладу, міжрайонною медико-соціальною експертною комісією, а також проведеними патопсихологічними дослідженнями. Звертає увагу, що симптоматика та механізм, що детермінували скоєння суспільно небезпечного діяння, у більшості випадків зумовлюють подібні повторні суспільно небезпечні діяння.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі обставини, які мають значення для даної категорії справи, долучену медичну документацію та матеріали особової справи ОСОБА_7 .
Колегія суддів вважає, що час, протягом якого до ОСОБА_7 застосовуються примусові заходи медичного характеру, є об`єктивно недостатнім, оскільки, як вбачається з висновку комісії лікарів психіатрів, за своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує продовження застосування до нього примусових заходів медичного характеру саме такого виду.
Згідно ч. 2 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.
На підставі вищезазначеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 становить суспільну небезпеку, а тому застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом є необхідним та достатнім заходом, оскільки з матеріалів справи та висновків лікарів-психіатрів не вбачається того, що ОСОБА_7 видужав та стан його здоров`я значно покращився, внаслідок чого відпала б потреба в раніше застосованих заходах.

Доводи апеляційної скарги захисника, які зводяться до того, що ОСОБА_7 вже значний час знаходиться у вказаній лікарні та повідомляє про своє добре самопочуття, колегія суддів вважає нікчемними, оскільки вони спростовуються викладеними у належній формі висновками спеціалістів у галузі психіатрії, розумні підстави для сумнівів у компетентності та об`єктивності яких відсутні.
Оскаржувана ухвала відповідає вимогам ст. 370 КПК України і є законною, обґрунтованою і достатньо вмотивованою.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст.87, 412 КПК України які були б підставою для змінити чи скасування ухвали, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 514 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4