Справа № 460/2713/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Яворівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, розлученого, безпартійного, військовозобов`язаного, не судимого, -
за ч.4 ст.407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
18 січня 2012 року, ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Цього ж дня, наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №11. ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу вказаної військової частини.
У військовій частині НОМЕР_1 (військовій частині-польова пошта НОМЕР_2 ) ОСОБА_4 проходив службу на різних посадах, останньою з яких є командир бойової машини-командир відділення, з військовим званням молодший сержант.
Відповідно до положень ч.1 п.2. ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відтак, з 18 січня 2012 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини, він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку.
Вимоги ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16-17, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних сил України, виявляти повагу до командирів (начальників), старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указами Президента України від 01 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», від 02 березня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» та «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року, Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, а в державі оголошено часткову мобілізацію.
Відповідно до ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», для громадян. які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначання на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Окрім цього, ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зі змінами, визначеного, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України.
Вимоги ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.129-130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язують забезпечувати у військовій частині постійну бойову готовність, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконувати службові обов`язки. Зобов`язують військовослужбовців у службовий час потійно знаходитися в розташуванні військової частини або місця служби в не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Разом з тим, молодший сержант ОСОБА_4 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, вчинив злочин при наступних обставинах.
Так, відповідно до бойового розпорядження командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №502/2/1/64 від 17 лютого 2015 року плану відновлення боєздатності військової частини-польова пошта НОМЕР_2 та наказу командира частини № НОМЕР_3 від 01 березня 2016 року, молодщий сержант ОСОБА_4 був залучений для проведення табірного збору на полігоні, розташованого у Львівській області Яворівському районі селі Дубровиця - Міжнародний цент миротворчості та безпеки.
20 березня 2016 року, молодший сержант ОСОБА_4 , перебуваючи на службі у військовій частині-польова пошта НОМЕР_2 за місцем тимчасової дислокації на військовому полігоні в АДРЕСА_2 , близько обідньої пори, без дозволу командира самовільно залишив місце служби та відправився до місця свого проживання в АДРЕСА_1 .
20 березня 2016 року, о 18 годині 50 хвилин, під час перевірки наявності особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , розташованої в АДРЕСА_2 , було встановлено відсутність молодшого сержанта ОСОБА_4 .
У вказаний день та час по 22 липня 2016 року, тобто до моменту з`явлення до військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , молодший сержант ОСОБА_4 для несення служби до віськової частини-польова пошта НОМЕР_2 , без поважних причин не з`явився.
Відтак, у період часу з 20 березня 2016 року по 22 липня 2016 року, тобто до моменту з`явлення до військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , молодший сержант ОСОБА_4 був відсутній без поважних причин на службі у військовій частині-польова пошта НОМЕР_2 та проводив службовий час на власний розсуд, перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 .
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, нез`явившись вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину та підтвердив факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що так як йому відмовили у звільненні з військової служби, він, без дозволу командира поїхав додому. Пізніше, він повернувся на службу і продовжив виконання військових обов`язків. Розуміє, що порушив закон, щиро розкаюється у вчиненому, завіривши, що подібного більше вчиняти ніколи не буде, просить також суворо його не карати.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення військової частини та місця служби та нез`явлення ОСОБА_4 вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.
При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, нез`явившись вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду
Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем служби, приймав безпосередню участь в зоні АТО, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю визнає свою вину, на даний час звільнений із Збройних сил України в запас, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, призначивши йому покарання, у виді позбавлення волі на строк три роки.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.
Згідно ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обовязки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1