Справа № 361/3214/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/16/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 26.01.2017

ВИРОК
Іменем України
26 січня 2017 року м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченої: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Броварського міськрайонноого суду Київської області від 14 червня 2016 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Бровари Київської області, громадянку України, з середньою технічною освітою, тимчасово не працюючу, не одружену, маючу на утриманні неповнолітню дитину 2013 р.н., інваліда 2 групи, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судиму, востаннє 15 квітня 2010 року Дніпровським районним судом в м. Києві за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.12.2011 покарання у виді позбавлення волі замінено на обмеження волі строком на 2 роки 5 місяців 6 днів, постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30.08.2012 звільнено умовно достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 4 дні,-

засуджено за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України до покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_8 покараня шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

У відповідності до ст. 79 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з дворічним строком випробовування і покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_8 змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши її з під варти в залі суду.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно із вироком, ОСОБА_8 , будучи раніше судимою 15.04.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на шлях виправлення не стала та маючи не зняту і не погашену в установленому порядку судимість, вчинила нові злочини за наступних обставин.

08.02.2016 року приблизно у період часу з 07 год. 30 хв. до 15 год. 30 хв. (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні дошкільного навчального закладу «Ромашка», що розташований за адресою: Київська область м. Бровари, вул. М. Лагунової, 3 А, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідків, діючи з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу повторно таємно викрала коляску дитячу торгової марки «Baby - Tilly» модель «RiderSB 0002», належну ОСОБА_9 , вартістю 758 гривень 94 копійки, чим завдала потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.

У подальшому, ОСОБА_8 заволодівши викраденим майном розпорядилася ним на власний розсуд.

Окрім цього, 14.03.2016 року, приблизно у період часу з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні палати № 8 кардіологічного відділення Броварської центральної районної лікарні, розташованої за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Шевченка, 14, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, передбачаючи настання негативних наслідків, діючи умисно, вважаючи, що її дії залишаться непоміченими присутніми у палаті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підійшла до вішака та повторно таємно, шляхом вільного доступу взяла грошові кошти у сумі 3509 грн. з кишені куртки ОСОБА_10 , однак ОСОБА_8 з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочинного умислу до кінця, оскільки була зупинена ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи вирок суду першої інстанції в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченої, доведеності її вини та не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Так, апелянт зазначає, що судом при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 не було враховано того, що остання неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, згідно протоколу про затримання особи та ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.05.2016 року їй було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зміг би запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, так як ОСОБА_8 була оголошена в розшук у зв`язку з ухиленням від органу досудового розслідування та будучи судимою за вчинення корисливого злочину, знову вчинила два умисних корисливих злочини.

Також, на думку прокурора вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 на протязі одного місяця двох умисних корисливих злочинів, вказує на те, що остання будучи раніше судимою за вчинення умисного корисливого злочину, належних висновків не зробила і продовжила злочинну діяльність, а тому заслуговує на покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства позбавлення волі реально. Не зважаючи на це, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 79 КК України, яке не відповідає особі обвинуваченої.

В зв`язку з цим прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_8 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання за ч.2 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити;

обвинувачену та її захисника, які проти апеляційної скарги прокурора заперечували та просили відмовити в її задоволенні;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинувачену з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікації її дій за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні нею таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно та незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд першої інстанції дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка раніше судима за вчинення умисних злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, не є небезпечною для суспільства, має на утриманні неповнолітнього сина, є інвалідом 2 групи, хворіє на тяжке інфекційне захворювання, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дійшов до обґрунтованого висновку, про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкцій інкримінованих їй статтей, а саме зач.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначив ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На думку колегії суддів указаний строк відбування покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, вирок в цій частині належним чином мотивований.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 79 КК України, відповідно до якої обвинувачена ОСОБА_8 була звільнена судом від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Згідно ч.1 ст.79 КК України у разі призначення покарання у виді позбавлення волі жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільно від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Обґрунтовуючи звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, суд послався на наявність у обвинуваченої пом`якшуючої її покарання обставини щирого каяття, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є злочинами середньої тяжкості, а також те, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується посередньо, не є небезпечною для суспільства, має на утриманні неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом 2 групи, хворіє на тяжке інфекційне захворювання, що значно знижує суспільну небезпечність особи обвинуваченої ОСОБА_8 .

Однак, всі зазначені обставини вже були враховані судом першої інстанції при призначені обвинуваченій ОСОБА_8 покарання. При цьому, застосовуючи до ОСОБА_8 положення ст. 79 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності та будучи в останнє судимою за вчинення умисного корисливого злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, належних висновків для себе не зробила, продовжила злочинну діяльність та вчинила нові умисні злочини, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку та неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченої без ізоляції від суспільства.

Під час апеляційного розгляду, ОСОБА_8 чотири рази викликалася в судові засідання, однак до суду апеляційної інстанції не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, до неї двічі судом застосовувався приводи, які виконані не були, в результаті чого ОСОБА_8 була оголошу в розшук.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення засудженої без відбування покарання, належним чином не вмотивований, що призвело до необґрунтованого звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.79 КК України.

Таким чином, з огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 в частині звільнення її від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі статті 79 КК України підлягає скасуванню з постановленням в цій частині свого вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 420 колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_8 скасувати в частині звільнення її від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 79 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 вважати засудженою за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4