У Х В А Л А
22.12.2016 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю представника скаржника ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого , -
в с т а н о в и в:
В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримала за викладених в ній обставин та просила задовольнити в повному обсязі.
Слідчий в судове засідання не з"явився, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду скарги.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника скаржника, вивчивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.
На підставі даної ухвали під час обшуку було вилучено документи, що належать ОСОБА_4 , а саме:
2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизи землевпорядної документації
3) електронний документ.
Тобто, ОСОБА_4 частину вищевказаної земельної ділянки набула на підставі договору, який не укладався з ОСОБА_7 .
Як вбачається із ухвали Рівненського міського суду від 18.11.2016 року дозвіл на відшукування та вилучення документів, що належать ОСОБА_4 щодо державної реєстрації земельних ділянок, слідчим суддею не надавався.
Згідно зі ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Водночас, відповідно до ст. 131 Земельного кодексу України, набуття права власності на земельні ділянки на підставі інших цивільно-правових угод . Громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.
Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.
Частиною 1 статті 19 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Відповідно до Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель» №548 від 23.07.2010 року, землі сільськогосподарського призначення поділяються на види за їх використанням серед яких, зокрема, визначене цільове призначення такої землі як для індивідуального садівництва.
Відповідно до частини статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство», земельні ділянки особистого селянського господарства можуть використовуватися для ведення особистого селянського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Стаття 1 Закону України «Про землеустрій», містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ст. 20 ЗК України, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Частиною третьою цієї статті встановлено, що зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.
Частиною п`ятою цієї статті визначено, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Пункт «а» частини 3 статті 22 ЗК України передбачає, що громадянам землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до ст. 33 ЗК України, земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.
Таким чином, всі інші види використання земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення, передбачають зміну цільового призначення.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений.
Виходячи із принципу Земельного кодексу щодо раціонального використання та охорони земель, випливає, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі.
З огляду на це, фактично зміна цільового призначення (виду використання) відбувається в межах однієї категорії земельних ділянок земель сільськогосподарського призначення, з земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на земельну ділянку для індивідуального садівництва.
Крім того, статтею 715 Цивільного кодексу України передбачена можливість здійснення обміну майном укладення договору міни.
Відповідно до статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками.
Відповідно до пункту 5 Методичних рекомендацій щодо застосування нотаріусами деяких положень цивільного законодавства та земельного законодавства при посвідченні правочинів, предметом яких є нерухоме майно, затверджених Консультативно-методичною радою з питань нотаріату при Департаменті нотаріату, фінансового моніторингу юридичних послуг та реєстрації адвокатських об`єднань від 26.11.2010, щодо місця розташування земельних ділянок, які можуть бути предметом обміну, будь-яких обмежень із зазначеного питання чинним законодавства не встановлено.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05.06.2003, у разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянкам здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально.
Вищевказаний закон був прийнятий у 2003 році та регулює порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв). Цим Законом не було врегульовано питання щодо земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) із земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, оскільки на час його прийняття власникам земельних часток (паїв) виділялись земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Таким чином, при посвідченні угод щодо обміну земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, необхідно керуватись положеннями Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України безпосередньо вимогам пункту 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, яким передбачена можливість такого обміну.
Предметом вищевказаних угод можуть бути розпайовані земельні ділянки.
Відповідно до ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Крім того, відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 7 КПК України встановлені загальні засади кримінального провадження, зокрема верховенство права, законність та недоторканість права власності.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною 1 статті 303 КПК України передбачено право на оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього кодексу.
Відповідно до положень ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема у випадках , передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою 173 цього кодексу.
Частиною п`ятою статті 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Оскільки, на вищевказане майно не було накладено арешт, то відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України, таке майно має бути негайно повернуто особі.
Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову в задоволенні скарги.
Оцінюючи в сукупності надані доводи, слідчий суддя приходить до переконання про задоволення скарги ОСОБА_4 , і необхідно зобов"язати старшу слідчу ОСОБА_5 повернути вищевказані документи власнику - ОСОБА_4 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 169,171,307,309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ :
Скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвала оскарженняю не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1