АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2174/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

підозрюваного ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора четвертого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено частково клопотання заступника Генерального прокурора України - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_11 та продовжено строк тримання під вартою до 28 травня 2017 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 2 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 200 000 (три мільйони двісті тисяч) грн. щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, одруженого, який займається адвокатською діяльністю (свідоцтво № 2990), помічника народного депутата ОСОБА_12 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України.

Згідно ухвали, слідчий суддя врахувавши наявність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати, прийшов до висновку про наявність підстав для продовження ОСОБА_10 строку тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатніми для запобігання ризикам у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 , захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , подали апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, та постановити нову ухвалу, якою продовжити строк тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 з визначенням застави у розмірі 3 125 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5 000 000 грн, а у разі застосування на час розгляду даної апеляційної скарги до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді застави, визначеному оскаржуваною ухвалою, просить надати дозвіл на затримання ОСОБА_10 для доставки до установи попереднього ув`язнення для виконання рішення суду до внесення застави у повному обсязі.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор вказує, що слідчим суддею не надано належної оцінки доводам, викладеним у клопотанні про те що, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні злочинів у складі злочинної організації, яка внаслідок реалізації протиправної заздалегідь розробленої схеми заволоділа чужим майном, вартість якого згідно висновку судово- економічної експертизи складає 740 065 924,96 грн. Додає, що підозрюваний має у користуванні велику кількість транспортних засобів, в тому числі два повітряні судна, що на думку апелянта, свідчить про наявність у даної злочинної організації значних матеріальних активів, які можуть бути використані для внесення застави на користь її учасників.
Апелянт зазначає, що розмір збитків, завданих протиправною діяльністю злочинної організації, до складу якої, відповідно до висунутої підозри, входив ОСОБА_10 , майновий стан її учасників, його особистий майновий стан та обсяг активів, що перебувають у користуванні злочинної організації, не дозволяють обґрунтовано вважати, що розмір застави у 3 200 000 грн., достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, покладених на нього оскаржуваною ухвалою.
На думку прокурора, розмір застави у розмірі 5 000 000 грн., є достатнім та помірним для цієї особи та не призведе до неможливості виконання застави.
Одночасно прокурор вказує, на те, що в ухвалі слідчого судді відсутня інформаціяпро місце її постановлення, та відсутнє нормативне посилання і обґрунтування щодо складання короткого тексту ухвали, що на думку апелянта обмежує сторони процесу у поданні апеляційних скарг на вказане рішення.
Захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування наведених вимог апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала, в порушення національного і міжнародного кримінально-процесуального законодавства, не містить обставин, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою. Додає, що працівники слідчих органів під час досудового розслідування не встановили нових ризиків, що виникли за час тримання під вартою ОСОБА_10 , а ризики переліченні в клопотанні повторюють ризики, перелічені прокуратурою під час обрання першого запобіжного заходу щодо підозрюваного.

Далі апелянт вказує, що слідчим суддею не враховано доводи сторони захисту про унеможливлення переховування ОСОБА_10 шляхом передачі органам слідства на зберігання документів, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, та готовність підозрюваного за першим викликом прибувати до слідчого, детектива, прокурора, суду, повністю усвідомлюючи наслідки невиконання своїх процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 181 КПК України.
Також захисник зазначає, що у клопотанні прокурора не наведено обґрунтування того, що ризики, котрі існували на момент затримання підозрюваного, не зменшилися та існують на даний час, як і не обґрунтовано недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання.
Крім того, на думку апелянта, посилання прокурора на те, що ОСОБА_10 намагався відслідкувати дії детективів НАБУ, не дає підстав вважати, що останній має можливість впливу або впливав на свідків. Додає, що стороною обвинувачення не доведено що телефон, вилучений у ОСОБА_10 , під час перебування під вартою, належить підозрюваному, та не доведено, що ОСОБА_10 мав можливість користуватися ним.
Також захисник зазначає, що прокурором не надано доказів на підтвердження наявності стійких ділових та дружніх звязків з представниками правоохоронних органів, органами державної влади, народними депутатами та яким чином відповідні зв`язки можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Крім того, апелянт додає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні вже завершилося та зібрано достатньо доказів для складання обвинувального акту, а тому на думку захисника, вказані обставини разом з виключно позитивними характеристиками підозрюваного та наявністю у нього міцних соціальних зв`язків, свідчать про відсутність будь-яких ризиків, які виправдовують тримання ОСОБА_10 під вартою.
Захисник ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити підозрюваному запобіжний захід з тримання під вартою на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення, є безпідставними. Додає, що наявність закордонного паспорту громадянина України та виїзд за межі країни останнім часом не може бути підтвердженням ризику переховування і підставою тримання особи в слідчому ізоляторі.

Також, апелянт звертає увагу суду на те, що у даному кримінальному провадженні вже зібрані докази, які є достатніми для складання обвинувального акту, а тому ОСОБА_10 не може впливати на свідків та або знищити, приховати чи спотворити речі, які мають значення для кримінального провадження.

Далі захисник вказує, що у намаганні довести ризики, сторона обвинуваченнявдається до посилань на відомості, що становлять адвокатську таємницю, які отримані незаконним шляхом при проведенні обшуку у приміщенні - приймальній Народного депутата України, чому була надана відповідна правова оцінка в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 01.07.2016року.

Крім того, захисник зазначає, що підозрюваний одружений, має двох дітейта матір пенсіонерку, має сталі родинні зв`язки, постійно проживає на території України та є громадянином України, офіційно працює, виключно позитивно характеризується за місцем свого постійного проживання та роботи, має незадовільний стан здоров`я.

У підсумку автор апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею, у порушення вимог ст. 196 КПК України, в оскаржуваній ухвалі не вказано обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не наведено посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини, а також не вказанокримінальне правопорушення, його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність, у якому підозрюється особа. Додає, що в оскаржуваній ухвалі відсутня мотивувальна частина.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали подані апеляційні скарги і просили їх задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити та заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, вивчивши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників та прокурора не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування, а Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Генеральної прокуратури України процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000106, відомості про яке 15.02.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якому повідомлено про підозру ОСОБА_13 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255 ч.1, 28 ч. 4 - 191 ч. 5, 28 ч. 4 - 205 ч. 2, 28 ч. 4 - 209 ч. 3, 28 ч. 4 - 364- 1 ч. 2, 28 ч. 4 - 366 ч. 2, 388 ч. 1 КК України, ОСОБА_14 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255 ч 1, 28 ч. 4 - 191 ч. 5, 28 ч. 4 - 364-1 ч. 2, 28 ч. 4 - 366 ч. 2, 28 ч. 4 - 205 ч. 2 КК України, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255 ч.1, 28 ч. 4 -191 ч. 5, 28 ч. 4 - 205 ч. 2 КК України, ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 255 ч.1, 28 ч. 4 - 191 ч. 5, 28 ч. 4 - 205 ч. 2, 28 ч. 4 - 209 ч. 3 КК України, а також ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 за ст.ст. 255 ч.1, 28 ч. 4 - 191 ч. 5 КК України.

15 лютого 2017 року ОСОБА_10 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.06.2016 року до підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 години 00 хвилин 13.08.2016 року.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.08.2016 року строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_10 продовжено до 12.10.2016 року.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2016 року стосовно підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01 години 05 хвилин 25.11.2016 року.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.11.2016 року строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_10 продовжено до 15.12.2016 року.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09.12.2016 року строк тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_10 продовжено до 06.02.2017 року.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.02.2017 року строк тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_10 продовжено до 01.04.2017 року та визначено заставу у розмірі 3 125 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 5 000 000 грн.

27 березня 2017 року підозрюваному ОСОБА_10 та його захиснику надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження обраного строку запобіжного заходу.

Заступник Генерального прокурора України - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_20 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження ОСОБА_10 строку тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року дане клопотання задоволено частково та продовжено ОСОБА_10 строк тримання під вартою до 28 травня 2017 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 2 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 200 000 (три мільйони двісті тисяч) грн.
Під час розгляду клопотання про продовженняОСОБА_10 строку тримання під вартою, слідчий суддяправильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозруОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України, що не оспорюється в апеляційних скаргах.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризику можливості підозрюваного незаконно впливати на свідків, експерта чи спеціаліста у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки сторона обвинувачення в повному обсязі довела суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_10 на свободу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте захисниками у судовому засіданні не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, які свідчать про відсутність ризиків, а тому вимоги апеляційної скарги захисників в цій частині, єнеобгрунтованими.
Посилання захисника ОСОБА_8 на те, що працівники слідчих органів не встановили нових ризиків, що виникли за час тримання ОСОБА_10 під вартою, не заслуговують на увагу, з урахуванням того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені у ході досудового розслідування не зменшилися та продовжують існувати, у зв`язку із чим слідчий суддя дійшовправильно висновку про недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_10 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, обґрунтувавши при цьому причини, з яких не може бути застосовано жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Посилання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на достатність зібраних даних для складання обвинувального акту, що, на думку адвокатів, свідчить про відсутність ризику впливу підозрюваного на свідків або знищення речей, які мають істотне значення для кримінального провадження, є необгрунтованими, оскільки сам по собі факт складання обвинувального акту не свідчить про припинення існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Твердження захисника ОСОБА_9 про відсутність в ухвалі слідчого судді обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про те, що слідчим суддею не вказано кримінальне правопорушення, його суть, правову кваліфікацію із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність, у якому підозрюється особа, відсутність мотивувальної частини, є непереконливими, оскільки спростовуються змістом оскаржуваного рішення, яке ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду. Підстав вважати ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, колегія суддів не вбачає.

В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_10 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які посилається захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі.

Посилання захисника ОСОБА_8 на недоведеність стороною обвинувачення того, що телефон, вилучений у ОСОБА_10 , під час його перебування під вартою, належить підозрюваному та на недоведеність того, що ОСОБА_10 мав можливість користуватися ним та на те, що прокурором не надано доказів на підтвердження наявності стійких ділових та дружніх звязків з представниками правоохоронних органів, не заслуговують на увагу, оскільки не свідчать про можливість запобігання належній процесуальній поведінці підозрюваного шляхом застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт.
Твердження захисника ОСОБА_9 стосовно того, що наявність закордонного паспорту та виїзд особи за межі України не може бути підтвердженням ризику переховування та тримання особи під вартою, не заслуговують на увагу, з урахуванням того, що у даному конкретному випадку підставою для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_10 є наявність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованих кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Крім того, посилання захисника ОСОБА_8 на неможливість переховування підозрюваного ОСОБА_10 , оскільки останній передав органам слідства на зберігання документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, не заслуговують на увагу, оскільки передача таких документів не визначена законом самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження строку тримання особи під вартою.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про визначення підозрюваному застави у розмірі 2 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 200 000 (три мільйони двісті тисяч) грн., виходячи з наступного.
Так, відповідно до частини 5 п. 3 ст. 183 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя, врахувавши обставини кримінального провадження, характер повідомленої підозри, дані про особу підозрюваного ОСОБА_10 , його майновий стан, врахувавши розмір завданої шкоди, кількість підозрюваних у даному кримінальному провадженні, ступінь участіпідозрюваного ОСОБА_10 у кримінальному правопорушенні, прийшов до висновку про те, що визначена судом застава забезпечить належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками, з чим погоджується і колегія суддів.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати його таким, що не зможе достатньою мірою забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, як про це йде мова в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає. Не надано стороною обвинувачення і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доказів того, що саме збільшення застави з 2 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб до 3 125 прожиткових мінімумів для працездатних осіб може забезпечити належну процесуальну поведінку.

Крім того, посилання прокурора на те, що в ухвалі слідчого судді відсутня інформація про місце її постановлення, нормативне посилання і обґрунтування щодо складання короткого тексту ухвали, є необгрунтованим, оскільки спростовується змістом вступної та резолютивної частини ухвали (а.с. 86 т. 4), відповідно до якого в ухвалі висвітлені питання, на відсутність яких посилається прокурор.

З огляду на викладене, вимоги апеляційних скарг прокурора та захисників щодо незаконності ухвали слідчого судді, є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, а зазначені в апеляційних скаргах підстави, в яких апелянти просять скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційних скаргах захисників та прокурора, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року, якою задоволено частково клопотання заступника Генерального прокурора України - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_11 та продовжено щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 28 травня 2017 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 2 000 прожиткових мінімумів, що становить 3 200 000 (три мільйони двісті тисяч) грн. залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4