Єдиний унікальний номер 233/4105/16-к
Номер провадження 11-кп/775/512/2017

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.04.2017р., яким обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дружківка Донецької області та мешкає в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на десять років,

за участю прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.04.2017р., обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на десять років.

Обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 26.06.2016р. приблизно о 13.00 год., між обвинуваченим ОСОБА_6 , який знаходився за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , та потерпілим ОСОБА_11 , який знаходився за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , трапилась сварка, під час якої у ОСОБА_6 на ґрунті неприязні до ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на противоправне заподіяння смерті останньому. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , пришукав одноствольну гладкоствольну мисливську рушницю «Іж К» № НОМЕР_1 , 16-го калібру, та з нею пішов до роздільного паркану будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , де в той час на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , знаходився ОСОБА_11 , та побачивши останнього, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на противоправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , зробив один прицільний постріл із зазначеної рушниці в останнього, заподіявши ОСОБА_11 наступні тілесні ушкодження: множинні вогнепальні поранення грудної клітини, живота та верхніх кінцівок з ушкодженням серцевої сорочки, серця, аорти, легеневої артерії і вени, легень, печінки, селезінки, кишок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння. Від отриманого шротового сліпого поранення груді, животу, верхніх кінцівок з ушкодженням серцевої сорочки, серця, аорти, легеневої артерії і вени, легень, печінки, селезінки, кишок, яке ускладнилось масивною кровотечею, ОСОБА_11 одразу помер на місці вчинення злочину.

На зазначений вирок суду захисником ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 :

-вважає вирок суду незаконним, що прийнятий з порушенням ст. ст. 3,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі Конвенція) та грубим порушенням кримінального процесуального закону, що виразилось у невзятті до уваги судом першої інстанції при вирішенні питання продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в слідчому ізоляторі м. Бахмута Донецької області його стану здоров`я, необхідного дообстеження та тривалого лікування в умовах спеціального лікувального закладу;

-вказує, що порушення ст. 6 Конвенції виразилось також у відмові стороною захисту від заявлених нею клопотань про проведення психологічної експертизи, про допит свідків, про надання доручення органу досудового розслідування в порядку ст. 333 КПК України для огляду місця події з метою виявлення предмета, яким потерпілий кидав у ОСОБА_6 перед тим, як відбувся постріл, через стан здоров`я обвинуваченого, його страждання від онкологічного захворювання та ненадання йому медичної допомоги, ;

-зазначає, що суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 115 ч.1 КК України не взяв до уваги показання обвинуваченого в частині вчинення ним дій в стані сильного душевного хвилювання, яке було викликано діями потерпілого, та ніякими доказами не спростував, у зв`язку з чим дії ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ст. 116 КК України;

-вказує, що суд не взяв до уваги особу потерпілого, який раніше неодноразово судимий, характеризується свідками та відповідно до характеристики як людина агресивна, схильна до насильства, яка могла зайти до будь-кого на подвір`я та заподіяти тілесні ушкодження; обвинувачений неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування та поліції зі скаргами на потерпілого та його співмешканку, неодноразово сварився з потерпілим, та з урахуванням віку, стану здоров`я потерпілого відчував сильний страх за своє здоров`я та життя, що є підставою для перекваліфікації дій обвинуваченого, чого взагалі не висвітлено у вироку суду;

-зазначає, що при призначенні обвинуваченому занадто суворого покарання суд не врахував в достатній мірі особу обвинуваченого, якому 77 років, він має стійкі соціальні зв`язки, а саме у власності будинок та квартиру, перебуває у цивільному шлюбі, має трьох синів, є пенсіонером, ветераном праці, отримує пенсію на Україні, все життя мешкає в Україні, характеризується позитивно, раніше не судимий, хворіє на ряд тяжких хвороб;

-прохає скасувати вирок, змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції; у випадку непогодження з доводами апеляційної скарги призначити обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене ст. 115 ч.1 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6

-вважає, що ним був застрелений потерпілий, який напав на нього з метою фізичної розправи, та він для захисту свого життя застосував зброю, оскільки потерпілий був в два рази молодший від нього та сильніший, іншим способом він не зміг би зупинити потерпілого, тобто знаходився у стані необхідної оборони;

-вважає, що його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, не підтверджується жодним доказом, оскільки рушниця не була підготовлена до вбивства крупних тварин та людини, патрон був заряджений дріб`ю, як пшоно, для відстрілу невеликих птиць, що підтверджується висновком експертизи, що в свою чергу спростовує обвинувачення про те, що рушниця підготовлена для вбивства потерпілого;

-зазначає, що в матеріалах кримінального провадження є відео з мобільного телефону потерпілого ОСОБА_11 , коли той йшов до нього з погрозою фізичної розправи, на якому видно, що він особисто стояв біля паркану, двома руками обпершись на паркан, рушниця, яку він приніс для свого захисту, стояла поряд на землі; він почав розмовляти з потерпілим, як замінити паркан, потерпілий в цей час напував теля з відра на відстані 7 8 м від паркану та відмовився розмовляти з ним, відповів, що паркан належить йому, та буде паркан прибирати, після чого кинув відро із застосуванням нецензурної лайки почав виказувати йому погрози заподіяння тілесних ушкоджень та пішов на нього, коли відстань між ними скоротилась приблизно до двох метрів та погроза фізичної розправи над ним стала реальною, він особисто підняв рушницю та з метою захисту свого здоров`я та життя зробив постріл в тулуб потерпілого;

-вважає, що одним доказом того, що він умисно не бажав вбивати потерпілого, є те, що він стріляв в його тулуб, а не в голову;

-зазначає, що ні при проведенні досудового розслідування, ні в судовому засіданні не здобуто доказів його винуватості за ст. 115 ч.1 КК України, крім недоведених припущень; не було проведено всебічного, повного та об`єктивного досудового розслідування; судового першої інстанції не були всебічно повно та об`єктивно встановлені фактичні обставини справи без урахування того, що відсутні докази його винуватості у вбивстві потерпілого, що він та його дружина є пенсіонерами, ветеранами праці, більше двох років терпіли психічне насильство з боку потерпілого та його співмешканки, у зв`язку з чим вони з дружиною неодноразово звертались до різних інстанцій, але ніхто їм не допоміг та не захистив;

-вказує, що в ході судового слідства була проігнорована ст. 55 КК України; при розслідуванні кримінального провадження з боку матері потерпілого, яка раніше багато років працювала в органі державної влади Костянтинівського р-ну Донецької області, її відомі всі керівники району та вона вільно може впливати на слідчу та судову діяльність;

-вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, як несправедливий та нечесний, змінити обвинувачення за ст. 115 ч.1 КК України на ст. 118 або ст. 116 КК України та призначити йому справедливе покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника та прохали залишити вирок без змін, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , які підтримали доводи поданих ним апеляційних скарг та прохали їх задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційних скарг захисника та обвинуваченого за таких підстав.

При розгляді кримінального провадження по суті судом першої інстанції ( далі суді) були всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України підтверджені доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Висновки суду викладені в мотивувальній та резолютивній частині вироку узгоджені між собою та не містять протиріч.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Подія кримінального правопорушення та винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.1 КК України у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Судом був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, які були надані ним в судовому засіданні у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що з ОСОБА_11 на протязі більше двох років він проживав по сусідству, їх домоволодіння межували. Відносини між ними були різні, і гарні, і погані. Кубан його то ображав, то вів себе нормально. 26.06.2016р. близько 11 год. ОСОБА_11 з співмешканкою ОСОБА_12 приїхали з ринку, вранці вони різали теля. Близько 12 год. він пішов спати, потім почув, що лаяв собака, вийшов та побачив, що ОСОБА_11 був у себе у дворі, але був відкинутий дріт на паркані, щоб худоба з території ОСОБА_11 не йшла на його город. Він покликав ОСОБА_11 , але той сказав, що це його паркан, при цьому нахилив паркан і потім повернув на місце. У нього є мисливська рушниця, для відстрілу хижих птахів, яка з 2004 р. стояла у сараї, оскільки він тримає голубів, після розмови з ОСОБА_11 він пішов до сараю, взяв цю рушницю і поставив біля паркану, на той випадок, якщо ОСОБА_11 буде нападати на нього, оскільки раніше той погрожував фізичною розправою. Знаходячись на своїй території за, парканом він сказав ОСОБА_11 , який був на своїй території, що потрібно вирішувати проблему з парканом. ОСОБА_11 сказав, що поб`є його і направився до нього. Він захвилювався і коли між ним і ОСОБА_13 залишалося близько 3-х метрів, то підняв рушницю, щоб зупинити його і один раз вистрелив в корпус ОСОБА_11 , від чого той впав. Потім пішов викликати поліцію. У ОСОБА_11 в руках він ніяких предметів не бачив. ОСОБА_11 тільки словесно погрожував побити його, але до дій ніколи не переходив. Вважав, що він вистрілив в ОСОБА_11 правомірно, захищаючись від його.

Судом першої інстанції у вироку наведена вся сукупність доказів, які спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності у нього умислу на вбивство потерпілого, що він зробив постріл в потерпілого з метою власного захисту.

Так, витягом з ЄРДР від 26.06.2016р. підтверджується, що 26.06.2016р. до ЄРДР внесено відомості про те, що ОСОБА_6 знаходячись за місцем свого мешкання зробив один постріл у грудну клітину ОСОБА_11 , від чого останній помер.

( а.п. 40 т.1 )

Відповідно до протоколів огляду місця події від 26.06.2016р., у АДРЕСА_1 за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_11 на місті вчинення злочину оглянутий труп потерпілого ОСОБА_11 з видимими тілесними ушкодженнями та вилучено мобільний телефон «Samsung» Також в ході огляду місця події у АДРЕСА_1 за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_6 вилучено мисливську рушницю «Іж» 16-го калібру, два набої та гільзу 16-го калібру.

(а.п. 42-50, 51-54 т.1)

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції показала, що з загиблим вони проживали однією сім`єю, ОСОБА_6 є їх сусідом. 26.06.2016р. близько 13 години вона бачила, що ОСОБА_6 стояв біля паркану на своїй території, ОСОБА_11 знаходився на відстані приблизно 5-6 метрів від паркану, в одній руці тримав цигарку, а в іншій телефон, оскільки хотів все зняти на камеру і показати поліції. В цей час ОСОБА_6 підняв рушницю і зробив один постріл, після чого ОСОБА_11 розвернувся до ОСОБА_6 спиною, впав на коліна і зігнувся. ОСОБА_6 розвернувся і пішов до свого будинку. Вона чула, як дружина спитала у ОСОБА_6 «Ну що, ти його вбив?», на що ОСОБА_6 відповів: «Так, вбив, прямо в серце влучив». Потім вона особисто зателефонувала до швидкої, поліції та матері потерпілого.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 09.07.2016р., підтверджується, що свідок ОСОБА_12 на місті події розповіла та показала обставини здійснення ОСОБА_6 пострілу з рушниці в її чоловіка ОСОБА_11

(а.п. 72-76 т.1)

Свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції повідомила, що загиблий ОСОБА_11 був її сином та проживав по сусідству з ОСОБА_14 . ОСОБА_6 постійно провокував сина на сварки, псував майно. Син купував худобу і різав її у дворі, це не подобалося ОСОБА_14 , останній постійно на це скаржився. 26.06.2016р. їй зателефонувала ОСОБА_15 і сказала, що ОСОБА_11 не дихає. Вона приїхала за місцем проживання сина і побачила, що той неживий лежав у себе у дворі, приблизно метрах в 5-6 від паркану.

Протоколом огляду трупа від 27.06.2016р., підтверджується, що зафіксовані результати огляду трупа потерпілого ОСОБА_11 та виявлені вогнепальні шротові сліпі поранення грудної клітини, живота та верхніх кінцівок з ушкодженням органів та черевної порожнини. Також з трупу ОСОБА_16 були вилучені 12 округлих металевих тіл (дробин)

(а.п. 61 т.1)

Висновком судово-медичної експертизи № 113 від 14.07.2016р., підтверджується, що при дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження: множинні вогнепальні поранення грудної клітки, живота та верхніх кінцівок з ушкодженням серцевої сорочки, серця, аорти, легеневої артерії і вени, легень, печінки, селезінки, кишок; два садна обличчя. Ушкодження грудної клітки, животу, верхніх кінцівок і їх органів являються шротовими (дробовими) сліпими вогнепальними пораненнями, що підтверджується наявністю вхідних вогнепальних ран, сліпих раневих каналів, наявністю пояску осадження навколо ран, наявністю дробі в ранових каналах. Вогнепальні поранення грудної клітки, животу і верхніх кінцівок утворились одномиттєво, внаслідок одного пострілу з гладкоствольної зброї сильного бою, можливо, із якоїсь мисливської рушниці, патрон котрої був знаряджений дробом, на що вказують наявність дробі (шроту) в раневих каналах, ефект первинної мішені (значне розширення ранового каналу від вхідних вогнепальних ран грудної клітки). Ушкодження грудної клітки, животу, верхніх кінцівок і їх органів мають ознаки (небезпека для життя) тяжких тілесних ушкоджень. Два садна обличчя утворилися від дії тупих предметів і мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Всі ушкодження утворились незадовго до настання смерті. Напрямок пострілу, судячи з локалізації вхідних вогнепальних ран і направлення ранових каналів, був спереду назад і дещо справа наліво. В момент пострілу потерпілий розташовувався передньою поверхнею грудної клітки до того, хто стріляв. Це могло бути як у вертикальному, так і в горизонтальному його положенні, і не могло бути в положенні лежачі на животі. Постріл був зроблений з невеликої відстані, про що свідчить відсутність накладення кіптяви по краях вхідних вогнепальних ран і в глибині ранового каналу, відсутність ділянок опалення та підсихання по краях вхідних вогнепальних ран, наявність розташування вхідних вогнепальних ран у вигляді розсипу. Причиною смерті ОСОБА_11 явилось шротове сліпе вогнепальне поранення груді, живота, верхніх кінцівок з ушкодженням серцевої сорочки, серця, аорти, легеневої артерії і вени, легень, печінки, селезінки, кишок, яке ускладнилось масивною кровотечею. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_11 не виявлені спирти, у т.ч. етиловий.

(а.п. 57-60 т.1)

Висновком судової балістичної експертизи № 1632 від 01.08.2016р., підтверджується, що рушниця, вилучена 26.06.2016 року в ході огляду місця події є одноствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю - мисливською рушницею моделі «Іж К» № НОМЕР_1 , 16-го калібру, 1955 року виготовлення, промислового виробництва; рушниця придатна до стрільби мисливськими патронами 16-го калібру. Два патрони, вилучені 26.06.2016р. під час огляду місця події, є боєприпасами до гладкоствольної мисливської зброї - патронами 16-го калібру, споряджені саморобним способом з використанням гільз промислового виробництва; дані патрони придатні до стрільби. Гільза, надана на дослідження, є частиною мисливського патрону НОМЕР_2 калібру промислового виготовлення; до категорії боєприпасів не відноситься. Гільза, надана на дослідження, стріляна з мисливської рушниці «Іж К» № НОМЕР_1 , наданої на дослідження. Дванадцять предметів, надані на дослідження, є частинами мисливських патронів - дробами, які можуть споряджатись в мисливські патрони різного калібру та використовуватись в мисливській вогнепальній зброї, зокрема і в мисливській рушниці моделі «Іж К» № НОМЕР_1 , 16-го калібру, яка надана на дослідження. Дванадцять предметів, надані на дослідження, могли бути використані в патроні 16-го калібру, гільза якого надана на дослідження.

(а.п. 87-95 т.1)

Оглядом у судовому засіданні відеозапису від 26.06.2016р. з мобільного телефону «Samsung», який вилучений під час огляду місця події 26.06.2016р. і належить ОСОБА_11 , підтверджуються обставини вчинення пострілу обвинуваченим ОСОБА_6 в бік ОСОБА_11

(а.п. 111 т.1)

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 739 від 20.07.2016р., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє органічний емоційно-лабільний (астенічний) розлад особистості (органічне ураження ЦНС внаслідок церебросклерозу, перенесеного інсульту (2002 рік), психоорганічний синдром, астенічний варіант). В період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_6 за психічним станом міг у повній мірі усвідомлювати свої дій та керувати ними. Під дію ст. 20 КК України (обмежена осудність) не підпадає. В період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_6 не знаходився у тимчасово хворобливому стані, за психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_6 повністю усвідомлює свої дій та керує ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує

(а.п. 78-83 т.1)

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були зроблені переконливі висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вбивства, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілому ОСОБА_11 , що підтверджується наведеною вище сукупністю доказів.

Суд першої інстанції у вироку належним чином обґрунтував дії ОСОБА_6 за ст. 115 ч.1 КК України шляхом зіставлення ознак фактично вчинених ними діянь та ознак відповідного злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, та обґрунтував фактичними обставинами висновки про їх відповідність.

Умисел обвинуваченого при здійсненні ним пострілу з рушниці з невеликої відстані у тулуб потерпілого був спрямований на позбавлення життя потерпілого та призвів до смерті останнього, який помер від шротового сліпого вогнепального поранення груді, живота, верхніх кінцівок з ушкодженням серцевої сорочки, серця, аорти, легеневої артерії і вени, легень, печінки, селезінки, кишок, яке ускладнилось масивною кровотечею. Зазначені тілесні ушкодження були заподіяні обвинуваченим, який усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх небезпечні наслідки та бажав їх настання.

Між діями обвинуваченого та настанням наслідків є прямий причинний зв`язок.

При вирішенні питання про спрямованість умисел обвинуваченого судом першої інстанції була враховано знаряддя злочину, спосіб його вчинення, локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку обвинуваченого та потерпілого до, під час події, та після вчинення злочину, а саме, що у обвинуваченого була можливість після виникнення конфлікту із потерпілим уникнути подальшого спілкування з ним, проте він пішов до сараю, взяв там рушницю повернувся на місце конфлікту, поставив рушницю біля себе та в ході конфлікту, що продовжився між ним та потерпілим при намаганні потерпілого наблизитись до нього зробив без попередження потерпілого один прицільний постріл в тулуб потерпілого, що призвели до миттєвого вогнепального поранення грудної клітки, живота та верхніх кінцівок потерпілого.

Мотивом вчинення злочину є неприязні стосунки, які склались між обвинуваченим та потерпілим.

Метою вчинення злочину є протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_11 .

Також після вчинення зазначених дій обвинувачений залишив напризволяще потерпілого, та пішов, оскільки доля потерпілого була йому байдужа.

Колегія суддів, при цьому враховує також те, що потерпілий ні словесно, ні шляхом вчинення будь-яких реальних дій, які б загрожували життю та здоров`ю обвинуваченого, не вчиняв.

За таких обставин дії обвинуваченого ОСОБА_6 , визнані у вироку судом доведеними, а саме здійснення ним із зарядженої мисливської рушниці із незначної відстані одного прицільного пострілу у тулуб потерпілого, який в цю мить тримав в руках тільки мобільний телефон та знімав конфлікт на відео, було суспільно небезпечним, а тому не могло створити для обвинуваченого стану необхідної оборони, та в свою чергу перевищення ним меж необхідної оборони, з підстав чого дії обвинуваченого не можуть бути кваліфіковані за ст. 118 КК України.

Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого, про те, що в матеріалах кримінального провадження є відео з мобільного телефону потерпілого ОСОБА_11 , коли той йшов до нього з погрозою фізичної розправи, на якому видно, що він особисто стояв біля паркану, двома руками обпершись на паркан, рушниця, яку він приніс для свого захисту, стояла поряд на землі; він почав розмовляти з потерпілим, як замінити паркан, потерпілий в цей час напував теля з відра на відстані 7 8 м від паркану та відмовився розмовляти з ним, відповів, що паркан належить йому, та буде паркан прибирати, після чого кинув відро із застосуванням нецензурної лайки почав виказувати йому погрози заподіяння тілесних ушкоджень та пішов на нього, коли відстань між ними скоротилась приблизно до двох метрів та погроза фізичної розправи над ним стала реальною, він особисто підняв рушницю та з метою захисту свого здоров`я та життя зробив постріл в тулуб потерпілого, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки в матеріалах кримінального провадження містяться належні, допустимі достовірні та достатні докази вчинення обвинуваченим умисного вбивства потерпілого з мотиву неприязних відносин.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 116 КК України, то колегія суддів вважає, що вони також є надуманими, оскільки обвинувачений не знаходився під час здійснення ним пострілу у потерпілого при вказаних вище обставинах у стані фізіологічного афекту, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази про наявність у обвинуваченого під час події злочину сильного душевного хвилювання, яке було б викликане протизаконним насильством, систематичним знущанням, та тяжкою образою з боку потерпілого.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 про те, що порушення ст. 6 Конвенції виразилось у невзятті до уваги судом при вирішенні питання продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в слідчому ізоляторі м. Бахмута Донецької області його стану здоров`я, необхідного дообстеження та тривалого лікування в умовах спеціального лікувального закладу, то на думку колегії суддів зазначені доводи не мають ніякого відношення до законності, обґрунтованості та вмотивованості зазначеного вироку.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що порушення ст. 6 Конвенцій виразилось також у відмові стороною захисту від заявлених нею клопотань про проведення психологічної експертизи, про допит свідків, про надання доручення органу досудового розслідування в порядку ст. 333 КПК України для огляду місця події з метою виявлення предмета, яким потерпілий кидав у ОСОБА_6 перед тим, як відбувся постріл, через стан здоров`я обвинуваченого, його страждання від онкологічного захворювання та ненадання йому медичної допомоги, то вони на думку колегії суддів не мають під собою підґрунтя, оскільки стороною обвинувачення у повному обсязі були зібрана вся сукупність доказів на підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 за ст. 115 ч.1 КК України, яка перевірена та оцінена судом при розгляді кримінального провадження у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України. Вказані захисником клопотання про дослідження певних доказів ніяким чином, на думку колегії суддів не вплинули на всебічність, повноту та об`єктивність судового розгляду, що також підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 , відсутністю безпосередніх свідків події, та наявним відео записом з мобільного телефону, з якого вбачається, що ніяких сторонніх предметів, крім мобільного телефону потерпілий в руках не тримав.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не взяв до уваги особу потерпілого, який раніше неодноразово судимий, характеризується свідками та відповідно до характеристики як людина агресивна, схильна до насильства, яка могла зайти до будь-кого на подвір`я та заподіяти тілесні ушкодження; обвинувачений неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування та поліції зі скаргами на потерпілого та його співмешканку, неодноразово сварився з потерпілим, та з урахуванням віку, стану здоров`я потерпілого відчував сильний страх за своє здоров`я та життя, що є підставою для перекваліфікації дій обвинуваченого, чого взагалі не висвітлено у вироку суду, на думку колегії суддів є непереконливими та надуманими оскільки вони спростовуються показаннями обвинуваченого в судовому засіданні та інших доказів неналежної поведінки потерпілого щодо обвинуваченого кримінальне провадження не містить

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, не підтверджується жодним доказом, оскільки рушниця не була підготовлена до вбивства крупних тварин та людини, то вони на думку колегії суддів, є неслушними та спростовується, по-перше, висновкам судово-балістичної експертизи від 01.08.2016р., відповідно до якої вказана рушниця є одноствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, виготовленою промисловим способом та придатною для здійснення пострілу шротовими снарядами, які в процесі випробувальної стрільби пробивали навиліт дві дошки, що свідчить про те, що їх питома кінетична енергія значно вище граничного значення, встановленого спеціальною літературою, необхідного для проникаючого поранення тіла людини. Крім того, вказані доводи апеляційної скарги обвинуваченого спростовуються й висновком судово-медичної експертизи трупа потерпілого від 14.07.2016р. про наявність у нього численних вогнепальних поранень грудної клітини, живота, їх органів та верхніх кінцівок, які є шротовими (дробовими) сліпим вогнепальним пораненням, яке утворилось одномиттєво внаслідок одного пострілу з гладкоствольної зброї сильного бою, можливо, із якоїсь мисливської рушниці, патрон котрої був заряджений дробом.

З наведеного вище колегія судів також не приймає доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що одним доказом того, що він умисно не бажав вбивати потерпілого, є те, що він стріляв в тулуб потерпілого, а не в голову.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що при розслідуванні кримінального провадження з боку матері потерпілого здійснювався вплив на слідчу та судову діяльність, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки ці доводи нічим не підтверджуються та є тільки припущеннями обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що ні при проведенні досудового розслідування, ні в судовому засіданні не здобуто доказів його винуватості за ст. 115 ч.1 КК України, крім недоведених припущень; не було проведено всебічного, повного та об`єктивного досудового розслідування; судового першої інстанції не були всебічно повно та об`єктивно встановлені фактичні обставини справи без урахування того, що відсутні докази його винуватості у вбивстві потерпілого, що він та його дружина є пенсіонерами, ветеранами праці, більше двох років терпіли психічне насильство з боку потерпілого та його співмешканки, у зв`язку з чим вони з дружиною неодноразово звертались до різних інстанцій, але ніхто їм не допоміг та не захистив, на думку колегії суддів є неспроможними, оскільки спростовуються наведеною вище сукупністю доказів.

Що стосується покарання, яке призначено обвинуваченому ОСОБА_6 , то воно на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Так, обвинуваченому ОСОБА_6 призначене покарання у межах санкції ст. 115 ч.1 Особливої частини КК України у відповідності з положеннями Загальної частини КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинюваного обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, що є однією з найвищих соціальних цінностей, способу його вчинення, мотиву вчинення злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, під наглядом у лікаря психіатра не знаходиться, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, на обліку в протитуберкульозному диспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є ветераном праці, має незадовільний стан здоров`я.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд обґрунтовано та вмотивовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства та вважає, що саме такий вид та міра покарання буде найбільш відповідати принципам та меті його призначення, та буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується міри покарання, то вона також була обрана судом з урахуванням фактичних обставин справи, тяжких наслідків кримінального правопорушення, а також особистого відношення обвинуваченого до вчиненого ним вбивства потерпілого, який в суді першої інстанції, так і в суду апеляційної інстанції свою винуватість у вчиненні умисного вбивства потерпілого при встановлених у вироку обставинах не визнав, при наданні йому останнього слова в суді апеляційної інстанції наголосив про своє позитивне ставлення до вбивства ним потерпілого.

Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що суд при призначенні обвинуваченому покарання в достатній мірі не врахував відомості про його особу та призначив надто суворе покарання є неспроможними виходячи з наведеного вище.

Крім того, на підставі ч.5 ст. 72 КК України колегія суддів зараховує обвинуваченому ОСОБА_6 , до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 26.06.2016р. по 13.06.2017р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі, тобто 353 днів х 2 = 706 днів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376 ч.2, 405, 407, 418 КПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.04.2017р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на десять років, залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.04.2017р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на десять років , залишити без змін.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 26.06.2016р. по 13.06.2017р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі, а саме 706 (сімсот шість ) днів.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.