Справа № 640/3243/17
н/п 1-кс/640/1687/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з наказом в.о. директора ДП завод «Електроважмаш» №618-К від 11.06.2012 року ОСОБА_5 прийнято на посаду заступника начальника управління продажів.
Згідно з наказом в.о. директора ДП завод «Електроважмаш» №438-К від 25.04.2016 року ОСОБА_5 переведено з посади заступника начальника управління продажів на посаду заступника директора зі стратегії та маркетингу.
Так, 12.05.2015 між ДП завод «Електроважмаш» (далі - постачальник) та ТОВ «УКРМАШІНДУСТРІЯ» (далі - покупець) був укладений договір №206/238УП, згідно з яким постачальник зобов`язується виготовити, поставити та передати у власність покупцю запасні частини для турбогенератора в номенклатурі, кількості і за ціною, зазначеними в специфікації №1 (Додаток №1), а покупець прийняти товар і оплатити його.
В подальшому, згідно з умовами даного договору, покупець оплатив виготовлений товар, але постачальник не передав у власність покупцю вказаний в договорі товар.
30.01.2017 близько 13.00 годин комерційний директор ТОВ «УКРМАШІНДУСТРІЯ» ОСОБА_6 прибув до ДП завод «Електроважмаш», розташоване за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299, де пред`явив заступнику директора зі стратегії та маркетингу ОСОБА_5 вимогу щодо передачі товару відповідно до договору.
ОСОБА_5 вступив у злочинну змову з начальником управління зовнішньої комплектації ОСОБА_7 , направлену на вимагання та отримання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди.
З метою реалізації загального злочинного умислу ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 розробили злочинний план, згідно з яким вони, використовуючи своє службове становище, висловили ОСОБА_6 вимогу щодо передачі їм неправомірної вигоди в розмірі 1500000 грн. за видачу раніше оплаченого у повному обсязі товару.
У зв`язку з крайньою необхідністю у вирішенні вказаного питання та з метою запобігання настання шкідливих наслідків щодо своїх прав та законних інтересів, ОСОБА_6 був вимушений погодитись на незаконну пропозицію ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щодо передачі їм неправомірної вигоди у вказаному розмірі.
28.02.2017 ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України
01.03.2017 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, тобто в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дії з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, предметом якого була неправомірна вигода в особливо великому розмірі.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 80882360 від 21.02.2017 підозрюваному ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі продажу, серія та номер: 740, виданий 23.07.2014: видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 .
Слідчий зазначає, що з урахуванням обгрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КПК України, санкція якої передбачає можливу конфіскацію майна підозрюваного, орган досудового розслідування, враховуючи положення ст. 170 КПК України, просить накласти арешт на вказане нерухоме майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна.
При розгляді клопотання в судовому засіданні слідчий його підтримав.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судове засідання не викликався, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 368 КК України, 01.03.2017 р. підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, а тому з метою забезпечення можливої конфіскації майна, яку передбачає санкція даної статті Кримінального кодексу України, вважає за доцільне накласти арешт на зазначене у клопотанні слідчого нерухоме майно, що належить підозрюваному ОСОБА_5 на праві приватної власності.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1