Справа № 343/71/17
Провадження № 11-кп/779/208/2017
Категорія ч.3 ст.186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою (далі АС) прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 , на вирок Долинського районного суду від 01 березня 2017 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), предбаченого ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 українець, з вищою освітою, одружений, здійснює догляд за перестарілою особою, непрацюючий, на утриманні має одну неповнолітню дитину, згідно ст. 89 КК не судимий, громадянин України,

визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст. 186 КК і призначено покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі положень ст.75 КК, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

Час перебування ОСОБА_7 під вартою з 16 по 21 листопада 2016 року зараховано йому в строк покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК, в розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишено попередньо обраний заставу.

Після набрання вироком законної сили кошти в сумі 72550,00 гривень, внесені у вигляді застави на підставі ухвали Долинського районного суду від 18 листопада 2016 року за ОСОБА_7 згідно квитанції № 0.0.654935030.1 від 18.11.2016 р., постановлено повернути заставодавцю ОСОБА_10 .

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він вчинив грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у сховище.

Так, 16 листопада 2016 року близько 17 год. 50 хв. обвинувачений ОСОБА_7 зайшов у приміщення магазину «Адамас», що в АДРЕСА_2 , де здійснюється продаж ювелірних виробів. Перебуваючи у вказаному місці, у нього виник умисел на відкрите заволодіння золотими виробами. Реалізуючи його, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до закритої скляної вітрини із ювелірними виробами, за допомогою сили руки розбив її та вийняв золоте кільце, вагою 3,54 грами, вартістю 3144,00 гривні. Ювелірну прикрасу він надів на мізинець правої руки, після чого продемонстрував його продавцям магазину, відірвав бирку, яку кинув на підлогу, та з викраденим кільцем втік з місця події. Після залишення приміщення магазину «Адамас», він вирішив повернути викрадене, однак виявив, що загубив кільце, тому підійшов до працівників міліції, які затримали його. Таким чином, ОСОБА_11 відкрито заволодів, проникнувши у сховище, золотим кільцем, вагою 3,54 грами, вартістю 3144,00 гривні, спричинивши приватному підприємцю ОСОБА_12 матеріальних збитків на вказану суму.

У своїй апеляційній скарзі (далі АС) прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, покликається на незаконність вироку суду щодо ОСОБА_7 , з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 186 КК, у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

В іншій частині вирок просить залишити без змін.

В запереченні на АС прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає вирок законним і обґрунтованим, оскільки судом було правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначено покарання, яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому призначене йому покарання із застосуванням ст.75 КК, є законним, справедливим і достатнім для його виправлення.

Просить АС прокурора залишити без задоволення, а вирок щодо його підзахисного без зміни.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав подану прокурором АС, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 реальне покарання; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили доводи АС прокурора, просять вирок суду залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та додані документи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення (злочину) та кваліфікація його неправомірних дій за ч.3 ст. 186 КК, відповідають встановленим судом фактичним обставинам, і це в АС не оспорюється. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема заяви ОСОБА_7 від 09.02. 2017 року, він, в порядку ч.3 ст.349 КПК, правильно зрозумів зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому слідстві, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили. Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися.

Як зазначено у вироку, обставинами, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання, є його щире каяття в скоєному і визнання ним вини, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків. Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК судом не встановлено. Стосовно покликань прокурора на незаконність вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання, то вони є слушними. Як передбачено положеннями ч.2 ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 вид покарання і його строк, суд першої інстанції хоч і вірно встановив дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, однак не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 186 КК, який відповідно до положень ст. 12 цього ж Кодексу відноситься до категорії тяжких. Апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання із випробуванням є явно несправедливим, оскільки не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним правопорушення та його особі через м`якість. Таким чином, колегія суддів визнає, що висновки суду першої інстанції про те, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, і що до обвинуваченого слід застосувати положення ст.75 КК та звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, є необґрунтованими. Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, зокрема, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що передбачено п.4 ч.1 ст.409 цього ж Кодексу, а також з підстав невідповідності призначеного обвинуваченому покарання через його м`якість. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає вирок суду щодо ОСОБА_7 незаконним в частині призначеного йому покарання через його м`якість, оскільки не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та неправильного застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, а саме у неправильному застосуванні судом першої інстанції положень ст.ст.75, 76 КК. За таких обставин, вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання слід скасувати за м`якістю, оскільки його виправлення можливе виключно за умов відбування ним реальної міри покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК, який у відповідності до положень ст.12 цього ж Кодексу є тяжким злочином. Поряд з вищенаведеним, колегія суддів враховує обставини, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання та дані про його особу, зокрема: що він є особою молодого віку (а.п. 35-37); незадовільний стан здоров`я обвинуваченого (а.п. 33); згідно висновку судово-психіатричного експерта № 342/2016 від 13.12.2016 р. психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій, перебував у стані і перебуває на даний час, при якому здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.п. 54-56); по місцю проживання характеризується позитивно (а.п. 38); здійснює догляд за перестарілою особою, за що отримує незначну допомогу (а.п. 19, 21, 22-26); на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах Долинської ЦРП не перебуває (а.п. 40); одружений (а.п. 16, 43); має на утриманні неповнолітню дитину (а.п. 17, 20, 44), яка хворіє (а.п. 18); також щире його каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, думку потерпілої, яка просить суворо не карати та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе виключно за умов відбування ним реальної міри покарання. Згідно вимог ч.3 ст.65 КК, підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею особливої частини КК за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу. З огляду на наведене, вищевикладені обставини, що пом`якшують покарання та дані про особу обвинуваченого, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення? і дають підстави при призначенні покарання застосувати положення ч.1 ст. 69 КК, тобто перейти до більш м`якого виду покарання, ніж передбачено санкцією інкримінованого злочину за ч.3 ст. 186 КК, а саме обмеження волі.

Колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе виключно за умов відбування ним реальної міри покарання у виді обмеження волі, яке буде справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів і відповідатиме положенням ст.50 КК, згідно з якою покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

З урахуванням вищевикладеного, АС прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 слід скасувати в частині призначеного йому покарання, за м`якістю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати за м`якістю призначеного йому покарання та постановити новий вирок в цій частині.

Визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.3 ст. 186 КК, і призначити йому покарання із застосуванням ст.69 цього ж Кодексу 3 (три) роки обмеження волі.

Час перебування ОСОБА_7 під вартою з 16 по 21 листопада 2016 року зарахувати йому в строк покарання, відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 72 КК, в розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі та на підставі положень п.1б ч. 1 ст. 72 цього Кодексу, зарахувати йому в строк покарання вказаний вище термін, що становить 10 днів, в розрахунку один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі.

Початок строку відбуття покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого ОСОБА_7 на облік у виправному центрі.

В решті вирок Долинського районного суду від 01 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4