УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/9475/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 170 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
скаржника: ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 07 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту на майно,
в с т а н о в и л а:
Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 07 грудня 2016 року клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 було залишено без задоволення. Суд зазначив, що оскільки арешт на вказане майно, яке належить ОСОБА_7 , був накладений державним виконавцем в порядку виконання вироку суду в частині конфіскації майна, докази про відкликання виконавчого листа з Корольовського ВДВС в матеріалах справи відсутні, в клопотанні про скасування арешту на зазначене майно слід відмовити.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанови суду та постановити нову ухвалу про скасування арешту на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
Вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, ОСОБА_8 було засуджено до позбавлення волі з конфіскацією майна та накладено арешт на його квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, при виготовленні вироку в анкетних даних засудженого була допущена помилка і змінена адреса з АДРЕСА_2 .
А тому, в виконавчому листі була помилково зазначена адреса його квартири, а саме АДРЕСА_3 , яка не має ніякого відношення до майна засудженого.
Власниками квартири АДРЕСА_1 , на яку помилково накладений арешт, згідно свідоцтва про право власності є: ОСОБА_9 - його мати та він. Інших власників цієї квартири не було, а тому вважає, що арешт було накладено помилково та він не має відношення до майна засудженого ОСОБА_8 .
На його думку, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, в результаті чого прийняв незаконну постанову.
Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, міркування прокурора, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_7 пропущений з поважних причин, оскільки він з запізненням отримав копію постанови, що об`єктивно йому перешкоджало скористатись правовою допомогою та підготувати обґрунтовану апеляційну скаргу, а тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольняє.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 своє клопотання про зняття арешту накладеного постановою державного виконавця 21.06.2004 р. обґрунтовував положеннями статей 170, 174 КПК України 2012 року, які регулюють порядок накладення та скасування арешту слідчим суддею та судом.
Розглядаючи відповідне клопотання ОСОБА_7 суд першої інстанції керувався положеннями Розділу 5 глави 33 ( Виконання вироку, ухвали і постанови суду) КПК України 1960 року та проводив судовий розгляд за правилами цього процесуального Закону.
При цьому, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції не врахував, що з 19.11.2012 року набрав чинність КПК України 2012 року, а тому питання, які вирішуються судом під час виконання вироку (застосування пільг передбачених ст. ст. 81, 82 КК України, амністії, тощо), в тому числі і тих, що постановлені за правилами КПК України 1960 року, повинні вирішуватись за правилами нового процесуального Закону.
Про необхідність застосування КПК України 2012 року при вирішенні питань судом під час виконання вироку свідчить системний аналіз положень розділу XI Перехідних положень КПК України 2012 року, відповідно з якими передбачено застосування правил КПК України 1960 року виключно щодо розслідування, судового розгляду та оскарження судових рішень.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вирок суду щодо засудженого ОСОБА_8 набрав законної сили 24.02.2004 року. (том №1 а.с. 249)
За таких обставин, судовий розгляд питання, що стосується виконання вироку повинно здійснюватися за нормами КПК України 2012 року, в тому числі і вимог цього Закону щодо забезпечення фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом та ведення журналу судового засідання.
Оскільки, суд першої інстанції розглянув клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту на майно за нормами КПК України 1960 року, які не підлягали застосуванню, порушив вимоги Закону щодо обов`язкового фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом та ведення журналу судового засідання, постанова суду не може залишатись в силі та підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Суду першої інстанції під час нового судового розгляду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження та прийняти законне і обґрунтоване рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.
Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 07 грудня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту на майно скасувати та призначити новий розгляд клопотання в суді першої інстанції.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: