Справа № 463/2177/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/553/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:
Головуючої - судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши по кримінальному провадженні № 0003342 від 06.11.2013 р. у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в залі судових засідань апеляційного суду Львівської області, апеляційну скаргу скаржника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 26 травня 2017 року про накладення арешту на майно, -
за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

представника скаржника адвоката ОСОБА_8

представників потерпілого адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10

встановила:

ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 26 травня 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 та накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 з метою забезпечення повного, швидкого та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні та запобігання незаконній реалізації, знищенню та пошкодженню вищевказаного нерухомого майна.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим доведено необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

На дану ухвалу скаржник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, оскільки вважає таку незаконною.
В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, вказує, що право власності на будинок АДРЕСА_1 належить їй на зареєстрованому праві власності.
Наголошує, що вона не є підозрюваним чи обвинуваченим і належний їй будинок не підлягає спеціальній конфіскації, то накладення на нього арешту можливе лише з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст. 170 КПК України - з метою збереження речових доказів, проте майно на яке накладено арешт не відповідає критеріям ч. 3 ст. 170, ч. 1 ст. 98 КПК України.
Наголошує, що є добросовісним набувачем майна, не має жодного наміру належний їй будинок пошкоджувати, псувати чи знищувати, оскільки це не відповідає її інтересам власника.
Звертає увагу суду, що ні в клопотанні слідчого, ні в оскаржуваній ухвалі слідчого-судді жодним чином не обґрунтовано наявність обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України є необхідною підставою для встановлення для неї заборони чи обмеження користування належним їй будинком.
Підкреслює, що не заперечувала б проти обмеження її права на відчуження будинку АДРЕСА_1 до закриття кримінального провадження, проте накладений ухвалою слідчого судді від 26.05.2017 року арешт забороняє їй користуватись належним їй будинком, зокрема - проводити в ньому ремонтні роботи, таким чином фактично заборонено використовувати належний їй будинок для проживання, що прямо суперечить ч.12 ст. 170 КПК України.
Зазначає, що оскаржена нею ухвала слідчого судді від 26.05.2017 року постановлена без її участі і на даний час їй ні слідчим ні судом не вручена. Випадково дізнавшись про її існування 07 липня 2017 року, ознайомилась з її змістом у ЄДР судових рішень, тому строк на її оскарження, передбачений ст. 395 КПК України вважає не пропущеним.
Заслухавши доповідача, думку представника скаржника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, представників потерпілого, які вважають подану апеляційну скаргу безпідставною, перевіривши матеріали клопотання, а також наведені доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як встановлено колегією суддів, приймаючи рішення про накладення арешту, слідчий суддя прийшов до переконання, що слідчим доведено необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Згідно з матеріалами клопотання, досудовим розслідуванням встановлено,що у липні 2013 р. в Личаківський ВП надійшла заява ОСОБА_12 , в якій останній просить вжити міри до невідомої особи, котра шахрайським шляхом відчужила 1/5 частину будинку та нежитлове приміщення (сарай) за адресою: АДРЕСА_1 , котра перебувала у його спільній сумісній власності із батьком ОСОБА_13 .

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що особи, які проживають у кімнаті позначеній, як 1-1, на АДРЕСА_1 , вчиняють активні дії для пошкодження та знищення будівлі та приміщень, які належать ОСОБА_12 , та знаходиться за вище вказаною адресою.

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок №6 по вул. О.Теліги належить ОСОБА_14 , 1/2 будинку за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 .

В подальшому, 03.05.2017 р. постановою слідчого СВ Личаківського ВП ОСОБА_11 будинок АДРЕСА_3 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0003342.

Вирішуючи питання про накладення арешту на майно, у відповідності до вимог ст.173 КПК України, слідчий суддя врахував правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Таким чином, арешт на майно накладено обґрунтовано, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони також є речовими доказами.

Згідно з вимогами ст.ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів. Повідомлення про підозру, відповідно до ст.276 КПК України, здійснюється лише за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. З огляду на це відсутність повідомлення про підозру в кримінальному провадженні не позбавляє прокурора та слідчого права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, а отже покликання апелянта в цій частині не заслуговують на увагу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно, вказане в клопотанні, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 та ч. 2 ст. 170 КПК України, з огляду на це доводи апеляційної скарги про необгрунтованість накладення арешту на майно, оскільки таке не є речовим доказом, є безпідставними.

Згідно оскаржуваної ухвали суду від 26.05.2017 р. накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 з метою запобігання незаконної реалізації, знищення та пошкодження вищевказаного нерухомого майна, а відтак доводи апелянта про заборону використовувати будинок для проживання не знайшли свого підтвердження.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою, й підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 171, 172, 173, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
постановила :
Апеляційну скаргу скаржника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 26 травня 2017 року про накладення арешту на майно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4