Дата документу Справа № 1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/6579/16-к Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11сс/778/596/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
прокурор Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП в Запорізькій області ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.186 КК України, та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 днів. Строк дії ухвали встановлено до 02 грудня 2016 року включно.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, на час розгляду клопотання тримався під вартою більше року, а частиною 3 статті 197 КПК України передбачено, що сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування не повинен перевищувати 12 місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.
В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 . В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що слідчим суддею не враховано час, на який переривалося досудове розслідування, оскільки вказане кримінальне провадження вже перебувало на розгляді місцевого суду та щодо ОСОБА_6 ухвалено вирок, який в подальшому скасований апеляційним судом з направленням провадження на новий судовий розгляд. На думку апелянта, цей строк не може зараховуватися до сукупного строку тримання ОСОБА_6 під вартою під час досудового розслідування. Крім того зазначає, що на теперішній час ризики можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також випливу на потерпілу не зменшилися.
В запереченнях на апеляційну скаргу, захисник-адвокат ОСОБА_9 , вказуючи на необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора та посилаючись на законність ухвали слідчого судді, просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.
Згідно з ухвалою, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .
У клопотанні зазначив, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він 23 червня 2015 року приблизно о 13-00 годині., будучи особою раніше судимою за вчинення тяжких злочинів, судимість за які не знята та не погашена в законному порядку, пересуваючись на своєму автомобілі «Opel Omega», д/н НОМЕР_1 , зупинився на зупинці маршрутного таксі, розташованого в с.Українка Вільнянського району Запорізької області, де запропонувавши підвезти додому, та запросив до свого автомобіля потерпілу ОСОБА_11 . Після чого, маючи умисел, направлений на статеві зносини із застосуванням фізичного насилля, всупереч волі потерпілої, яке виразилось у тому, що останній, зупинившись на ґрунтовій дорозі, поблизу смт.Кам`яне Вільнянського району Запорізької області, автоматично зачинив двері вказаного транспортного засобу, чим позбавив потерпілу ОСОБА_11 особистої волі, підсів впритул до останньої, після чого обома руками почав наполегливо торкатися ніг та рук потерпілої, всупереч її волі та опору, піднімати низ її юбки, у зв`язку з чим ОСОБА_11 з метою припинити дії ОСОБА_6 , вкусила останнього за праве плече, після чого він наніс один удар кулаком руки в область голови потерпілої, яка знаходилась на задньому сидінні вказаного автомобіля. Після цього, ОСОБА_6 ліктем правої руки притиснув потерпілу до спинки заднього сидіння та продовжив наполегливо з агресією торкатися ніг та рук потерпілої, з метою отримання вільного доступу до її статевих органів для того, щоб вступити з останньою в статеві зносини, але не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як потерпіла ОСОБА_11 вчинила активний опір.
Окрім того, 23 червня 2015 року приблизно о 13-00 годині ОСОБА_6 , будучи особою, раніше судимою за вчинення тяжких злочинів, судимість за які не знята та не погашена в законному порядку, пересуваючись на своєму автомобілі «Opel Omega», д/н НОМЕР_1 , зупинився на зупинці маршрутного таксі, розташованого в с.Українка Вільнянського району Запорізької області, де запропонувавши підвезти додому, та запросив до свого автомобіля потерпілу ОСОБА_11 . Після цього, ОСОБА_6 зупинився на ґрунтовій дорозі, поблизу смт.Кам`яне Вільнянського району Запорізької області, де, зачинивши автоматично двері вказаного транспортного засобу, пересів на заднє сидіння автомобіля, де обома руками притиснув потерпілу до спинки сидіння вказаного автомобіля, на що потерпіла ОСОБА_11 , намагаючись вирватися, вкусила ОСОБА_6 за праве плече, після чого останні наніс один удар кулаком руки в область голови потерпілої і, маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, діючи повторно, почав вимагати видати йому мобільний телефон «Lenovo A670T», вартістю 2500 грн, на що ОСОБА_11 передала ОСОБА_6 зазначений мобільний телефон, тим самим останній завдав потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
В подальшому ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не маючи на те законних підстав, розпорядився вищевказаним викраденим ним мобільним телефоном на власний розсуд.
23 червня 2015 року до ЄРДР за №0001000 внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
25 червня 2015 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 серпня 2015 року.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2016 року вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.187 КК України скасований та призначений новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.187 КК України повернуто прокурору.
27 вересня 2016 року СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР за №0001358 внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.152 КК України.
30 вересня 2016 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні на ч.2 ст.186 КК України.
В той же день ОСОБА_6 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0001358 за ч.3 ст.15 ч.1 ст.152 КК України.
Заслухавши доповідь судді; думку прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу та підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану ухвалу у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 розпочато 23 червня 2015 року, після внесення до ЄРДР відомостей про вчинений злочин.
21 серпня 2015 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 направлено для розгляду до Вільнянського районного суду Запорізької області.
15 лютого 2016 року Вільнянським районним судом Запорізької області ухвалено вирок у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.187 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2016 року вказаний вирок суду скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року під час підготовчого судового засідання обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.187 КК України повернуто прокурору.
Таким чином, посилання слідчого судді в оскаржуваній ухвалі на положення ч.3 ст.197 КПК України є помилковими, оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 з 21 серпня 2015 року по 29 серпня 2016 року перебувало у суді, тобто сукупний строк досудового розслідування у цьому провадженні не перевищує можливих строків тримання особи під вартою в межах досудового розслідування, передбачених вищевказаною статтею, на що обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі.

Разом з цим, висновки слідчого судді про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, прокурором не спростовані.

Так, за змістом ст.199 КПК України, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дані, наведені у клопотанні слідчого та у доданих до нього документах, свідчать про те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначених у клопотанні.

Обґрунтованість підозри підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , виявленими та вилученими під час огляду місця події речовими доказами, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 25 червня 2015 року, висновками судово-медичного експерта №№186, 188, 189 від 26 червня 2015 року, слідчим експериментом за участю підозрюваного ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_11 .

Доводи сторони захисту про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри спростовуються наданими матеріалами провадження.

Окрім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom »). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що при апеляційному розгляді прокурори зазначили, що ризики, вказані у клопотанні слідчого, зменшились та на цей час існує лише ризик того, що підозрюваний, як особа, що раніше неодноразово судима, офіційно ніде не працює та законного джерела доходів не має, може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Проте, прокурорами не доведено недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою для запобігання вказаному ризику.
При апеляційному розгляді встановлено, що підозрюваний виконує свої процесуальні обов`язки та умов обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не порушує.
Доказів, які б свідчили про те, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків чи потерпілу у провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, у наданих матеріалах провадження немає.
Згідно з відомостями, наданими стороною захисту при апеляційному розгляді, за місцем проживання підозрюваний характеризується позитивно, проживає разом із матір`ю, яка страждає на ряд захворювань.
На обґрунтування необхідності продовження строку тримання підозрюваного під вартою, у клопотанні слідчого, окрім іншого, зазначено, що по кримінальному провадженню необхідно здійснити ряд слідчих дій, які до завершення досудового розслідування виконати неможливо, а саме: необхідно виконати вимоги ст.290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, виконати вимоги ст.293 КПК України.
Проте, згідно з матеріалами провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 ще 29 серпня 2016 року повернутий судом прокурору у зв`язку із невідповідністю вказаного акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України. До цього часу недоліки, вказані судом при поверненні акту, не усунені та обвинувальний акт до суду не скерований.
Якихось обставин, які б об`єктивно унеможливлювали усунення цих недоліків у розумні строки, прокурором не зазначено та при апеляційному розгляді не встановлено.
Отже, колегія суддів вважає, що прокурором не доведено, що обставини зазначені у клопотанні, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.
З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП в Запорізькій області ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.1 ст.152, ч.2 ст.186 КК України та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 днів, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4