Справа № 167/341/16-к Провадження №11-кп/773/452/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 03 червня 2016 року, яким -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, працює водієм в ПП ОСОБА_12 , одружений, несудимий

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з моменту затримання, тобто з 26 лютого 2016 року, зарахувавши останньому строк попереднього ув`язнення з 26 лютого 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_10 запобіжний захід обраний у виді тримання під вартою.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що він, 25 лютого 2016 року о 20.00год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним сидільним тягачем «DAF-XF 95380», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «Krone», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою Луцьк-Ковель в напрямку м.Ковель, на залізничному переїзді, що в с.Козин Рожищенського району, грубо порушивши п.п. 2.3.б), 2.9.а), 12.1, 12.4, 12.9.б), 34.1.1. Правил дорожнього руху України, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перевищив дозволену у населених пунктах швидкість, перетнув вузьку суцільну лінію, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем «AUDI-80», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 . У результаті ДТП водій автомобіля ОСОБА_13 , отримав тілесні ушкодження, від яких помер. Пасажир автомобіля ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, розриву лівого купола діафрагми, забій обох легень, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання із застосуванням до обвинуваченого вимог ст.69 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавленні волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання без застосування вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, оскільки наявних ряд пом`якшуючих обставин та позитивних характеризуючи даних. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, на підставі ст.75 КК України встановити іспитовий строк.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора з викладених у ній підстав, а скаргу захисника заперечив, захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили задовольнити скаргу захисника, думку потерпілих, які, зокрема, ОСОБА_8 підтримав апеляцію захисника, а ОСОБА_7 покладався на розсуд суду, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_14 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України є правильною і також не оскаржується.

У відповідності до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Статтею 75 КК України встановлено, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_10 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та роботи, де позитивно характеризується, одружений, виховує малолітню дитину. Враховано судом і те, що потерпілі на суворому покаранні пов`язаному з позбавленням волі не наполягали.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд визнав повне визнання винуватості, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і це не оспорюється в апеляційних скаргах.

Окрім того, зазначені обставини судом визнані такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилаються в апеляційних скаргах як прокурор, так і захисник, в їх сукупності, а також врахувавши наслідки вчиненого злочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення основного покарання за ч.2 ст.286 КК України нижче нижньої межі, як це передбачено ст.69 КК України, яке необхідно відбувати реально, оскільки відсутні підстави для можливості звільнення останнього від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, з огляду на те, що обвинувачений вчинив злочин, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, та вчиненим в стані алкогольного сп`яніння.

На думку апеляційного суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зміна судового рішення суду першої інстанції в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання можлива лише у зв`язку з неправильним застосуванням цим судом положень ст.72 КК України, зокрема в частині неправильного зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Оскільки судом першої інстанції вірно було застосовано положення ст.72 КК України, однак не враховано те, що згідно ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 26.02.2016р. строк тримання під вартою визначено рахувати саме з 25 лютого 2016 року, а не з 26.02.2016р., як зазначено в протоколі затримання, апеляційний суд проводить відповідне зарахування без зміни судового рішення суду першої інстанції.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 03 червня 2016 року щодо ОСОБА_10 без змін.

В порядку ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання термін перебування ОСОБА_10 в слідчому ізоляторі з 25 лютого 2016 року по 03 серпня 2016 року включно, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді