У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 22 лютого 2016 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою повернута скарга адвоката ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_6 про повернення тимчасово вилученого майна.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя послався на те, що у відповідності до ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого ч. 1 цього закону, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення строку або суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Оскільки ж заявник в скарзі не зазначив, коли саме здійснювалось вилучення майна, яке він вважає тимчасово вилученим, під час якої слідчого дії, не зазначив дати звернення до прокурора та суду, тому слідчий суддя вважав відсутнім підстави для поновлення строку на оскарження бездіяльності відповідного прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, клопотання про що викладено в самій скарзі до слідчого судді.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою поновити строк на оскарження бездіяльності прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, а саме автомобіля ДАФ та напівпричепа у кримінальному провадженні № 120 121 101 000 009 21 та розглянути скаргу по суті.
При цьому, адвокат ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, зазначає, що висновок слідчого судді про необхідність заяви про поновлення пропущеного стоку у вигляді саме окремого документу, суперечить положенням ч. 1 ст. 117 та ч. 2 ст. 394 КПК України, оскільки законодавцем дана вимога закону не передбачена.
Крім того, твердження слідчого судді про відсутність дати звернення до прокурора та суду суперечить матеріалам провадження, оскільки дата звернення до прокурора, про яку йдеться в оскаржуваній ухвалі, міститься в клопотанні, копію якого додано до скарги, а дата звернення до суду міститься на самій скарзі, яка надійшла на розгляд до слідчого судді.
Що стосується бездіяльності прокурора, то, як зазначає заявник, протягом тривалого часу, а саме з 15 квітня 2015 року він намагався вирішити питання про повернення тимчасово вилученого майна шляхом подання цілком обґрунтованих клопотань, без звернення до суду, оскільки приписи ст. 100, ч. 3 ст. 169, ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 КПК України напряму зобов`язують слідчого та прокурора повернути тимчасово вилучене майна, проте процесуальне рішення слідчого або прокурора про результати розгляду чисельних клопотань щодо тимчасово вилученого майна у формі постанови, як те передбачено ст. 220 КПК України, заявником та потерпілою ОСОБА_6 не отримано, тобто така бездіяльність має триваючий характер.
Прокурор, адвокат ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду провадження судом апеляційної інстанції 22 лютого 2016 року, їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь судді ОСОБА_1 , перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів судового провадження, 12 січня 2016 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_7 , який є представником потерпілої ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 120 121 101 000 009 21, який зазначив, що працівниками органів МВС України було затримано й вилучено автомобіль з напівпричепом, що належить ОСОБА_6 та свідоцтва про реєстрацію вказаних транспортних засобів.
Посилаючись на вимоги ст. 100 КПК України, адвокат вказав, що речовий доказ має бути якнайшвидше повернутий володільцю. Вважає, що вилучені транспортні засоби та документи на них є тимчасово вилученим майном, яке за його клопотанням в порядку ст. 220 КПК України до Київської місцевої прокуратури № 10 має бути повернутим потерпілій ОСОБА_6 , натомість, його клопотання не розглянуто, постанова ним не отримана, а тому така бездіяльність прокурора процесуального керівника у даному кримінальному провадженні - є триваючою.
За результатами розгляду даної скарги, 15 січня 2016 року слідчим суддею скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про повернення тимчасово вилученого майна повернута заявнику.
З даними висновками погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, володільцем тимчасово вилученого майна протягом десяти днів з моменту вчинення бездіяльності, як регламентовано ч. 1 ст. 304 КПК України.
Тимчасово вилученим майном, у відповідності до ч. 1 ст. 167 КПК України, є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або до його повернення.
Порядок тимчасового вилучення майна регламентується ст. 168 КПК України, а припинення настає у випадках, визначених ст. 169 КПКУкраїни, у тому числі у зв`язку з неподанням слідчим, прокурором клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у строк, визначений ч. 5 ст. 171 КПК України.
Проте, зі скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_8 до слідчого судді, де міститься клопотання про поновлення строку на звернення до слідчого судді зі скаргою взагалі не вбачається: коли було вилучено майно, яке заявник вважає тимчасово вилученим, під час якої слідчої дії, не вказує дату звернення до прокурора про його повернення чи суду, а тому слідчий суддя прийшов ґрунтовного висновку щодо відсутності підстав для поновлення строку на звернення до слідчого судді та повернув заявнику скаргу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 304 КПК України, роз`яснивши адвокату право на повторне звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.
Виходячи з викладеного, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Але при цьому колегія суддів зазначає наступне.
Адвокат ОСОБА_5 уже звертався з аналогічною скаргою до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалою якого від 18 грудня 2015 року скарга йому була повернута як особі, яка не мала права подавати скаргу.
Не погоджуючись з цим рішенням, адвокат ОСОБА_5 оскаржив його до суду апеляційної інстанції, де колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ухвалою від 28 січня 2016 року прийняла, у тому числі рішення про те, що скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, подана ним після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України, та за відсутності достатніх підстав для його поновлення.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 року, якою повернута скарга адвоката ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_6 , про повернення тимчасово вилученого майна - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С У Д Д І:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3