АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11КП/790/1571/15 Доповідач апеляц. інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.186ч.1,186ч.2 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,
секретар - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
потерпілої - ОСОБА_7
її представника - ОСОБА_8 ,
адвоката - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження № 642/10685/14-к по обвинуваченню ОСОБА_10 за ст.ст.186ч.1 та 186ч.2 КК України
за апеляційними скаргами заступника прокурора Харківської області ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Ленінського районного суду міста Харкова від 10 червня 2015 року,
У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ленінського районного суду міста Харкова від 10 червня 2015 року
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, із незакінченою вищою освітою, не працює, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , засуджений 10.07.2014р. Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 4 р. позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1рік,
визнано винним і засуджено: за ч.1 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 10.07.2014 року шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання ОСОБА_10 визначено у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи та періодично з`являтися в ці органи на реєстрації.
В апеляційних скаргах: прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 ставить питання про скасування вироку та призначення більш суворого покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, заступник прокурора Харківської області ОСОБА_11 ставить питання про скасування вироку в частині призначеного покарання та призначення більш суворого покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Апелянт ОСОБА_11 вважає, що вирок від 10.07.2014 року має виконуватися самостійно.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілу та її представника, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного:
Оскаржуваним вироком ОСОБА_10 визнано винним у тому, що він 24.04.2014р. близько 16 год. 30 хв., перебуваючи біля виходу з метро «Холодна гора» в м. Харкові де розташована аптека «Сімейна», з метою грабежу пішов за потерпілою ОСОБА_7 , на якій помітив ювелірні вироби із золота, наздогнав її біля будинку АДРЕСА_3 , взяв правою рукою за праве плече та за шию, і зірвав ювелірні прикраси із жовтого золота, які знаходилися на шиї потерпілої, а саме ланцюг «Ланго» довжиною 50 см. вагою 15,85 гр. з підвіскою у вигляді ладанки вагою 4 гр. та ланцюг довжиною 55 см. вагою 5 гр. з підвіскою у вигляді православного хрестика вагою 3,5 гр., а всього на загальну суму 7722 грн. 26 коп.
Крім цього, 12.05.2014 р. близько 07 год. 30 хв. ОСОБА_10 , діючи повторно знаходячись на вул.Золочівській м.Харкова та направляючись до зупинки трамвая № 3, помітив раніше незнайому жінку ОСОБА_13 , у якої на шиї знаходився ланцюжок із золота. ОСОБА_10 з метою грабежу підійшов до потерпілої з правої сторони та зірвав з її шиї зазначений ланцюжок довжиною 55 см. вагою 13 гр. з підвіскою у вигляді ікони вагою 2 гр. вартістю 3311 грн.64коп.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і ніким в апеляційному порядку не оспорені.
Що стосується апеляційних вимог, колегія суддів уважає, що, ухваливши рішення про звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції не дотримався вимог чч.1 та 2 ст. 65 КК України, згідно яких покарання винній особі має бути призначено у межах, встановлених у санкції статті особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, при цьому призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.
Так, у своєму вироку суд першої інстанції послався на врахування ним тяжкості злочину і даних про особу обвинуваченого, його щире каяття у скоєному, активне сприяння в розкритті злочину, добровільне часткове відшкодування завданого матеріального збитку, посередню характеристику з місця проживання, те, що він раніше судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, тяжких наслідків від злочину не настало.
Поряд із цим, суд першої інстанції незаконно врахував як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину повторно. Повторне вчинення грабежу є кваліфікуючою ознакою ч.2 ст.186 КК України, на що суд обґрунтовано пославсь при кваліфікації дій обвинуваченого. А тому ту саму обставину неможна було враховувати як таку, що обтяжує покарання.
Колегія суддів також уважає, що суд першої інстанції необґрунтовано послався у вироку на те, що обвинувачений є раніш судимою особою. Адже злочини, за які ОСОБА_10 засуджено оскаржуваним вироком, було ним вчинено в той час, коли він ще не був засуджений за інші злочини.
Разом із тим, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого від покарання із застосуванням вимог ст.ст.75 та 76 КК України, не врахував конкретні обставини справи, а саме те, що ним було скоєно два грабежі жінок, в тому числі, за обтяжуючих обставин, а після цього він скоїв ще 3 грабежі жінок, за які був засуджений вироком від 10 липня 2014 року, що свідчить про його стійку кримінальну спрямованість на систематичне скоєння таких злочинів. На момент вчинення злочинів обвинувачений не був задіяний в суспільно корисному виробництві, за місцем проживання охарактеризований формально задовільно.
Частина 1 ст.75 КК України передбачає можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням у випаду, якщо суд при призначенні покарання, у т.ч. у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. У цьому випадку він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На думку колегії суддів, за наявності вище наведених обставин, висновки суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, є необґрунтованими, а звільнення його від покарання з випробуванням, в контексті наведеного, є не правильним і не справедливим, не сприятиме запобіганню скоєнню нових злочинів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає за необхідне скасувати вирок у частині призначення покарання, ухвалити свій вирок та призначити покарання в межах санкції норм кримінального закону, за якими обвинуваченого засуджено, але без застосування вимог ст.ст.75 та 76 КК України.
Іншої оцінки доказів, ніж була здійснена судом першої інстанції, і, відповідно повторного дослідження доказів, вирішення питання про скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення в цій частині апеляційним судом свого вироку, не потребує.
Колегія суддів також не погоджується із запропонованим заступником прокурора Харківської області принципом призначення остаточного покарання, оскільки обвинуваченого засуджено за два однорідні злочини, щодо нього було необґрунтовано враховано обставину, що обтяжує покарання, безпосередньо апеляційному суду представлені документи, згідно яких після скоєння злочинів обвинувачений пройшов службу в Збройних Силах України, у т.ч. у зоні проведення АТО, за місцем служби охарактеризований позитивно. Крім того, одна з потерпілих просила суворо його не карати та волі не позбавляти. Тому, на думку колегії суддів, підстав для застосування принципу часткового складання покарань немає.
У решті вирок суду першої інстанції відповідає вимогам закону. А тому вимога прокурора в кримінальному провадженні про скасування вироку взагалі, не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження. Також не ґрунтується на законі вимога цього апелянта про призначення остаточного покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України. Вирок суду від 10.07.2014 року щодо ОСОБА_10 має виконуватися самостійно.
Строк відбування покарання засудженому слід обраховувати з моменту фактичного взяття засудженого під варту, яке було здійснено колегією суддів 18 липня 2016 року.
Крім того, колегія суддів застосовує вимоги ч.5 ст.72 КК України, згідно якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 407,409,420 КПК України, колегія суддів,-
П Р И С У Д И Л А:
Апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_12 і заступника прокурора Харківської області ОСОБА_11 задовольнити частково. Вирок Ленінського районного суду міста Харкова від 10 червня 2015 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного йому покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_10 покарання: за ч. 1 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі на 2 роки, за ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі на 4 роки. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання в виді позбавлення волі на 4 /чотири/ роки.
Строк покарання обчислювати з моменту фактичного взяття засудженого під варту, тобто з 18 липня 2016 року.
Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 10 липня 2014 року щодо ОСОБА_10 виконувати самостійно.
В решті вирок суду від 10 червня 2015 року залишити без змін.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України в строк покарання зарахувати термін перебування під вартою з 18 липня 2016 року по 12 серпня 2016 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Копію вироку апеляційного суду негайно вручити засудженому і прокурору.
Вирок апеляційного суду, відповідно до ч.4 ст.532 КПК України, набирає законної сили з моменту його проголошення.
На вирок може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Подача касаційної скарги не зупиняє виконання вироку.
Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОЧЕРЕТНИЙ