Єдиний унікальний номер № 285/2369/16-к
Провадження № 1-кп/0285/422/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2016 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Новоград-Волинський кримінальне провадження № 285/2369/16-к 0000139 від 17.10.2014 року) по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кіпті, Козелецького району, Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, непрацюючого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ :
20 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, солдата ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 та, відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

13 квітня 2014 року солдат ОСОБА_4 прибув для подальшого проходження служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 №11 від 14 квітня 2014 року солдата ОСОБА_4 з 13 квітня 2014 року зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення і призначено на посаду номера обслуги першої протитанкової артилерійської батареї першого протитанкового артилерійського дивізіону.

Відповідно до ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України обов`язком солдата ОСОБА_4 , як військовослужбовця Збройних Сил України, є захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, він зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Згідно вимог ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.

У вересні 2014 року солдата ОСОБА_4 відряджено до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 для злагодження у складі позаштатної інженерно-будівельної роти.

Однак, солдат ОСОБА_4 , під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

Реалізуючи задумане, 06 жовтня 2014 року, близько 20 години, військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 12,16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів і начальників та без поважних причин, будучи відрядженим до військової частини польова пошта НОМЕР_3 самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 16 жовтня 2014 року.

16жовтня 2014 року солдат ОСОБА_4 з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Крім того, 16 жовтня 2014 року солдата ОСОБА_4 виключено зі списків військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 .

16жовтня 2014 року солдат ОСОБА_4 прибув для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 та наказом командира вказаної військової частини № НОМЕР_4 від 17 жовтня 2014 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і призначено на посаду робітника підсобного 2 інженерно-будівельного відділення 4 інженерно-будівельного взводу 4 інженерно-будівельної роти.

Однак, солдат ОСОБА_4 , під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, повторно вирішив стати на злочинний шлях.

Реалізуючи задумане, 29 січня 2015 року, близько 20 години, військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_3 солдат ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 12, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів і начальників та без поважних причин, повторно самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 08 лютого 2016 року.

08 лютого 2016 року солдат ОСОБА_4 з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 407 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінальних правопорушень, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у скоєному.
Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому ОСОБА_4 , роз`яснено.
Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.
Проаналізувавши всі досліджені докази в їх сукупності, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії, які виразились у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, кваліфікує за ч. 2 ст. 407 КК України.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились в самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, тривалістю понад один місяць, кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд також враховує, що обвинувачений раніше несудимий, вперше вчинив злочин, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та служби характеризується негативно, збитків кримінальним правопорушенням не завдано, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, є єдиним сином у матері, мати хворіє.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 407 КК України та ч. 3 ст. 407 КК України, з застосуванням ст. 75 КК України, вважаючи його необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази та судові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1-го року позбавлення волі.
Його ж визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді 2-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.
Запобіжний захід засудженому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий :