Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
05 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Секретаря судових засідань ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду від 22 грудня 2015 року у кримінальному проваджені №0000018 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мирогоща, Дубенського району, Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення за ч.1 ст.365 КК України,
- з участю прокурора ОСОБА_7 , виправданого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8
в с т а н о в и л а :

За вироком Рівненського міського суду від 22 грудня 2015 року ОСОБА_6 за ч.1 ст.365 КК України визнаний не винуватим та виправданий у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000018 від 24 лютого 2014 року ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, а саме в тому, що працюючи на посаді начальника відділення Державтоінспекції Рівненського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області на підставі наказу начальника УМВС України в Рівненській області №172 о/с від 05 вересня 2011 року, маючи спеціальне звання - майор міліції, будучи службовою особою, що згідно вимог ч. 1 ст.20 Закону України «Про міліцію» є представником державного органу виконавчої влади, а також згідно вимог п.1 ч.І ст.2 Закону України «Про державнийзахист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, діючи умисно, в порушення вимог ч.І ст.5 Закону України «Про міліцію», п.5 функціональних обов`язків начальника ВДАІ Рівненського МВ УМВС, затверджених 01 грудня 2011 року, ч.б ст.126 КПК України (в редакції 1960 року), виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, вчиняючи при цьому дії, виконання яких можливе лише за наявності особливих і відсутніх у даному випадку умов - в особливих випадках, з особливого дозволу або з додержанням особливого порядку, вчинив перевищення влади, при наступних фактичних обставинах. В ході досудового розслідування у кримінальній справі №20/61-09 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.4 ст.190, ч.І ст.263 КК України 08 липня 2009 року начальником відділення слідчого управління УМВС України в Рівненській області ОСОБА_10 відповідно до вимог ст.ст. 125, 126 КПК України (в редакції 1960 року), накладено арешт на автомобіль марки «Hundai Sonata» (номер двигуна НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 ) із д.н.з. НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_2 Згідно листа УДАІ УМВС України в Рівненській області №35/8-3991 від 13 липня 2009 року вказана постанова прийнята до виконання та накладено арешт на зазначений автомобіль. Відповідно до протоколу огляду і затримання транспорту №1208 від 27 жовтня 2009 року вказаний автомобіль поміщено на зберігання на спеціальний майданчик УДАІ УМВС України в Рівненській області.
25 січня 2013 року ОСОБА_11 звернувся у ВДАІ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області з приводу видачі йому зі спеціального майданчика автомобіля марки «Hundai Sonata» із д.н.з. . НОМЕР_3 , належного його сину ОСОБА_9 . Цього ж дня, у невстановлений досудовим розслідуванням час, у приміщенні ВДАІ Рівненського МВ УМВС за адресою м.Рівне, вул.Вербова, 39, начальник ВДАІ Рівненського МВ УМВС ОСОБА_12 , діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, вчиняючи при цьому дії, виконання яких можливе лише за наявності особливих і відсутніх у даному випадку умов - в особливих випадках, з особливого дозволу або з додержанням особливого порядку, без наявності постанови слідчого або рішення суду, достовірно знаючи про накладення на вказаний автомобіль арештів слідчого та державної виконавчої служби і відсутність у ОСОБА_11 доручення на право користування чи розпорядження зазначеним автомобілем, особисто оформив, підписав та видав останньому дозвіл на безоплатну видачу зі спеціального майданчика ВДАІ УМВС України в Рівненській області автомобіля марки «Hundai Sonata» (номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ) із д.н.з. НОМЕР_3 , середня ринкова вартість якого станом на вказану дату становила 142 538 грн. 40 коп.. При цьому ОСОБА_6 , намагаючись надати явної законності та достовірності видачі зазначеного вище дозволу, особисто вніс у Журнал обліку тимчасового затримання (заблокованих або доставлених на спеціальний майданчик чи стоянку) транспортних засобів ОР ДПС ВДАІ міста Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській області рукописний запис про те, що автомобіль видано на підставі постанови слідчого, хоча насправді слідчим такого рішення не приймалося і такої постанови не виносилось. На підставі вказаного дозволу ОСОБА_11 25 січня 2013 року зазначений автомобіль видано зі спеціального майданчика, однак, із 26 грудня 2013 року він, відповідно до баз даних ДАІ, оголошений у розшук.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 інкримінуються дії, які завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам вищевказаних окремих громадян та юридичної особи у вигляді неможливості задоволення їх позовних вимог до ОСОБА_11 та звернення стягнення на майно останнього і конфіскацію 1/2 частини належного йому на праві власності майна, а також у вигляді підриву престижу та авторитету органів внутрішніх справ. Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.365 КК України, як перевищення влади, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним інтересам, інтересам юридичних осіб.
Виправдовуючи ОСОБА_6 , суд зазначив, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення.
В поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор вважає висновки суду, викладені у вироку такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є не вмотивованим, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового засідання. Зазначає, що суд взяв до уваги лише показання обвинуваченого ОСОБА_6 , які не підтверджені іншими доказами по справі. Вказує, що суд не взяв до уваги,ь те що в обов"язки ОСОБА_6 входило видача автомобілів зі спеціального майданчика при УМВС України в Рівненській області за наявності відповідних дозвільних документів. Суд же, не взяв до уваги показання ОСОБА_11 в тій частині, що він надавав ОСОБА_6 доручення на право користування належним його сину ОСОБА_9 транспортним засобом. Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що суд необґрунтовано та безпідставно прийшов до висновку, що постанова про накладення арешту на автомобіль марки «Hundai Sonata» (номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ) із д.н.з. НОМЕР_3 до фактичного її виконання, тобто до фактичного поміщення транспортного засобу на спец майданчик, а відтак лише в частині заборони його відчуження, а не у частині затримання автомобіля та поміщення його на спецмайданчик. Вказує, що на момент вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому дій на автомобіль були накладені арешти відповідно до постанов відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції в частині конфіскації ? частини майна.
Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 за ч.1 ст.365 КК України та призначити йому два роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади. пов`язані з виконанням функцій представника влади, займатись правоохоронною діяльністю строком на 1 рік. Стягнути з ОСОБА_6 1474,20 грн. процесуальних витрат за проведення експертизи.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях ОСОБА_6 зазначає, що апеляційна скарга не вмотивована, не підтверджена юридичними фактами, внесена формально, містить перекручування висновків суду. Доводить, що висновок суду першої інстанції є законним, просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відхилити.

Заслухавши доповідача ОСОБА_1 , доводи прокурора ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги; думку виправданого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 про відмову у задоволенні апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження, зокрема повторно дослідивши в ході апеляційного розгляду докази за клопотаннями прокурора та захисника, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Допитаний судом першої інстанції під час судового розгляду ОСОБА_6 винним себе у пред`явленому обвинуваченні не визнав, та показав, що в січні 2013 року працював на посаді начальника ВДАІ Рівненського МВ УМВС. В його службові обов`язки входило право видачі автомобілів з спеціального майданчика при УМВС України в області, за наявності відповідних дозвільних документів, якими серед інших, були постанови слідчих, постанови Рівненського МВ ДВС, вироки судів. В січня 2013 року до нього звернувся житель міста Костопіль Рівненської області ОСОБА_11 ,, який мав при собі вирок суду, яким було засуджено його сина ОСОБА_9 . ОСОБА_11 сказав, що хоче забрати належний сину автомобіль марки «Hundai Sonata», який зберігався на спеціальному майданчику. Він перевірив за допомогою автоматизованих баз даних, чи наявні будь-які обтяження на автомобіль марки «Hundai Sonata», який хотів отримати ОСОБА_11 . Згідно з даними баз даних за вказаним транспортним засобом рахувалось обтяження «арешт, відчуження заборонено». Даний автомобіль в угоні не рахувався. З огляду на це, він, ОСОБА_6 прийняв рішення про видачу транспортного засобу ОСОБА_11 , оскільки, у вироку, що був наданий йому ОСОБА_11 ,, не згадувалось, що вказаний автомобіль є речовим доказом. У відповідному журналі обліку транспортних засобів, що видавались із спеціального майданчика при УМВС України в області він власноручно зробив відмітку, що вказаний автомобіль виданий на підставі постанови слідчого, але ведення такого журналу ніякими нормативним документами не передбачено і відмітки в ньому ставились за для того, щоб можна було подивитись, на якій підставі було видано транспортний засіб. Відмітку , що автомобіль видано на підставі постанови слідчого він зробив помиливково, оскільки на вказаному майданчику перебувало багато транспортних засобів, що видавались особам. Відповідно до Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженим постановою КМУ № 1102 від 17.12.2008 року транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення але не більше як на три дні з дати такого затримання, а згідно з п. 12 Порядку повертається за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника). За відсутності будь-якої інформації в автоматизованій базі даних про заборону на видачу транспортного засобу, він цілком обґрунтовано і законно дав дозвіл на безоплатну видачу автомобіля за заявою власника, оскільки його перебування на спеціальному майданчику за наведених обставин, обмежувалось 72-ма годинами, а автомобіль знаходився на спецмайданчику уже понад три роки.
Із показань допитаного в судовому засіданні в суді першої інстанції та досліджених в ході апеляційного розгляду в якості свідкаОСОБА_9 вбачається, що під час його затримання в м. Одесі по кримінальній справі, автомобіль, власником якого він являється, залишився на автостоянці у вказаному місті. В подальшому, уже перебуваючи в СІЗО м Рівне, до нього приходив слідчий Демидівського РВ УМВС і повідомив, що при спробі зняття з обліку гр. ОСОБА_13 його автомобіля марки «Hundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 в Рівненському МРЕВ за сфальшованою довіреністю від його імені, виданою приватним нотаріусом Демидівського району Котюбіним даний автомобіль поміщено до з`ясування обставин по суті справи на спец майданчик у м. Рівному та порушено кримінальну справу, у якій ОСОБА_9 фактично є потерпілим, оскільки довіреності він не давав.Свідок ОСОБА_9 також зазначив, що після того, як його батьком ОСОБА_11 був отриманий автомобіль, то виявилася пропажа технічного паспорта (реєстраційного документа) на автомобіль і у зв`язку з цим він змушений був виготовити дублікат документу в органах МРЕВ. Зазначений дублікат документу був йому виданий незважаючи на те, що автомобіль знаходився під арештом у вигляді заборони на відчуження.
Суд вірно визнав, що показання свідка ОСОБА_9 підтверджують факт, що будь-які дії з автомобілем, окрім заборони на його зняття з обліку та відчуження, цілком законно могли проводитися і проводилися працівниками МРЕВ.
Свідок ОСОБА_9 також вказав, що після допиту у справі ОСОБА_6 , він особисто двічі звертався до виконавчої служби з питанням вирішити долю його автомобіля, який на той час уже перебував у розшуку, однак до цього часу питання реалізації автомобіля для погашення збитку чи конфіскації майна чомусь так і не вирішене.
Допитаний під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_11 зазначив, що свої показання, дані ним в ході досудового розгляду він підтверджує повністю. Зазначав, що з питанням про повернення автомобіля сина він звернувся до працівників штрафмайданчику в м.Рівне, які сказалм куди йому необхідно звернутись. Звернувся в ДАІ, де оформили і видали дозвіл на отримання автомобіля. Прізвища особи, яка видавала дозвіл на отримання автомобіля він не знає. Свідок також вказав, що техпаспорта на автомобіль не було і він змушений був звертатись у Костопільське ВДАІ, де згодом отримав дублікат свідоцтва про реєстрацію автомобіля.
Ні свідок ОСОБА_9 , ні допитаний в якості свідка його батько ОСОБА_11 не вказували, що намагались вирішити питання повернення автомобіля у незаконний спосіб, раніше з ОСОБА_6 знайомі не були, ніякої винагороди за прийняте ним рішення про видачу автомобіля не надавали.
Суд вірно визнав показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 такими, що повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_6 , нічим не спростовані, такими, що дають підставу вважати про відсутність корисливого мотиву та мети у ОСОБА_6 на вчинення інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння, тобто відсутня суб`єктивна сторона злочину.
Як вбачається із повідомлення про підозру ОСОБА_6 , постановою від 08 липня 2009 року у кримінальній справі № 20-61/09 начальником СВ СУ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_14 накладено арешт на автомобіль марки «Hundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 , постанова направлено для виконання в УДАІ УМВСУ в Рівненській області. Згідно листа УДАІ від 13 липня 2009 року постанова прийнята до виконання та накладено арешт на вказаний автомобіль шляхом внесення в бази даних на АМТ в систему «Заарештований АМТ» інформації у вигляді «арешту, заборони відчуження». Автомобіль слідчим не вилучався.
Із матеріалами кримінального провадження, і в ході судових засідань встановлено, що на час затримання автомобіля марки «Hundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 його власник ОСОБА_9 знаходився під вартою, а сам автомобіль затримано при спробі гр. ОСОБА_13 зняти його з реєстраційного обліку в органах МРЕВ за сфальшованою довіреністю від імені власника, тобто ОСОБА_9 . Саме у зв`язку з виявленням факту фальсифікації довіреності, 27 жовтня 2009 року складено протокол огляду №1208 і затримано транспортний засіб та поміщено його на спеціальний майданчик. (т.1 а.с73).
Згідно листа управління державтоінспекції в Рівненській області від 12.06.2015 року вбачається, що підставою для тимчасового затримання зазначеного автомобіля була спроба зняти гр. ОСОБА_13 автомобіля з обліку за підробленою довіреністю серії ВМО № 383067, виданою приватним нотаріусом Демидівського району Рівненської області ОСОБА_15 (т.2 а.с.112) Зазначена подія зареєстрована в ЖРЗПЗ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області за № 9849 27.10.2009 року. 30.10.2009 року за № 50/21508 матеріали скеровані до Демидівського РВ УМВСУ в Рівненській області для прийняття процесуального рішення. (т.2 а.с.156)
09 березня 2010 року за вказаним фактом слідчим відділом Демидівського РВ порушено кримінальну справу № 3/9-2010 за ч. ст. 358 КК України, рішення по якій на даний час не прийнято.(т.2 а.с.159)
Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно визнав, що винесена слідчим ОСОБА_14 постанова про накладення арешту на автомобіль марки «Hundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 прийнята до виконання органом державтоінспекції в частині заборони на відчуження вказаного транспортного засобу, у вигляді заборони на його зняття з обліку в органах МРЕВ, реалізації та перереєстрації на нового власника, а не у вигляді затримання автомобіля та поміщення його на спец майданчик, оскільки, саме подія по намаганню гр. ОСОБА_13 зняти автомобіль з обліку в МРЕВ м. Рівне за підробленими документами і стала підставою тимчасового затримання транспортного засобу, поміщення його на спец майданчик та порушення кримінальної справи.
Вірно також визнано судом, що ОСОБА_6 на відповідальне зберігання під розписку транспортний засіб автомобіль марки «Hundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 не передавався.
Порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду на той час регламентований спільною інструкцією від 13.05.2004 року, затвердженою наказами МВС, ГПУ, ДПА, СБУ, Верховним судом та державною судовою адміністрацією.
У відповідності до п.5 Інструкції факт вилучення майна відображається у протоколі слідчої або судової дії; згідно з п.10 Інструкції копія протоколу видається на руки особі, у якої проведено вилучення майна; згідно з п.19 Інструкції зберігання транспортних засобі, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові або його родичам, проводиться відповідними службами органів внутрішніх справ, керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. При вилученні чи передачі на зберігання транспортного засобу складається документ про технічний стан транспортного засобу. Згідно з п. 41 Інструкції, арештоване майно може бути також передане на зберігання представникові держадміністрації, ЖЕКу, ДСО, організації, якій завдано збитки або власникові, якому роз`яснюється відповідальність за зберігання прийнятого майна, про що у нього відбирається розписка.
Складання протоколу огляду і затримання транспорту регламентоване Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженим постановою КМУ № 1102 від 17.12.2008 року.
Відповідно до п.2 вказаного Порядку, тимчасове затримання транспортних засобів уповноваженою особою Державтоінспекції проводиться у випадках, передбачених ст. 265-2 КУпАП, а у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», (на час надання дозволу на видачу автомобіля зі спеціального майданчика транспортний засіб не був оголошений у розшук).
Згідно п. 10 зазначеного Порядку транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення але не більше як на три дні з дати такого затримання, а згідно з п. 12 Порядку повертається за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника).
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно неможливості задоволення позовних вимог потерпілих у кримінальній справі стосовно ОСОБА_11 та звернення стягнення на майно останнього і конфіскацію 1/2 частини належного йому на праві власності майна. В тому числі і автомобіля «Hundai Sonata»
Стосовно істотної шкоди, завданої діями ОСОБА_6 громадянам ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та юридичній особі ПАТ «Ощадний банк України», на користь яких ухвалою суду від 20 листопада 2012 року прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_9 грошових коштів, то при розгляді справи у суді, як зазначено вище, встановлено, що підставою для затримання автомобіля марки «Hundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 та його тимчасового поміщення на спецмайданчик, була спроба зняти автомобіль з обліку за підробленими документами, а не на підставі постанов відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 14.10.2010 р., 7.12.2010 р.,7.09.2011 р., 24.10.2011 р., 24.12.2012 р.
На автомобіль марки «Hundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 в автоматизованій базі даних на АМТ був накладений арешт у вигляді заборони на відчуження, а ОСОБА_6 в силу своєї займаної посади не міг порушити цю заборону, оскільки не наділений повноваженнями зняття з обліку та перереєстрації автомобілів.
З врахуванням викладеного, суд вірно вказав, що дії ОСОБА_6 по дачі дозволу на видачу автомобіля марки «Hundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_3 не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням ОСОБА_9 шкоди вищевказаним громадянам та юридичній особі у вигляді неможливості повернення їм завданих збитків, а отже відсутня обов`язкова ознака об`єктивної сторони цього злочину.
Відповідно до роз`яснень в абз. 2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» є неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
За вимогами ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність допустимих доказів винуватості ОСОБА_6 у інкримінованому йому обвинуваченням злочину.
Згідно вимог ч. 2 ст.8 та ч. 5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» встановлено, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього для того, щоб він міг підготувати та надати доводи у свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази достатні для його винуватості.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року, остаточне рішення від 15 жовтня 2010 року (пункт 53) та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, остаточне рішення від 17 червня 2011 року (пункт 45), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.
Відповідно до ч.6 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені п.2 ч. 1 ст.284 КПК України, а саме: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд дотримався вимог чинного законодавства, зокрема ст.7 КПК України, щодо верховенства права й презумпції невинуватості, а також ст.62 Конституції України, щодо тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь.
Висновок суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.365 КК України підтверджується сукупністю допустимих доказів, розглянутих в судовому засіданні, яким дана правильна юридична оцінка.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невірної оцінки доказів, наданих стороною обвинувачення, та неправильного висновку про недоведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.365 КК України не заслуговують на увагу та спростовуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження.
Під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції вірно оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та дійшов правильного висновку, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч.1 ст.365 КК України у судовому засіданні не доведено, а інших доказів, які б беззаперечно доводили вину ОСОБА_6 обвинуваченням не надано.
Стаття 409 КПК України містить виключний перелік підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції. В поданій апеляційній скарзі та змінах до неї не наведено обґрунтованих доказів, якими підтверджується невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили, чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Судом першої інстанції додержані положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо справедливого, неупередженого судового розгляду та додержання вимог Кримінального процесуального закону стосовно охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Підстав для скасування вироку колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала Апеляційного суду Рівненської області набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3