Номер провадження: 11-сс/785/910/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Старший слідчий з ОВС першого відділу КР СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 звернувся в Приморський районний суд м. Одеси з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №00000079 від 08 березня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,3 ст. 204 КК України.

В клопотанні слідчий зазначив, що невстановленими особами налагоджено незаконне виробництво товарів підакцизної групи, та збут їх громадянам з використанням транспортного засобу.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2016 року клопотання старшого слідчого про арешт майна задоволено та накладено арешт на вилучені у кримінальному провадженні за №00000079 від 08 березня 2015 року предмети, а саме на:

- автомобіль «Ford Tranzit», р.н. НОМЕР_1 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ;

- довіреність №886 від 13.07.2013,

- 47 полімерних ємностей об`ємом 30 л. кожна, заповнені прозорою спиртовмісною рідиною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною, постановленою з порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки підстав для накладення арешту на вказаний автомобіль не було, так як підозра йому не пред`являлася і автомобіль, на який накладено арешт, йому не належить.

Просить ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути йому автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та довіреність.

Заслухавши доповідача, адвоката, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 не являється власником автомобіля, а керував ним по довіреності.

Відповідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положеннями ч.2 вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Колегія суддів звертає увагу, що завдання щодо використання арештованого автомобілю як доказу у кримінальному провадженні може бути досягнута і без арешту даного транспортного засобу, шляхом здійснення процесуальної дії огляду та фіксації його необхідних даних у відповідному протоколі.

Прокурором не доведено, а судом не встановлено достатніх доказів того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власності на арештований автомобіль.

Автомобіль не містить на собі слідів кримінального правопорушення, його утримання органами досудового розслідування не сприяє виконанню завдань кримінального провадження, з огляду на те, що розслідується злочин, передбачений ч.1 ст.204 КК України, а перебування автомобілю у власника не спричинить шкоди об`єктивності та повноті досудового розслідування по кримінальному провадженню чи його розгляду в суді по суті.

Враховуючи приписи ч.2 та ч.4 ст.173 КПК України, під час розгляду клопотання про накладення арешту слідчий суддя повинен дослідити та вирішити питання обґрунтованості накладення арешту та наявності в цьому потреби, що виправдовують таке втручання в права осіб, а також застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчий суддя при накладенні арешту на транспортний засіб ОСОБА_10 не дотримався вищезазначених вимог КПК України.

Важливо зазначити, що санкція ст.204 КК України не передбачає конфіскації. З іншої сторони, відповідно до п.1 ч.9 ст.100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, які використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Слідчим не наведено доказів участі ОСОБА_8 в скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, що розслідується по кримінальному провадженню №00000079 від 08 березня 2015 року, а також те, що він знав або міг знати, що автомобіль буде використовуватися в злочинній діяльності.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що такий крайній захід забезпечення кримінального провадження як арешт автомобілю, не виправдовує таке втручання у право власності стосовно нього та необхідність його застосування не доведена в порядку, передбаченому КПК України.

Колегія суддів зазначає, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього достатніх правових підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та преюдиційної практики Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, колегія судів вважає необхідним ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2016 року про накладення арешту на майно - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу КР СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на 47 полімерних ємностей, об`ємом 30 літрів кожна, заповнені прозорою спиртовмісною рідиною.

Повернути ОСОБА_8 автомобіль марки «Ford Tranzit», р.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та довіреність №886 від 13.07.2013 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3