Справа № 367/3402/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/936/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 27.07.2016

УХВАЛА
Іменем України
27 липня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:
До Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

25.05.2016 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання.

Мотивуючи своє рішення суд послався на те, що вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 08.02.2006 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 115, п.13 ч.2 ст. 115, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.08.2015 року відповідно до вимог ст. 82 КК України невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі замінено на обмеження волі, та зараховано строк перебування під вартою до прибуття до виправного центру. 13.10.2015 року засуджений ОСОБА_7 прибув до Ірпінського виправного центру № 132 для відбування покарання у вигляді обмеження волі. Згідно довідки ІВЦ №132 по особовій справі засудженого ОСОБА_7 невідбута частина покарання на момент розгляду судом клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення складає 3 роки 6 місяців 7 днів.

Оскільки, перебіг покарання у виді обмеження волі починається для засудженого ОСОБА_7 з 13.10.2015 року, та враховуючи покарання визначене ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.08.2015 року у вигляді 4 років 11 місяців 07 днів обмеження волі із зарахуванням строку перебування особи під вартою до прибуття до виправного центру та ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 30.03.2016 року, якою зараховано строк попереднього ув`язнення, суд прийшов до висновку, що на момент розгляду судом питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засудженим ОСОБА_7 невідбуто ? частин покарання у вигляді обмеження волі, що складає 3 роки 8 місяців 14 днів.

Також враховуючи, що ОСОБА_7 засуджений за особливо тяжкі злочини, передбачені ч.1 ст. 115, п.13 ч.2 ст. 115 КК України, свою вину визнав частково, суд прийшов до висновку про недостатність підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 з ухвалою суду першої інстанції не погоджується та зазначає, що суд, приймаючи рішення про відмову в задоволенні його клопотання, неправильно застосував норму закону та зазначив, що ? строку фактичного відбуття покарання потрібно рахувати з моменту заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки на його думку суд, застосовуючи умовно-дострокове звільнення від відбування покарання повинен виходити із загального строку призначеного покарання.

Також, на думку апелянта, судом не було врахованого того, що він протягом строку відбування покарання приймав активну участь у суспільному житті і сумлінно виконував громадські доручення, а також бере постійну участь в благоустрої установи відбування покарання, що підтверджується подяками від адміністрації, а також довірою і постійними виїздами до рідних, що говорить про його виправлення.

В зв`язку з цим апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити свою ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка проти апеляційної скарги засудженого заперечувала, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб які відбувають покарання у виді обмеження волі, позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття ними не менше 3/4 строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року зазначено, що особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільненні і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.

Відповідно до вимог ч.8 ст. 154 КВК України особи, звільненні від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направленні у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

При регламентуванні порядку і умов відбування та виконання кримінальних покарань норми КК України та КВК України співвідносяться між собою як загальні та спеціальні і, відповідно, при конкуренції норм загальних і спеціальних застосовуються спеціальні норми.

Стаття 154 КВК України є спеціальною нормою щодо можливості повторного застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким з дотриманням певного проміжку часу при наявності наступних умов: засуджений має бути особою, яка або була звільнена від відбування покарання з випробуванням, або відбуває покарання в порядку заміни не відбутої частини покарання більш м`яким і при цьому була направлена у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 08.02.2006 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 115, п.13 ч.2 ст. 115, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.08.2015 року відповідно до вимог ст. 82 КК України невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі замінено на обмеження волі, та зараховано строк перебування під вартою до прибуття до виправного центру.

Тобто, ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді обмеження волі та є особою, яка була направлена у місця обмеження волі до Ірпінського виправного центру №132, а тому на думку колегії суддів підпадає під критерії обмеження у часі у праві умовно-дострокового звільнення або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

Враховуючи, що ухвала про направлення ОСОБА_7 у місця обмеження волі була винесена 31.08.2016 року, тобто з дня винесення ухвали ще не минув один рік, засуджений ОСОБА_7 на даний час не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, але за ним залишається таке право при настанні строків, передбачених у законі.

Відповідності до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суді України № 2 від 26.04.2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватися, виходячи з покарання, встановленого рішенням суду.
Оскільки перебіг покарання у виді обмеження волі, що складає 4 роки 11 місяців 7 днів, починається з 31.08.2015 року, то на час розгляду справи ОСОБА_7 невідбуто 3/4 частини покарання, що складає 3 роки 8 місяців 14 днів, а тому відсутні підстави для його умовно-дострокового звільнення від покарання, яке він фактично відбуває.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обгрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2016 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково відмовлено залишити без змін.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

ОСОБА_4