справа № 539/1878/16-к
провадження № 1-кс/539/285/2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2016 року м. Лубни

ВСТАНОВИВ :
До Лубенського міськрайонного суду Полтавської області надійшло клопотання прокурора Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна.
Лубенською місцевою прокуратурою у вказаному провадженні здійснюється процесуальне керівництво.
В клопотання зазначено, що невстановлені особи, з метою отримання прибутку, тривалий час надають незаконні послуги в сфері грального бізнесу у м. Лубни, Полтавської області.
23.06.2016 року працівниками Лубенської місцевої прокуратури проведено ряд санкціонованих обшуків в результаті яких виявлено та вилучено комп`ютерну техніку за адресами : в АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 .
У зв`язку з вищевикладеним, виникла необхідність у накладанні арешту на дані предмети, вилучені в ході обшуків 23 червня 2016 року.
Підставою накладення арешту на ігрові автомати є те, що згідно Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні» від 15.05.2009 року, заняття ігорним бізнесом та надання послуг у сфері грального бізнесу є протиправним діянням, за яке згідно норм Кримінального Кодексу України передбачена кримінальна відповідальність.
В судовому засіданні прокурори ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 клопотання підтримали , прохали його задовольнити. Необхідністю арешту вилученого майна , зазначили , що вилучена комп`ютерна техніка під час обшуку 23.06.2016 року , постановою від 24 червня 2016 року , визнана речовими доказами, які необхідно зберегти. Також необхідність арешту зазначено , необхідністю проведення інших слідчих дій під час досудового слідства .
Заслухавши думку прокурорів, які підтримали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
За правилами ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення:- підозрюваного; обвинуваченого; осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для: особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині ст. 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
- підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна;
- перелік і види майна, що належить арештувати;
- документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У клопотанні цивільного позивача, слідчого, прокурора про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено:
1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Проте, дане клопотання наведеним вимогам не відповідає.
Так, прокурором не зазначено в клопотанні, та не обґрунтовано в ньому і не додано до клопотання доказів того, що в межах кримінального провадження відносно власників ( володільців) приміщень за адресами зазначеними в клопотанні за ч.1 ст.203-2 КК України (зайняття гральним бізнесом), щодо яких ставиться питання про арешт, є - підшуканим, виготовленим, пристосованим чи використаним як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберіг на собі його сліди, призначався (використовувався) для схиляння осіб до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з його незаконним обігом,одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходом від нього, а також майном, в яке його було повністю або частково перетворено, як того вимагає ч. 2 ст.167 КПК України.
Згідно постанови прокурора Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_2 вилучене майно (комп`ютерна техніка) визнана постановою від 24.06.2016 року речовими доказами по кримінальному провадженню.
Згідно ст. 98 КПК України , речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Сама постанова від 24.06.2016 року про визнання вилученої при проведені обшуку 23.06.2016 комп`ютерної техніки речовими доказами , є надуманою винесена безпідставно. Після проведення обшуку та вилучення вищезазначеної техніки , органами досудового слідства не здійснено жодної слідчої дії , навіть не допитано особу у якої вилучалась комп`ютерна техніка з приводу порушеного кримінального провадження та причетності до заняття ігровим бізнесом .
При розгляді даної справи не було доведено, що арештом майна є тимчасове позбавлення саме підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, - можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку, оскільки дані особи до даного часу не встановлені.
Також в клопотанні не ставиться питання про :
- «заборону для особи, на майно котрої накладено арешт, чи іншої особи, у володінні якої перебуває майно» - розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його, не надано переконливих доказів стосовно особи, котрій належить майно, на котре необхідно накласти арешт та іншої особи, у володінні якої перебуває майно.
До того ж, як зазначено в Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07 лютого 2014 року, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна щодо осіб, які не є в даному кримінальному провадженні ні підозрюваними, ні обвинуваченими, ні особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Тому навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні.
При розгляді справи в судовому засіданні прокурор конкретно не визначив правові підстави для арешту майна, передбачені ст.170 КПК України, не надали достатньо доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, а також розмір можливої конфіскації майна (санкція ч.1 ст.203-2 КК України взагалі не передбачає конфіскації майна), можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову.
Також при поданні даного клопотання та в судовому засіданні прокурором не вказано конкретно власників «вилученої комп`ютерної та іншої техніки», на котрі необхідно накласти арешт (дані відомості не підтверджені відповідними доказами), їх, а саме розмір та вартість, можливість чи заборону розпоряджатись чи користуватись даним майном, проведенням будь яких інших і конкретних дій, направлених на збереження цілісності і вартості даного майна, осіб, котрі повинні виконувати ці дії, також місце зберігання майна, на котре необхідно накласти арешт, не вказано цільове призначення даних предметів, не конкретизовано порядок виконання ухвали про арешт майна, а саме відповідальних осіб, котрим дане майно повинно бути передано для зберігання його цілісності та вартості.
Тому подане клопотання є необґрунтованим.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
На дану ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1