Провадження № 11-кп/783/340/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , на вирок Галицького районного суду м.Львова від 18 січня 2016 року,-

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

встановила:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, частково приєднано ОСОБА_7 невідбуту частину покарання у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Львівської області від 25 червня 2015 року.

Остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Запобіжний захід заставу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін. Після набрання вироком суду законної сили, запобіжний захід ОСОБА_7 змінено на тримання під вартою з поверненням заставодавцю застави в розмірі 12180 гривень.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком місцевого суду, ОСОБА_7 визнаний винним за те, що він 10 листопада 2015 року близько 19-ої години 30 хвилин, перебуваючи по вул.Медовій, 8 у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом розбиття вікна автомобіля марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , таємно викрав з салону автомобіля сумку для ноутбука вартістю 200 грн., всередині якої знаходились ноутбук марки «HP Pavillion DV6700» із зарядним пристроєм вартістю 3000 грн., комп`ютерна мишка марки «Logitech» вартістю 150 грн., шкіряні рукавиці марки «Monlolan» вартістю 200 грн., чим завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 3550 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації діянь обвинуваченого та наявність його вини, просить оскаржуваний вирок змінити та призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді трьох місяців арешту і на підставі ст.71 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

В обгрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що місцевим судом не надано правової оцінки його виступу про можливість та доцільність застосування покарання до ОСОБА_7 у виді арешту строком на 3 місяці та на підставі ст.71 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 2 роки 6 місяців позбавлення волі, а тому в цій частині вирок є необгрунтований та невмотивований.

Окрім цього, звертає увагу на те, що потерпіла особа взагалі не була зацікавлена у розгляді вказаного кримінального провадження і не з`являлася в судові засідання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважає таку безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню.

Статтею 325 КПК України регламентовано наслідки неприбуття потерпілого, а саме, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 342 КПК України секретар судового засідання доповідає суду, зокрема, хто з учасників судового провадження, викликаних та повідомлених осіб прибув у судове засідання, з`ясовує, чи вручено судові виклики та повідомлення тим, хто не прибув, і повідомляє причини їх неприбуття, якщо вони відомі.

З огляду на зазначене, кримінальним процесуальним законом передбачено можливість проведення судового розгляду за відсутності потерпілого у разі належного його повідомлення про час та місце проведення судового засідання, ураховуючи думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати усі обставини під час судового розгляду.

Однак, як вбачається із матеріалів судового провадження та аудіозаписів судових засідань, суд першої інстанції, розпочавши судовий розгляд, не переконався, чи всі учасники судового провадження повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду та чи вручено повідомлення про дату розгляду провадження потерпілому. Натомість, місцевий суд з`ясувавши у секретаря судового засідання хто з учасників процесу з`явився, чи вручені їм пам`ятки про їх права та обов`язки, не перевірив хто з учасників не з`явився та не переконався, що потерпілий ОСОБА_9 , який не прибув у судове засідання, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`ясував думку учасників судового провадження щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності потерпілого.

Так, в матеріалах судового провадження відсутні будь-які відомості про отримання потерпілим повідомлення про засідання 18.01.2016 року.

Згідно з поданою потерпілим ОСОБА_9 апеляційному суду заявою, такий зазначив, що про судове засідання 18.01.2016 року йому не було відомо та повідомлення про засідання він не отримував.

З огляду на зазначене, колегія суддів робить висновок про те, що суд першої інстанції не переконався у тому, що потерпілий ОСОБА_9 повідомлений про засідання та провів його за відсутності потерпілого, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ухвалою підготовчого судового засідання від 11 грудня 2015 року судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні призначений на 17 грудня 2015 року (а.с.п.25), однак в матеріалах справи відсутні будь-які дані про проведення такого засідання чи відомості про те, що такий не відбувся і з яких причин.

Ураховуючи вищенаведене, в силу п.1 ч.1 ст.415 та п.5 ч.2 ст.412 КПК України, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню як ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального провопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, направленню в районний суд для нового розгляду.

Оскільки вирок скасовується з наведених підстав, а провадження направляється на новий розгляд, тому решта доводів апеляційної скарги, зокрема щодо тяжкості призначеного покарання, колегією суддів по суті не вирішуються.

При новому розгляді у суді першої інстанції слід виконати усі вимоги чинного процесуального закону, дослідити всі обставини кримінального провадження і у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення призначити покарання згідно з вимогами закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 18 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд вказаного кримінального провадження у цьому ж районному суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4