Справа №482/704/14-к 02.08.2016

Провадження № 11-кп/784/661/16 Категорія ст. 286 ч. 1 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України; -
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_9
законний представник
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Одеса Миколаївської області, громадянина України, не військовозобов`язаного, з базовою середньою освітою (9 класів), не працюючого, не одруженого, зареєстрованого і проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 21 червня 2013 року вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області за ст. ст. 185 ч. 3, 75, 76 КК України на - 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

2) 20 березня 2014 року вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області за ст. ст. 289 ч. 2, 69, 71 КК України - на 4 роки позбавлення волі без конфіскації майна; -

- засуджено за ст. 286 ч. 1 КК України на 5 місяців арешту без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення цього менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, що призначене вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20.03.2014 року за ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без конфіскації майна та без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21.06.2013 року і остаточно призначено до відбування неповнолітньому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, без конфіскації майна, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Постановлено:

- міру покарання ОСОБА_7 обчислювати з часу приведення вироку до виконання, зарахувавши йому в строк відбування покарання весь час перебування під вартою за вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20.03.2014 року;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь держави:

- витрати, що були понесені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_11 в Новоодеській ЦРЛ, внаслідок вчиненого злочину 2 377,98 грн.;

- судові витрати на залучення експерта по проведенню експертиз в загальній сумі 2 813,40 грн.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким за ч. 1 ст. 286 КК України засудити до покарання у виді арешту на строк 5 місяців, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, за оскаржуваним вироком та вироком Новоодеського районного суду від 20.03.2014 року (ч. 2 ст. 289, ст. 69, 71 КК України) шляхом часткового складання призначених покарань в порядку ст. 72 КК України призначити остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, зарахувавши частково відбуте покарання за попереднім вироком, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, вважає:

що вирок суду в частині призначення покарання є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, та незастосування закону, який підлягав застосуванню ч. 4 ст. 70 КК України;

що судом при винесенні даного вироку помилково призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 71 та ч. 1 ст. 70 КК України;

що суд необґрунтовано дійшов висновку про необхідність сукупності злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, що призначене вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20.03.2014 року за ч. 2 ст. 289 КК України, а також, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків - за цим вироком та за попереднім вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21.06.2013 року.

При цьому твердить, що судом вірно в межах санкції призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України.

Проте, вважає, що при призначенні покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню - положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Крім того, з метою виправлення обвинуваченого, уникнення виникнення у нього та інших осіб уявлення про безкарність за вчинення менш тяжких кримінальних правопорушень у разі вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення, попередження вчинення в подальшому кримінальних правопорушень, вважає за необхідне при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України застосувати принцип саме часткового складання покарань.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
10 грудня 2013 року приблизно о 01.00 години ночі неповнолітній ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення корисливого злочину і відбуваючи призначене вироком суду покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, в період іспитового строку, не маючи посвідчення водія, що дає право керувати автомобілями, в порушення вимог п. п. 1.5, 2.1 «а», 21.1 ПДР України, керував технічно справним автомобілем марки «Форд Фієста», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в якому перебувало 6 пасажирів, та рухався по автодорозі Р-06 «Ульянівка Миколаїв» зі сторони м. Миколаєва в напрямку м. Вознесенськ.

Під`їжджаючи до с. Новопетрівське Новоодеського району, ОСОБА_7 почав виконувати маневр повороту вліво, з`їжджаючи з головної дороги на другорядну, що веде в с. Новопетрівське Новоодеського району.

Під час виконання цього маневру, водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п. 12.1 ПДР України, не врахував погодні умови, дорожню обстановку, швидкість руху автомобіля, яким керував, виїхав на слизьку ділянку дороги, внаслідок чого допустив з`їзд керованого ним автомобіля за межі дороги, в поле, де в подальшому допустив зіткнення автомобіля з залізобетонною опорою № 16 повітряної лінії електромережі.

В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок зіткнення транспортного засобу із залізобетонною опорою ЛЕП, що відбулося з вини водія ОСОБА_7 , дії якого знаходиться в прямому причинному зв`язку з її негативними наслідками, неповнолітній пасажир автомобіля - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, закритого перелому лівої променевої кістки, забою грудної клітини зліва та забою правого колінного суглобу, які згідно висновку судової медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Інші пасажири цього автомобіля отримали тілесні ушкодження, які не охоплюються складом злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Начальник служби у справах дітей Новоодеської райдержадміністрації Миколаївської області просив апеляційний розгляд провести у відсутність їх представника та залишити оскаржуваний вирок без змін, згідно листа від 27.07.2016 року № 328/01-6/01.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги прокурора Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 ; заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 та законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 проти апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0001422; в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України повторно дослідивши обставини кримінального провадження, що стосуються попередніх вироків обвинуваченого; обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її підлягаючою частковому задоволенню з таких підстав.

Наведені у вироку суду першої інстанції фактичні обставини порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило неповнолітньому потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження, підтверджені дослідженими судом доказами та не оспорюються апелянтом, як і кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України. А тому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України щодо меж перегляду судом апеляційної інстанції, оскаржуваний вирок у цій частині не переглядається.

Апеляційні вимоги прокурора щодо призначення апеляційним судом ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 5 місяців арешту без позбавлення права керування транспортними засобами є неспроможними, оскільки саме таке покарання і призначено судом першої інстанції. Крім того, в мотивувальній частині апеляційної скарги прокурор зазначив, що судом вірно в межах санкції призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України. За такого апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно з дослідженими апеляційним судом копіями вироків неповнолітнього ОСОБА_7 засуджено: 21 червня 2013 року Новоодеським районним судом Миколаївської області за ст. ст. 185 ч. 3, 75, 76 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік (а. п. 138 - 141) та 20 березня 2014 року Новоодеським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - на 3 роки позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2013 року і остаточно до відбування призначено неповнолітньому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна з відбуванням покарання у спеціальній виховній установі (а. п. 147 - 149).

Новий злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України за оскаржуваним вироком ОСОБА_7 вчинено 10 грудня 2013 року, тобто, до вироку Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2014 року і водночас після вироку Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2013 року, до повного відбуття призначеного покарання та протягом встановленого цим вироком іспитового строку.

Відповідно до правил ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. В цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Судом першої інстанції, як вбачається з тексту резолютивної частини вироку, фактично застосовані приписи ч. 4 ст. 70 КК України, але при цьому помилково зазначено про застосування правил ч. 1 ст. 70 КК України. Зазначена помилка підлягає виправленню, а вирок зміні в цій частині.

А тому апеляційна скарга прокурора в частині застосування правил ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів підлягає задоволенню.

Що стосується доводів прокурора про призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України із застосуванням принципу часткового складання покарань, то вони є неспроможними і не вмотивованими, окрім наведення прокурором загальних фраз. А тому апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до роз`яснень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

З огляду на зазначене судом вірно застосовано правила ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки діючий кримінальний закон (КК України) не містить виключень для застосування правил ч. 1 ст. 71 КК України, а тому не ґрунтуються на законі твердження прокурора в частині неправильного застосування судом у даному випадку закону про кримінальну відповідальність, а саме - ч. 1 ст. 71 КК України.

За такого апеляційна скарга і в цій частині не підлягає задоволенню.

З огляду на наведене, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України змінити в частині призначення покарання за сукупністю злочинів.
Вважати обвинуваченого ОСОБА_7 засудженим за ст. 286 ч. 1 КК України на 5 місяців арешту без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення даного менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, що призначене вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20.03.2014 року за ч. 2 ст. 289 КК України, і і призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без конфіскації майна та без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вважати обвинуваченого ОСОБА_7 засудженим на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків - даного вироку та вироку Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21.06.2013 року, шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21.06.2013 року - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, без конфіскації майна, без позбавлення права керування транспортними засобами.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4