АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
05 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Овруч, Житомирської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 12.12.2008 року за ч.3 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі, 15.06.2012 року звільнений по відбуттю строку покарання
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_9

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016 касаційну скаргу прокурора задоволеноі скасовано ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20.08.2015 щодо ОСОБА_5 і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20.08.2015 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задоволено, вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07.04.2015 щодо ОСОБА_5 змінено. Звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 3 роки з покладенням на ОСОБА_5 на підставі ст.76 КК України такі обов`язки:не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчуінспекцію. В решті цей вирок залишити без змін.
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 07.04.2015 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Запобіжний захід засудженому у виді грошової застави залишено без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання засудженому обчислюється з моменту взяття його під варту, зараховано в строк відбування покарання знаходження ОСОБА_5 в слідчому ізоляторі з 03.09.2013 по 10.09.2013.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений просить суд змінити вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07.04.2015 в частині призначеного покарання на більш м`яке, ніж передбачене законом, застосувавши при цьому ст.75 КК України, тобто призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі ( звільнити з випробуванням ) .
Не оспорюючи доведеність своєї вини, обвинувачений в обґрунтування поданої ним апеляційної скарги вказує, що при призначенні покарання суд не врахував позиції потерпілого та його представника щодо міри покарання не пов`язаної з позбавленням волі, а також таких пом`якшуючих обставин як щире каяття та часткове добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди.
Крім того, апелянт вважає, що вирок є занадто суворим та підлягає зміні з тих підстав, що він є постраждалим від наслідків катастрофи на ЧАЕС, є інвалідом третьої групи, знаходиться у цивільному шлюбі, має малолітню дитину, добре характеризується по місцю проживання. До того ж ОСОБА_5 просить суд врахувати його молодий вік.
В апеляційній скарзі також наголошено на тому, що судом першої інстанції не враховано того, що обвинувачений повністю визнав свою вину, на противагу чого у вироку зазначено, що він визнав свою вину наприкінці судового слідства, в зв`язку з чим вказану обставину не було враховано при призначенні покарання, оскільки судом таку позицію визнано не щирою.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.
Згідно з вироком суду першої інстанції, 01.09.2013 приблизно о 03 год. 20 хв. ОСОБА_5 перебував разом із своїми знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за адресою: м. Київ вул. А.Малишка 2-Д, в салоні автомобіля «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 , де у них виник словесний конфлікт із раніше невідомими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які проходили повз вказаний автомобіль.В ході словесного конфлікту ОСОБА_12 , з метою з`ясування стосунків, підійшов до ОСОБА_5 , який у той час знаходився на водійському сидінні автомобіля та через відкрите скло нахилився до салону, де між ними виникла сварка. В цей же час у ОСОБА_5 на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли в ході словесного конфлікту, виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .Реалізовуючи свої злочинні наміри та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій і свідомо допускаючи їх настання, ОСОБА_5 дістав з-під сидіння автомобіля револьвер моделі «SAFARI» Magnum РФ-440 калібру 4 мм а здійснив не менш 6 пострілів у ОСОБА_12 , спричинивши останньому декілька вогнепальних поранень, одне з яких ? вогнепальне проникаюче поранення живота, за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).Згідно висновку експерта №1627/Е, від 28.10.2013, при проведенні судово-медичної експертизи у ОСОБА_12 виявлені наступні тілесні ушкодження: проникаюче вогнепальне поранення живота рана на передній черевній стінці справа, від якої відходять рановий канал, направлений спереду назад, ззовні до середини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини черевної стінки, проникає у черевну порожнину з наскрізним пораненням тонкої кишки 3) та її брижі (2), попереково-ободової кишки (1), внутрішньочеревна кровотеча (наявність у черевній порожнині до 300 мл. крові); непроникаюче вогнепальне поранення грудної клітки зліва ? рана на задній поверхні грудної агітки у проекції 12 ребра по лопатковій лінії, від якої відходять рановий канал,по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки; вогнепальні поранення м`яких тканин лівого передпліччя та заднє-внутрішній поверхні та лівого стегна по заднє зовнішній поверхні у нижній третині. Вказані тілесні ушкодження, за ступенем тяжкості, відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я, не мають ознак небезпеки для життя) та до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити та призначити покарання без реального відбування покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України надали суду пояснення з цього приводу . Думку представника потерпілого , який не підтримав апеляцію обвинуваченого та просив залишити апеляцію без задоволення , а вирок суду першої інстанції без змін, і надав суду пояснення в тому числі зауважуючи на тому , що обвинувачений не виконав своїх обовязків які він добровільно взяв на себе щодо компенсації заподіяної шкоди і що зафіксовано ним добровільно в розписці , прокурора який в свою чергу заперечив проти апеляції обвинуваченого таа просив залишити її без задоволення , а вироку суду першої інстанції без змін , вирішивши клопотання учасників судового провадження , частково дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Насамперед суд має зауважити що колегія суддів переконалася в дотриманні права потерпілого на участь в судовому засіданні. Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 суду пояснив , що потерпілий знає про день, час та місце розгляду апеляційної скарги і особисто не бажає прийняти участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, а цілком довіряє представнику .
Так, переглядаючи ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20.08.2015, судом касаційної інстанції в ухвалі від 10.02.2016 зазначено, висновок суду першої інстанції, який поставив під сумнів те, що засуджений щиро розкаявся у вчиненому, апеляційний суд належним чином не спростував і не навів переконливих аргументів, чому саме при визначенні способу відбування засудженим покарання він надав переваги саме даним про особу засудженого, а не іншим обставинам (тяжкість вчиненого злочину та спосіб його вчинення, наявність у засудженого непогашеної судимості за злочин, в тому числі і проти життя та здоров`я потерпілого). Тому висновок суду апеляційної інстанції про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, на думку колегії суддів, суперечить загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст.65 КК України. У ході нового апеляційного розгляду суду слід врахувати зазначені недоліки і за умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_5 та за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновок суду щодо виду і розміру покарання, призначене засудженому покарання із застосуванням ст.75 КК України слід вважати м`яким. Відповідно до вимог ч.2 ст. 439 КПК України , вказівки суду , який розглянув справу в касаційному порядку , є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді .
При новому апеляційному розгляді учасниками судового провадження не оспорювалися фактичні обставини , доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України . На думку колегії суддів , суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому дотримався положень ст. 65 КК України і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину , якій відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів проти здоров`я людини , яке серед інших, відповідно до ч.1 ст. 3 Конституції України визнане найвищою соціальною цінністю в державі . Врахував особу винного , який раніше судимий за скоєння особливо тяжкого злочину судимість за який не погашена і знову вчинив новий умисний тяжкий злочин проти особи , також його стан здоров`я інвалід 3 групи за загальним захворюванням , потерпілий від Чорнобильської катастрофи 3 категорії , його сімейний стан , обставину , що пом`якшує покарання часткове відшкодування шкоди , відсутність обставин , що обтяжують покарання і з урахуванням сукупності вказаних обставин правильно визначив вид покарання позбавлення волі на певний строк і міру покарання , мінімальну передбачену санкцією ч.1 ст. 121 КК України з чим колегія суддів погоджується . Крім того , на думку колегії суддів слід враховувати як підставу, крім наведених, яка унеможливлює призначення покарання з випробуванням, спосіб вчинення злочину умисне здійснення не менше шести пострілів в потерпілого . Суд першої інстанції надав правильну оцінку відсутності такої обставини яка пом`якшує покарання обвинуваченого як його визнання вини та щире каяття про що обвинувачений заявив наприкінці судового розгляду в суді першої інстанції і правильно оцінив як його тактичну позицію при судовому розгляді і обґрунтовано не врахував цю обставину як таку , що пом`якшує покарання . Дані які просила залучити в клопотанні сторона захисту до кримінального провадження відносно стану здоров`я обвинуваченого , його сімейного стану та часткового відшкодування заподіяної шкоди і це клопотання судом апеляційної інстанції було задоволено , вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання на що посилається суд першої інстанції в мотивувальній частині свого вироку .
Таким чином, доводи апеляційної скарги про наявність підстав , на думку апелянта , для призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України цілком спростовуються вищенаведеними аргументами . Щодо позиції потерпілого та його представника в суді першої інстанції про можливе застосування положень ст. 75 КК України , на що посилається в апеляції обвинувачений , то в суді апеляційної інстанції це питання досліджувалося і представник потерпілого пояснив , що обвинувачений не дотримався взятих на себе добровільно зобов`язань в розписці і вони наполягають на залишенні вироку суду першої інстанції без змін . Щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України , то відповідно до вимог ч.1 ст. 69 КК України , за наявності кількох обставин , що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину , з урахуванням особи винного , суд умотивувавши своє рішення , може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі , встановленої в санкції статі ( частини статті ) Особливої частини Кодексу . Таким чином , колегія суддів враховуючи вищевикладені обставини , відсутність правових підстав , не вбачає підстав для застосування покарання обвинуваченому відповідно до вимог ст. 69 КК України .
Інших доводів апеляційна скарга обвинуваченого не містить .
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07.04.2015 залишити без задоволення .
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07.04.2015, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді 05 ( пяти ) років позбавлення волі, ? залишити без змін .

Ухвала Апеляційного суду міста Києва набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення. А засудженим який тримається під вартою в той же строк з часу вручення копії судового рішення .

СУДДІ

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/777/2015
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_16
Доповідач ОСОБА_1