Справа № 373/3645/13-к
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу

м. Переяслав-Хмельницький 09 грудня 2013 року

Слідчий суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області Рева О.І., за участю сторін кримінального провадження:

старшого прокурора Переяслав-Хмельницької міжрайонної прокуратури, молодшого радника юстиції ОСОБА_1,

заступника начальника СВ Переяслав-Хмельницького МВ ГУ МВС України в Київській області, капітана міліції ОСОБА_2

підозрюваного ОСОБА_3

захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

при секретарі судових засідань ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ Переяслав-Хмельницького МВ ГУМВС України в Київській області, капітана міліції ОСОБА_2

про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_3.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку учасників судового провадження,

в с т а н о в и в :

26.08.13 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відповідні відомості про те, що 25.08.13 р. близько 21:00 год. троє невідомих осіб, перебуваючи поряд з нічним клубом «Мілленіум», що знаходиться по вул. Б.Хмельницького, 129 в м. Переяслав-Хмельницький Київської області з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю з використанням предмету, схожого на ножа заподіяли двом громадянам тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран.

Кримінальному провадженню було присвоєно № 0001026, правова кваліфікація за ч. 4 ст. 296 КК України.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження в.о. Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора, молодшим радником юстиції ОСОБА_6 29.08.13 р. було винесено постанову про обєднання матеріалів досудового розслідування в одне провадження, оскільки вищевказане кримінальне провадження та кримінальне провадження № 0001131 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а в подальшому перекваліфіковано на ч. 2 ст. 121 КК України, розпочаті відносно одних і тих же подій з різними наслідками.

31 серпня 2013 року органом досудового слідства було предявлено підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України. Дана підозра була отримана його дружиною ОСОБА_7, оскільки ОСОБА_3 був відсутній за місцем свого проживання і його місце перебування невідоме. Підозра ОСОБА_3 була вручена йому особисто 12.10.13 р.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.09.13 р. було надано дозвіл на затримання ОСОБА_3 з метою приводу до слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.

ОСОБА_3 був затриманий у м. Вінниця о 22 год. 40 хв. 11 жовтня 2013 року, про що свідчить протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.10.13 р.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 12 жовтня 2013 року відносно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії цієї ухвали до 11 грудня 2013 року.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 13 листопада 2013 року відносно ОСОБА_3 за клопотанням його захисника ОСОБА_4 було змінено запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобовязання. ОСОБА_3 був звільнений з-під варти в залі суду.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2013 року вищевказана ухвала слідчого судді була скасована, а клопотання захисника залишено без задоволення.

Постановою Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора, радника юстиції ОСОБА_8 від 05.12.13 р. було продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто по 11 січня 2014 року.

Клопотання про продовження строку запобіжного заходу надійшло на розгляд слідчого судді 06.12.13 р.

У клопотанні слідчого, що підтримано прокурором, вставиться питання про продовження підозрюваному запобіжного заходу до трьох місяців, тобто до 11 січня 2014 року.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 до трьох місяців, зазначивши відповідні ризики, що свідчать про можливість його ухилення від слідства та суду. Окрім того, вказав, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а застосування більш мякого запобіжного заходу є недостатнім.

Підозрюваний та його захисник зазначили про те, що клопотання не обґрунтоване.

В ході розгляду клопотання було встановлено, що стороною обвинувачення надані докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення та доведені прокурором (п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК). Доводи та докази прокурора, що підозрюваний дійсно матиме спробу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду на день вирішення даного клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неспроможними. Такий висновок можна зробити з наступного.

Дійсно, 12.10.13 р. при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у слідчого судді були обєктивні дані та докази того, що ОСОБА_3 переховувався від органу досудового розслідування, оскільки злякався відповідальності за свої дії, не знаючи про їх юридичну кваліфікацію. Проте, з 13 листопада 2013 року, фактично перебуваючи на волі, ОСОБА_3 не вчинив жодної дії, яка б свідчила про його спробу ухилитися від органу досудового розслідування та/або суду. Таким чином, доводи прокурора щодо цієї обставини носять характер припущення, а не доведеного юридичного факту.

Прокурором не доведені обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини 1 статті 194 КПК України. Зокрема, не доведено, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України на які вказує слідчий, прокурор: переховування від органів досудового розслідування/суду та недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам.

Виходячи із практики Європейського суду з прав людини (Справа «Руденко проти України»), рішення якого є обовязковими до виконання на території України, суд приходить до висновку, що клопотання та додані до нього матеріали не містять обставин справи, які б змусили суд дійти до висновку про актуальність законодавчо визначених підстав для тримання особи під вартою; актуальність ризиків, які на початку слідства були підставою для взяття під варту та відсутність можливості застосування іншого запобіжного заходу.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, як зазначено в п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.11 р.

Прокурор посилається як підставу продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 те, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Проте, як вбачається із доданих матеріалів значна частина слідчих дій, що матимуть значення для вирішення справи, ще не проведена.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також рішення ЄСПЛ від 06.11.08 р. у справі «Єлоєв проти України» після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного. За такої обставини, виходячи з правових позиції та рекомендацій, що викладені у п. 18 інформаційного листа ВССУ № 511-550/0/4-13 від 04.04.13 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» слідчому судді у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначати у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Однак, інших ризиків прокурором не доведено, а слідчий суддя не вправі самостійно їх виявляти та вказувати на них субєкту звернення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що клопотання не містить обставин справи, які б змусили суд дійти до висновку про актуальність законодавчо визначених підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_3 строків тримання під вартою. За нормою ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобовязаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або зявилися нові ризики ( п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК), які виправдовують тримання ОСОБА_3 під вартою не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Законом надано право слідчому, прокурору подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про застосування запобіжного заходу у порядку, визначеному ст. 184 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, згідно ст. ст. 176-178, 193-194, 199, 309, 395 КПК України,

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання заступника начальника СВ Переяслав-Хмельницького МВ ГУМВС України в Київській області, капітана міліції ОСОБА_2 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом пяти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10