Справа № 308/401/15-к
Провадження № 11-кп/777/504/16

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху

15.08.2016 м. Ужгород
Суддя Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 липня 2016 року

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Брест Республіки Білорусь, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, із середньою освітою, раніше судимий, зокрема, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2014 за ч. 2 ст. 125 КК України із призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин,

визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 15 ст. 116 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки чотири місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 визначено рахувати з моменту його затримання з 22 листопада 2014 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_2 до строку відбування покарання, призначеного за цим вироком, строк попереднього ув`язнення з 22.11.2014 по 07.07.2016, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання й з-під варти в залі суду в зв`язку з відбуттям призначеного покарання.

У порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що 22 листопада 2014 року в період з 10-ї години 10 хвилин 07 секунд по 10-ту годину 11 хвилин 41 секунду, перебуваючи в м. Ужгороді на площі Корятовича біля «Зеленого ринку», почав словесний конфлікт з ОСОБА_4 , в ході якого останній в присутності сторонніх людей наніс обвинуваченому один удар долонею руки, що викликало тяжку образу в обвинуваченого і призвело до сильного душевного хвилювання, внаслідок чого у обвинуваченого раптово виникло бажання заподіяти смерть потерпілому, у зв`язку з чим, обвинувачений ОСОБА_2 , миттєво вийнявши з поясу штанів сокиру, наніс у сторону потерпілого ОСОБА_4 два удари загостреним кінцем сокири, у ході чого, від першого удару потерпілий ОСОБА_4 ухилився, а другим йому було заподіяно ушкодження в область голови (правої сторони скроневої ділянки), внаслідок чого він упав на землю, та в зв`язку із чим, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1090 від 24.11.2014, йому було заподіяно легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. У подальшому, ОСОБА_2 , продовжуючи перебувати в стані сильного душевного хвилювання, намагався спричинити ОСОБА_4 ще удари сокирою, проте був зупинений сторонніми особами, у зв`язку із чим не довів свій злочинний намір до кінця із причин, що не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_3 вказує на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції безпідставно встановив склад кримінального правопорушення, у зв`язку із чим безпідставно застосував закон, який не підлягав застосуванню, а саме ч. 2 ст. 15 ст. 116 КК України. Вважає, що у вироку суд не послався на будь-який доказ на підтвердження того, що обвинуваченому перешкодили вбити потерпілого інші особи, які ніби-то його зупинили з сокирою. Посилається на те, що сокира є недопустимим доказом, оскільки така в суді не досліджувалась, досудовим слідством обвинуваченому доступ до сокири як речового доказу не надавався, ні обвинуваченому, ні потерпілому для впізнання не пред`являлась, і на ній не було знайдено матеріальних слідів злочину. При цьому вказує на те, що суд не співставляв вилучену слідчим сокиру з тією, якою нібито обвинувачений вдарив потерпілого, оскільки обвинувачений не бив потерпілого сокирою, про що також вказував і потерпілий, однак таким свідченням потерпілого суд оцінки не дав. Виявлена на його одязі кров потерпілого, відповідно до пояснень ОСОБА_2 у судовому засіданні, появилась ще до інциденту, що висновком експерта не дано відповідь про давність слідів крові потерпілого, у зв`язку із чим плями крові не свідчать про те, що вони утворилися від ударів обвинуваченого. Також посилається на те, що з відеозапису не видно, що хто-небудь реально й ефективно перешкоджав обвинуваченому підійти до потерпілого і нанести йому чим-небудь удари, і не видно що саме обвинувачений тримає в руках, у зв`язку із чим захисником подавалось клопотання про призначення експертизи. Вказує й на те, що відеозапис не є настільки якісним, щоб судді змогли розпізнати в особах обвинуваченого та потерпілого, а свідок ОСОБА_5 нічого конкретного не повідомила, оскільки самого інциденту не бачила, і що висновок експерта щодо тілесних ушкоджень потерпілого є сумнівним, оскільки невідомо за яким документом експерт визначив, що перед ним саме потерпілий, а не хтось інший. Крім того, апелянт вказує на те, що суд не встановив мотиву поведінки обвинуваченого, який не мав наміру вбивати невідому йому особу; дав неправильну оцінку відеозапису, зазначивши що злочин припинено з волі сторонніх осіб, оскільки інцидент зупинив сам обвинувачений; не дав оцінку тому, що потерпілий також був у стані алкогольного сп`яніння; не встановив неприязні стосунки між обвинуваченим та потерпілим. При цьому, вказує на те, що локалізація тілесного ушкодження та спосіб його нанесення без урахування інших обставин справи не свідчать про умисел на позбавлення життя. Також вважає, що суд незаконно відхилив подане ним клопотання про виклик і допит експерта як спеціаліста і свідка, а також незаконно розглянув подану ним заяву про відвід колегії суддів. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винності особи і вичерпанням можливості їх отримання, а також під час апеляційного розгляду дослідити докази обвинувачення, на які є посилання в даній скарзі.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність її вимогам ст. 396 КПК України, вважаю, що апеляційна скарга не відповідає вимогам цієї статті.

Так, зазначаючи в апеляційній скарзі про дослідження під час апеляційного розгляду доказів обвинувачення, на які є посилання у його скарзі, не зазначив у чому саме полягає неповнота при дослідженні цих доказів місцевим судом, і які саме факти можуть бути підтверджені в апеляційному суді при дослідженні цих доказів ; не подав клопотання, в якому би вказав на докази, які саме необхідно дослідити під час апеляційного розгляду справи. Подаючи клопотання про обсяг доказів, які необхідно дослідити під час апеляційного розгляду справи адвокату ОСОБА_3 слід керуватись положеннями ст. 404 КПК України, відповідно до якої у клопотанні слід указати на те в чому саме полягає неповнота або порушення вимог КПК України при дослідженні доказів місцевим судом.

Крім того, у підтвердження доводів апеляційної скарги про необґрунтоване визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 15 - ст. 116 КК України кримінального правопорушення, апелянт в апеляційній скарзі не зазначив про те, які саме обставини підлягають з`ясуванню, у тому числі не вказав, які саме докази не були досліджені судом першої інстанції і підлягають дослідженню апеляційним судом.

Крім того, апелянт додав до апеляційної скарги 2 її копії, що, в порушення вимог ч. 6 ст. 396 КПК України, унеможливлює надіслання копій апеляційної скарги всім учасникам судового провадження, інтересів яких стосується апеляційна скарга, і яких, окрім апелянта (адвоката), є ще 3 (прокурор, обвинувачений і потерпілий).

Відповідно до ч. 1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, установивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки скарги, і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

У зв`язку з вищевикладеним, апеляційна скарга, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 , підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 липня 2016 року, яким ОСОБА_2 визнано винним за ч. 2 ст. 15 - ст. 116 КК України - залишити без руху.

Копію даної ухвали невідкладно надіслати апелянту.

Встановити апелянту строк для усунення вказаних у мотивувальній частині ухвали недоліків апеляційної скарги 10 (десять) днів із дня отримання даної ухвали.

Роз`яснити апелянту, що в разі не усунення вищезазначених недоліків, апеляційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6 Стан