Апеляційний суд Рівненської області
_________________________________________________копія:______
У Х В А Л А
Іменем України
04 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003354 відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2014 року за ч.1 ст.185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, відповідно до ст.ст.75, 104 КК України призначено іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік; вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2014 року за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України, до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, згідно ст.ст.75, 104 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік; ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 24 березня 2015 року, відповідно до ст.ст.537, 539 КПК України, вирішено питання про виконання вищевказаних вироків та згідно ч.4 ст.70 КК України, ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та, відповідно до ст.ст.75, 104 КК України, звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 (один) рік;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України;

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року,

За участі:
секретаря с/з - ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_5 у поданій апеляційній скарзі також просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання частини невідбутого покарання, призначеного вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2014 року за ч.1 ст.185; 75; 104 КК України та вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2014 року за ч.2 ст.186; ч.2 ст.185; ч.4 ст.70; 75; 104 і, які ухвалою Костопільського районного суду від 24 березня 2015 року, з урахуванням положень ст.ст. 537, 539 КПК України, приведені у відповідність до вимог ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання визначено у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Обгрунтовуючи доводами вимоги апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_4 зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та суперечать тим обставинам, що мали місце на момент вчинення злочину і правильне дослідження яких, могло би вплинути на постановлення законного та справедливого рішення. Зокрема вказує, що органами досудового розслідування не було надано достатньої доказової бази, яка б підтверджувала, що ланцюжок з шиї потерпілої ОСОБА_9 зірвав саме він. Також доводить, що в судовому засіданні не було встановлено, якої ж саме ваги, вартості, проби золота цей ланцюжок, чи являється цей ланцюжок взагалі золотим і на підставі яких доказів суд визнав, що ланцюжок належить саме потерпілій ОСОБА_9 . Крім того стверджує, що суд, визнавши винним його у вчиненні грабежу та призначивши відповідне покарання, невірно оцінив характеризуючі дані на його особу, що стало підставою для призначення йому, крім цього, і занадто суворого покарання.

Захисник ОСОБА_5 вимоги поданої апеляційної скарги частково обгрунтовує аналогічними доводами. Крім того зазначає, що основними доказами, які стали підставою доведення вини ОСОБА_4 є показання свідків, протоколи пред`явлення особи для впізнання та протоколи проведення слідчого експерименту, з яких можна зробити висновок про перебування ОСОБА_4 на місці вчинення злочину, про що і не заперечує сам обвинувачений, однак, не про доведення його вини у вчиненні грабежу відносно потерпілої ОСОБА_9 .. Також доводить, що ОСОБА_4 з місця вчинення злочину нікуди не втікав, добровільно надав згоду працівникам міліції на обшук його одягу, що дає підстави зробити висновок щодо його непричетності до вчинення даного злочину. Та насамперед вказує, що судом не надана оцінка того факту, що потерпіла ОСОБА_9 та її подружка (свідок) ОСОБА_10 вживали спиртні напої, так як перебували на дискотеці, що дає підстави вважати про можливу втрату потерпілою ланцюжка саме там, оскільки даний ланцюжок по даному кримінальному провадження не фігурував, в якості речового доказу не вилучався, в обвинуваченого вилучений не був і не знайдений по теперішній час.

У поданих запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 без задоволення. Вказує, що висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_4 грунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні в судовому засіданні доказів, а наведені, в поданих апеляційних скаргах, доводи про невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, повністю спростовуються показаннями потерпілої, показаннями свідків та письмовими доказами по справі.

За вироком суду, 05 червня 2015 року о 05 год. 20 хв., поблизу кафе «Чемпіон», що в м.Рівне по вул.Київській, 77а, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повторно, маючи умисел відкрито викрасти чуже майно, шляхом ривка зірвав із шиї ОСОБА_9 золотий ланцюжок вагою 7 грамів, чим завдав потерпілій шкоду в розмірі 3188 (три тисячі сто вісімдесят вісім) грн. 78 (сімдесят вісім) коп.. Отриманим майном розпорядився на власний розсуд. Шкода, завдана злочином, не відшкодована.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , які повністю підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора , яка не підтримала апеляційні скарги та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обгрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності, ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, детально викладених у вироку, які узгоджуються між собою та яким суд надав належну юридичну оцінку.

З наведених вище підстав, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 , яка виразилась у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України судом кваліфіковані вірно.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнав, як в судовому засіданні суду першої, так і апеляційної інстанції та дав показання, що злочину він не вчиняв, і 05 червня 2015 року о 05 год. 20 хв. поблизу кафе «Чемпіон», що в м.Рівне по вул.Київській, 77а, золотий ланцюжок у ОСОБА_9 відкрито не викрадав, хто це зробив, не знає. Вважає, що потерпіла в своїх показаннях оговорила його. Підтвердив, що в той час і в тому місці був та перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_4 , судом досліджені, перевірені та проаналізовані докази, які підтверджують вину обвинуваченого у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 червня 2015 року, потерпіла ОСОБА_9 просила провести перевірку по факту відкритого заволодіння 05 червня 2015 року близько 05 год. 20 хв. невідомим громадянином її золотим ланцюжком неподалік кафе «Чемпіон» по вул.Київській у м.Рівне (а.с.82).

З показань потерпілої ОСОБА_9 , даних в судовому засіданні суду першої інстанції, вбачається, що 05 червня 2015 року о 05 год. 20 хв., вона разом із подругою ОСОБА_12 стояли на зупинці міського транспорту поблизу кафе «Чемпіон», що в м.Рівне по вул.Київській, 77а. До них підійшов ОСОБА_4 , з яким вона раніше знайома не була, та попросив у неї мобільний телефон зателефонувати. Вона відмовилася надати йому телефон, після чого ОСОБА_4 шляхом ривка, зірвав з її шиї золотий ланцюжок вагою 7 грамів вартістю 3188 (три тисячі сто вісімдесят вісім) грн. 78 (сімдесят вісім) коп., після чого пішов у невідомому напрямку. Повернувшись, обвинувачений сказав, що ланцюжка в нього немає. Вона зателефонувала до міліції, працівники якої затримали обвинуваченого. Шкода, завдана злочином, не відшкодована.

З вищезазначених пояснень потерпілої, які суд визнав належним та допустимим доказом, спростивуються доводи захисника ОСОБА_5 в частині того, що ОСОБА_4 з місця вчинення злочину нікуди не втікав. Крім того, такі її показання не суперечать і протоколу проведення з нею слідчого експерименту від 25 червня 2015 року (а.с.105-108), в якому зафіксовані її показання, надані на досудовому розслідуванні та в яких потерпіла ОСОБА_9 детально, всупереч доводам захисника, описала механізм відкритого викрадення з її шиї ланцюжка, вказувала про дії обвинуваченого після викрадення, який, перейшовши через дорогу по вул.Київській в м.Рівне приєднався до невідомих осіб та пішов у невідомому напрямку, а пізніше повернувся на місце вчинення злочину де і був затриманий.

Показання потерпілої ОСОБА_9 в комплексному взаємозв`язку з протоколом вищевказаного, проведеного з нею, слідчого експерименту, наданими свідком ОСОБА_12 (подругою потерпілої) в судовому засіданні показаннями, протоколом проведення слідчого експерименту з останньою від 25 червня 2015 року (а.с.101-104) повністю узгоджуються між собою та вказують на беззаперечну причетність ОСОБА_4 до викрадення її ланцюжка.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме протоколу огляду речей та документів від 06 червня 2015 року (а.с.93-98), слідчим оглядався мобільний телефон потерпілої ОСОБА_9 з наявними в ньому в електронному вигляді декількома фотографіями, серед яких було виявлене одне фотозображення, на якому зафіксовано громадянина худощавої тілобудови, одягненого в чорну куртку з матеріалу, схожого на шкіру, чорні спортивні штани та кросівки чорного кольору, з білими смугами, маючого коротку зачіску, який рухається через дорогу від зупинки громадського транспорту біля кафе-бару «Чемпіон» в напрямку кафе-бару «Турист», що знаходиться в м.Рівне по вул.Київська, 36. Потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що на фотознімку зображений гр. ОСОБА_4 в русі, після того, як він відкрито викрав у неї її золотий ланцюжок, оскільки після вчинення ним грабежу відносно неї, вона встигла його сфотографувати.

Такі пояснення потерпілої, надані слідчому при огляді її мобільного телефону не суперечать її показанням наданим у суді, так само як і показанням свідка ОСОБА_12 , та доповнюють їх і повністю узгоджуються з протоколами проведення слідчих експериментів з фототаблицями, з яких видно, як потерпіла та свідок ОСОБА_12 показують напрямок руху ОСОБА_4 після вчинення злочину.

Мобільний телефон потерпілої ОСОБА_9 марки «Lenovo A369i», у відповідності до вимог ст.ст.98, 100 КПК України, був приєднаний до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, згідно постанови слідчого від 06 червня 2015 року (а.с.99), тобто у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

У відповідності до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06 червня 2015 року (а.с.89-91), потерпіла ОСОБА_9 впізнала обвинуваченого ОСОБА_4 за формою обличчя, як особу, яка 05 червня 2015 року о 05 год. 20 хв., поблизу кафе «Чемпіон», що в м.Рівне по вул.Київській, 77а, відкрито викрала у неї золотий ланцюжок.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав сумніватися в правдивості показань потерпілої не вбачається. Будь-яких даних про те, що вона зацікавлена в обмові (оговоренні) обвинуваченого, в судовому засіданні не встановлено.

Під час пред`явлення особи для впізнання, свідки ОСОБА_12 (а.с.83-85) та ОСОБА_13 (а.с.86-89) також впізнали обвинуваченого ОСОБА_4 , який відкрито викрав у потерпілої ОСОБА_9 золотий ланцюжок.

Свідок ОСОБА_13 дав суду показання, що вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення цього злочину, оскільки перебував біля місця події на невеликій відстані. Також судом були допитані і працівники міліції, які затримували ОСОБА_4 та надали чіткі та послідовні показання, що не суперечать показанням потерпілої та свідка ОСОБА_12 ..

Доводи захисника ОСОБА_5 щодо невстановлення способу, яким ОСОБА_4 відкрито викрадав ланцюжок з шиї потерпілої, спростовуються вищевказаними показаннями свідків та потерпілої і є безпідставними.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про невстановлення судом першої інстанції точної ваги викраденого у потерпілої ОСОБА_9 золотого ланцюжка та документів, що підтверджують його належність саме потерпілій, та необгрунтовану вказівку суду про його масу, що становить 7 грам, так як на даний час місцезнаходження цього ланцюжка невідоме, а сам ланцюжок в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження не долучався, то колегія суддів вважає, що наявність чи відсутність цих даних на кваліфікацію вчиненого ОСОБА_4 злочину не впливає і це не є безумовною підставою для скасування вироку з закриттям кримінального провадження. Крім того, цивільний позов по кримінальному провадженню потерпіла ОСОБА_9 не заявляла. Матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_9 за вироком суду стягнуто не було.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року (а.с.142), головуючий, керуючись вимогами ст.379 КПК України, за власною ініціативою ухвалив рішення, яким виправив описку у вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року по даному кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України та зазначив, що місцем вчинення кримінального правопорушення по даній справі слід вважати АДРЕСА_2 , замість АДРЕСА_2 , а тому, доводи захисника ОСОБА_5 не грунтуються на матеріалах кримінального провадження і в цій частині.
Крім того, доводи захисника ОСОБА_5 про перебування на момент вчинення злочину потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння, що на його думку, підверджується показаннями останніх та висновками медичного освідування, що може свідчити про неточність їх показань, не грунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки такі висновки в матеріалах провадження відсутні. Не підтвердив ці доводи доказами захисник ОСОБА_5 і при апеляційному розгляді справи.
За таких підстав, вина ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України доведена повністю, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ст.ст.417, 284 КПК України, не вбачає підстав для закриття кримінального провадження відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 за відсутності складу злочину, як того просить сторона захисту.

Призначаючи неповнолітньому обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, пом`якшуючу покарання обставину вчинення злочину неповнолітнім, обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, і дійшов до вірного висновку про призначення ОСОБА_4 мінімального покарання, визначеного санкцією ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, та, у відповідності до ст.71 КК України, остаточного покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, що відповідає характеру вчиненого ним правопорушення та особі обвинуваченого.

Додана до апеляційної скарги обвинуваченим ОСОБА_4 характеристика за 1-й семестр учня 9-го класу Балахівської школи соціальної реабілітації ОСОБА_4 від 24 грудня 2013 року (а.с.156), що на його думку була судом першої інстанції не врахована, судом взагалі не досліджувалась, оскільки в матеріалах кримінального провадження вона була відсутня, а колегією суддів розцінюється як така, що не може слугувати підставою для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання.

Всі аргументи апеляційних скарг судом апеляційної інстанції перевірені та на переконання колегії суддів, істотних порушень кримінального процесуального закону при проведенні досудового розслідування та судового розгляду, які б були підставою до безумовного скасування вироку, допущено не було.

Тому, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції ухваленим у відповідності до вимог ст.370 КПК України і підстав для його скасування не вбачає.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року внесені зміни до ст.72 КК України, згідно яких строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами і доповненнями) зазначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Зі змісту ч.1 ст.4 цього Закону слідує, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Із вироку вбачається, що ОСОБА_4 було взято під варту в залі судового засідання після проголошення вироку, тобто 23 березня 2016 року та початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 судом визначено рахувати з дня взяття під варту.

За вимогами ч.4 ст.532 КПК України, судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

За таких обставин, вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року відносно ОСОБА_4 вступає в законну силу з дня проголошення ухвали колегії суддів апеляційного суду, тобто 04 липня 2016 року.

А тому, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 23 березня 2016 року по 04 липня 2016 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2016 року відносно неповнолітнього ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання, згідно ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 23 березня 2016 року по 04 липня 2016 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1