Справа № 539/621/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представників служби в справах дітей виконкому Лубенської міської ради ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області кримінальне провадження по обвинуваченню :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта неповна середня, учня 7 класу Лубенської ЗОШ І-ІІІ ступенів №10, раніше не судимого.

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :
13.01.2016 року близько 23 години неповнолітній ОСОБА_8 перебуваючи в м. Лубни Полтавської області біля будинку №1 по вул. Старо-Троїцькій, зайшов до другого під`їзду даного будинку, де з майданчику біля сходів на першому поверсі діючи таємно, умисно, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрав дитячу чотирьох колісну веломашину вартістю 1200 грн., яка належить ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнових збитків на дану суму та розпорядився викраденим майном за власним розсудом.

В судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у скоєнні злочину при вищевикладених обставинах визнав повністю, про обставини скоєння злочину дав показання, як указано в мотивувальній частині вироку.

Крім цього, вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину за вищевикладених обставин підтверджується :

- протоколом огляду місця події від 14.01.2016 р., в ході якого було встановлено відсутність за адресою АДРЕСА_2 -Троїцькій дитячої чотирьох колісної веломашини, яку викрав ОСОБА_8 ,

- протоколом огляду місця події від 16.01.2016 р., в ході якого матір`ю обвинуваченого ОСОБА_10 було видано працівникам поліції дитячу чотирьох колісну веломашину, яку викрав ОСОБА_8 ;

- висновком експерта від 08.02.2016 р., згідно якого вартість веломашини дитячої, яку викрав ОСОБА_8 , становить 1200 грн.;

- протоколом пред`явлення для впізнання від 26.02.2016 р., згідно якого потерпілою ОСОБА_9 за фотознімками було впізнано належну їй дитячу чотирьох колісну веломашину, яку 13.01.2016 р. викрав ОСОБА_8 .

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_8 в таємному викладенні чужого майна (крадіжці), а саме майна потерпілої ОСОБА_9 , встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами справи, що пом"якшують покарання ОСОБА_8 суд визнає щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім.

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 65, 103 КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_8 , який вину в скоєному визнав, раніше не судимий, думку учасників процесу, вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_8 із застосуванням ч.1 ст. 102 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 місяців.

В судовому засіданні всі учасники кримінального провадження вважали за можливе та доцільне застосувати відносно ОСОБА_8 примусові заходи виховного характеру.

При цьому прокурор та захисник вважали, що відносно ОСОБА_8 мають бути застосовані заходи виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля.

Представники служби в справах дітей виконкому Лубенської міської ради та Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області вважали, що до ОСОБА_8 мають бути застосовані заходи виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально виховної установи для дітей та підлітків для його виправлення.

Обвинувачений ОСОБА_8 прохав суд не направляти його до спеціальної навчально виховної установи, вважав, що виправиться без застосування до нього цього заходу.

Відповідно до ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. Згідно ч.ч.2, 3 ст. 105 КК України суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом. До неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Відповідно до п.п.5,6 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду справ про застосування примусових заходів виховного характеру», Застереження (п. 1 ч. 2 ст. 105 КК ( 2341-14 ), яке є одним із найм`якших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину. Обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п. 2 ч. 2 ст. 105 КК ( 2341-14 ) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних

засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК ( 2341-14 ) суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній зобов`язаний їх дотримувати. З урахуванням даних про особу неповнолітнього та характеру вчиненого ним злочину чи суспільно небезпечного діяння суд визначає, які види дозвілля слід обмежити, а які - заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього і на який саме строк. Тривалість останнього має бути достатньою для виправлення неповнолітнього. На практиці обмеження дозвілля чи інші особливі вимоги щодо поведінки неповнолітнього можуть установлюватися на декілька місяців, що пов`язано, наприклад, із необхідністю пройти курс лікування від алкоголізму, наркоманії, токсикоманії, позбутися інших шкідливих для здоров`я звичок або закінчити навчання в школі, одержати професійні навики та працевлаштуватися (іноді - і на певний період після цього).

Заслухавши думку учасників процесу та беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням конкретних обставин справи і тяжкості кримінального правопорушення, особи неповнолітнього обвинуваченого, умов його життя та виховання, стосунків з батьками, суд прийшов до висновку про доцільність звільнення обвинуваченого від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п. 1, 2 ч.2 ст.105 КК України у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме заборони залишати житло з 22-00 год. до 06-00 год. наступного дня, заборони змінювати без згоди органів, які здійснюють за ним нагляд, місце проживання.

При цьому суд враховує наступне.

Так, відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду справ про застосування примусових заходів виховного характеру» до спеціальних навчально-виховних установ відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 105 КК ( 2341-14 ) направляють неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. До таких установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань. Докладний перелік останніх наведено у п. 11 Інструкції про медичне обстеження дітей і

підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання (затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я та Міністерства освіти України від 5 травня 1997 р. N 137/131 ( z0328-97 ), зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20 серпня 1997 р. за N 328/2132; далі - Інструкція). Необхідно також ураховувати застереження щодо протипоказань для направлення неповнолітніх до зазначених установ, які містяться у пунктах 12, 14 Інструкції.

При вирішенні питання щодо можливості застосування відносно обвинуваченого такого заходу виховного характеру як направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи, на якому наполягали представники служби в справах дітей виконкому Лубенської міської ради та Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області, суд вважає за необхідне зазначити, що по справі до суду не надано достатніх даних щодо цього, як то : не проведене відповідне медичне обстеження неповнолітнього на предмет встановлення відповідних захворювань, з якими перебування у даних закладах є протипоказаним. Матеріали справи не містять даних щодо відсутності по справі обставин, які вказані у п.п. 12, 14 Інструкції про медичне обстеження дітей і підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання, які унеможливлюють направлення неповнолітнього до даної установи.

При цьому судом також враховується, що неповнолітній має двох батьків, які відносно нього не позбавлені батьківських прав, має суперечливі характеристики із різних навчальних закладів.

Строк обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, передбачений п.2 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього тривалістю 3 три місяці.

Речові докази підлягають вирішенню згідно ст. 100 КПК України.

При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» N 11 від 07.07.1995 року У справах неповнолітніх судові витрати можуть бути покладені в передбаченому законом порядку на їх батьків (усиновителів), опікунів або піклувальників.

Таким чином, у відповідності до ст. ст. 122, 124 КПК України з матері обвинуваченого, його законного представника ОСОБА_10 підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта по проведеній експертизі.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України,
З А С У Д И В:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.185 КК України із застосуванням ст. 102 КК України у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.105 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п. 1,2 ч.2 ст.105 КК України, у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме заборони залишати житло з 22-00 год. до 06-00 год. наступного дня, заборони змінювати без згоди органів, які здійснюють за ним нагляд, місце проживання протягом 3 (трьох) місяців з дня набрання вироком законної сили.

Обов`язок по здійсненню контролю за поведінкою ОСОБА_8 покласти на службу в справах дітей виконкому Лубенської міської ради та Лубенський ВП ГУНП в Полтавській області.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення експертизи від 08.02.2016 року №37 в розмірі 245 грн. 52 коп.

Речовий доказ : дитячу чотирьох колісну веломашину - залишити потерпілій ОСОБА_9 .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1