Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/135/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2016 року м. Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0000914 за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня, неодружений, непрацює, зареєстрований АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , судимого:

-12.08.2005 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст.185 ч.2, ст.187 ч.2, ст.70, ст.71 КК до позбавлення волі строком на 7 років 11 місяців 1 день. Звільнений 26.04.2012 р. умовно-достроково на 1 рік 11 місяців.

засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 491 грн. 04 коп.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_10 .

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що протягом непогашеної судимості за вчинення умисних корисливих злочинів, повторно - 04.01.2015 р. близько 18 год. 00 хв.., перебуваючи на території АС N 2 за адресою: м. Кіровоград, пр-т Правди 1, помітивши раніше незнайомого ОСОБА_9 керуючись виниклим у цей момент злочинним умислом на відкрите викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, маючи на меті збагачення, підійшов ззаду до потерпілого та засунув руку в кишеню куртки останнього, звідки відкрито викрав належний йому мобільний телефон "Самсунг GT-C 3322" вартістю 612 грн. 75 коп. та грошові кошти в сумі 600 грн. 00 коп. та почав тікати, а коли потерпілий намагався наздогнати його, умисно відштовхнув останнього, від чого ОСОБА_9 впав на землю. Намагаючись уникнути переслідування, обвинувачений наніс потерпілому удар в область стегна, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду у сумі 1212 грн. 75 коп.

Також ОСОБА_6 повторно - 05.06.2015 р. близько 18 год. 00 хв., перебуваючи на пр-т Університетський 3, що у м. Кіровограді, помітивши раніше незнайому йому ОСОБА_8 , керуючись виниклим у цей момент умислом на відкрите викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, маючи на меті збагачення, наблизився до потерпілої ззаду зліва та шляхом ривка рукою відкрито викрав з її шиї золотий ланцюжок вартістю 6513 грн. 84 коп., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду у сумі 6513 грн. 84 коп.

В апеляціях:

-прокурор не оспорюючи висновок щодо доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації вчиненого, просить вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким останнього визнати винним і призначити за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, В решті вирок районного суду залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції в порушення вимог ст..65 КК України не в повній мірі врахував що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, маючи непогашену судимість, завдану шкоду потерпілим не відшкодував, не працює та немає законних джерел забезпечення свого існування.

-обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок районного суду щодо нього скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за ч.2 ст.186 КК України. Мотивуючи тим, що вирок районного суду незаконний, необґрунтований та невмотивований, оскільки його вина у вчиненні кримінального правопорушення грабежу не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, потерпілий ОСОБА_9 не бачив обличчя чоловіка, який викрав у нього мобільний телефон та вдарив його і останній прямо не стверджує, що це був він. Судом першої інстанції належним чином не перевірено факт придбання ним згаданого мобільного телефону у невстановленої органами досудового слідства особи. Крім того зазначає, що заява до правоохоронних органів подана потерпілим 06.02.2015 року, а подія відбулася 04.01.2015 року, тобто через місяць. Крім того органами досудового розслідування та судом не з`ясовано з якого карману невідома особа викрала телефон та гроші і саме якою рукою, що свідчить про поверхове дослідження обставин вчинення кримінальних правопорушень. Більше того, по епізоду викрадення майна у потерпілої ОСОБА_8 підтвердженням його вини є протокол прийняття заяви потерпілої, висновок товарознавчої експертизи, показання потерпілої, а також протокол пред`явлення особи для впізнання від 20.08.2015 року. Проте у згаданому протоколі остання впізнала нападника по фотографіям у той самий день коли було вчинено правопорушення, що ніяк не було зафіксовано органами досудового слідства. І тільки 20.08.2015 року складено протокол пред`явлення особи для впізнання, який суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства, і який районний суд визнав належним і допустимим доказом.

Провівши під час апеляційного розгляду провадження судове слідство в об`ємі допиту обвинуваченого, потерпілих, дослідження даних, що характеризують особу обвинуваченого, заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката, які підтримали свою апеляцію і заперечили щодо апеляції прокурора, думку потерпілих, які вирішення апеляційних скарг залишили на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданих апеляцій, встановлено, що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказах, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам КПК України.

Апеляційні доводи сторони захисту є аналогічними тим, які обвинувачений та його захисник заявляли у судовому засіданні суду першої інстанції, котрий їх ретельно перевірив та дав правильну оцінку щодо необґрунтованості і надуманості з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння. На кожен із доводів суд у вироку навів відповідну мотивацію щодо їх безпідставності пославшись на сукупність зібраних досудовим слідством і перевірених в судовому засіданні доказів, і колегія суддів повністю погоджується з такими висновками.

Так, допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєнні інкримінуємого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що вказані злочини він не вчиняв, а докази, покладені в основу вироку суду першої інстанції, є неналежними та недопустимими.

Аналогічні показання дав обвинувачений і суду апеляційної інстанції.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим, суд першої інстанції правильно зазначив у вироку, що вина обвинуваченого повністю доведена дослідженими в суді доказами. Висновок суду першої інстанції ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінених судом. І колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

По епізоду відкритого викрадення майна у потерпілого ОСОБА_9 .
Так, допитаний судом апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що він ввечері 04.01.2015 р., виходячи з території АС N 2 м. Кіровограда, відчув, як хтось засунув руку в кишеню його куртки та штовхнув його, після чого він почав розвернувся та побачив, що від нього втікає якийсь молодий чоловік, але обличчя він не побачив, та почав переслідувати його, та коли втратив нападника з виду, хтось штовхнув його ззаду, від чого він впав. Після цих подій він виявив, що зник його мобільний телефон "Самсунг" і гроші, у зв`язку з чим він звернувся з заявою про викрадення до міліції, через деякий час слідчий міліції повернув його телефон, який був у неробочому стані, повідомивши, що його телефон було вилучено у перекупщика мобільних телефонів.
Показання потерпілого в частині викрадення у нього мобільного телефону узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_11 , допитаного судом першої інстанції , який пояснив, що придбав у ОСОБА_6 мобільний телефон "Самсунг" за 250-00 грн. без документів, а через деякий час працівники міліції повідомили, що цей телефон було викрадено, та вилучили у нього цей мобільний телефон. А також дослідженими судом матеріалами кримінального провадження, зокрема копією коробки та документів від належного ОСОБА_9 мобільного телефону "Самсунг GT-C 3322" (а.п. 26) та висновком товарознавчої експертизи N 649 від 10.09.2015 р. про вартість мобільного телефону "Самсунг GT-C 3322" (т. 1, а.п. 45-47).
Твердження сторони захисту, що телефон, який ОСОБА_6 продав ОСОБА_11 , належав обвинуваченому, не знайшли свого підтвердження ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду кримінального провадження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що мобільний телефон "Самсунг", вилучений у ОСОБА_11 , належить потерпілому ОСОБА_9 , оскільки номери на телефоні та документах, наданих потерпілим, є ідентичними (т.1 а.п.26,33).
Надану стороною захисту копію коробки від мобільного телефону "Самсунг GT-C 3322" та пояснення обвинуваченого, що він придбав проданий ОСОБА_11 телефон у невідомих осіб, колегія суддів сприймає критично, оскільки такі докази спростовуються матеріалами кримінального провадження. Крім того, свідок ОСОБА_11 пояснював суду першої інстанції, що він під час купівлі мобільного телефону та деякий час після цього намагався отримати у ОСОБА_6 документи на телефон, але обвинувачений їх не надав. Також, ні обвинуваченим, ні стороною захисту під час досудового розслідування не зазначалось про наявність таких документів.
За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого винним у вчиненні вказаного епізоду кримінального правопорушення.

По епізоду відкритого викрадення майна у потерпілої ОСОБА_8 .
Допитана судом апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 зазначила, що 05.06.2015 р. о 18-15 год. вона йшла по пр. Університетський у м. Кіровограді, до неї ззаду підбіг якийсь чоловік, схопив її ззаду рукою за шию та намагався вирвати з руки сумку, але почала чинити опір нападнику, але не зважаючи на це чоловік продовжував спроби вирвати у неї з рук сумку, а коли не зміг цього зробити, зірвав своєю рукою у неї з шиї золотий ланцюжок та втік, через нетривалий час, коли викликали міліцію, її доставили у відділок, де показали їй декілька фотографій, під час чого вона впізнала нападника - молодого чоловіка віком приблизно 25-30 років з вузьким темним обличчям, на голові якого був кашкет, а на обличчі сонцезахисні окуляри. Під час проведення впізнання особи у міліції, вона вказала на обвинуваченого, як схожого на особу, яка вчинила щодо неї злочин. Підтвердила суду, що обвинувачений схожий на нападника за ростом та статурою, але вона повністю не впевнена, що це був саме ОСОБА_6 .
Показання потерпілої повністю узгоджуються з письмовими матеріалами кримінального провадження, зокрема:
протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 від 05.06.2015 р. про відкрите викрадення невідомою особою 05.06.2015 р. у неї в м. Кіровоград золотого ланцюжка (а.п. 54);
протоколом від 20.08.2015 р. пред`явлення особи для впізнання, згідно якого ОСОБА_8 впізнала ОСОБА_6 як особу, яка відкрито викрала 05.06.2015 р. у м. Кіровоград належний їй золотий ланцюжок (т. 1, а.п. 64-66);
висновком товарознавчої експертизи N 627 від 04.09.2015 р. про вартість золотого ланцюжка (т. 1, а.п. 45-47).
Твердження обвинуваченого, що така слідча дія, як пред`явлення особи для впізнання не проводилася, спростовується матеріалами кримінального провадження та показаннями потерпілої ОСОБА_8 . Також необґрунтованими є доводи обвинуваченого щодо неналежності та недопустимості такого доказу, оскільки впізнання особи відбувалося відповідно до норм КПК України

Зазначене вище спростовує апеляційні доводи сторони захисту що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України є обґрунтованим і його дії правильно кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Твердження обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації його дій, зокрема за ознакою повторності, також є необґрунтованими. Відповідно до примітки до ст.185 КК України повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчиняла будь-який із злочинів, передбачених с.185-187, 189-191 КК України. Оскільки ОСОБА_6 раніше судимий за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України, то кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючою ознакою «повторність» є правильною.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, який відносяться до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та пом`якшують покарання, думку потерпілих щодо міри покарання, а тому обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та відповідатиме цілям покарання.

Вказане покарання, на переконання колегії суддів є виваженим, підстави для застосування ст..69, 75 КК України відсутні.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами апеляції прокурора щодо необхідності призначити обвинуваченому більш суворого покарання, оскільки з урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального правопорушення, думки потерпілих, запропоноване прокурором покарання буде занадто суворим.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи судом першої інстанції та обвинуваченого задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 421КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України без зміни.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його перебування під вартою з 25 листопада 2015 року по 24 лютого 2016 року у відповідності до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4