Справа № 182/1170/15-к
Провадження № 1-кп/0182/80/2016
У Х В А Л А
Іменем України
18.02.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд у складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

секретаря ОСОБА_2

сторін провадження

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Нікополі матеріали кримінального провадження № 0003674 за обвинуваченням ОСОБА_5 , за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185, ч2 ст. 186 КК України

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Нікопольського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження № 0003674 за обвинуваченням ОСОБА_5 , за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, так як за думкою прокурора він може переховуватись від суду, продовжити займатись злочинною дільністью, незаконно вплинути на потерпілих.

Обвинувачений та захисник заперечували проти клопотання і заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Вислухавши думку сторін провадження, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177

КПК України.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. З і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

-тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення;

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

Під час розгляду клопотання обвинуваченого про заміну запобіжного заходу судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Обвинувачений тримається під вартою більше року.

Кримінальне провадження призначалося до розгляду неодноразово. До теперішнього часу по провадженню не допитані всі потерпілі.

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме: тримання ОСОБА_5 під вартою протягом 12 місяців, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця реєстрації та проживання, а також недоведення стороною обвинувачення ризику переховування обвинуваченого від судового слідства, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який - домашній арешт.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-заборонити ОСОБА_5 залишати своє фактичне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

-за першим викликом чи вимогою, з`являтися до суду.

-носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали з 18.02.2016р. до 16.04.2016р.

Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з під варти в залі суду.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання Нікопольському міському відділу міліції за місцем проживання обвинуваченого.

Нікопольському міському відділу міліції (з обслуговування негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Ухвала суду постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення остаточного рішення, окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1