АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2100/16 Справа № 192/2237/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Дніпропетровської області в порядку дистанційного судового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, росіянина, громадянина України, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

21.08.2002 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 377, ч.1 ст. 345, ст.ст. 42, 43 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 16.06.2011 року умовно-достроково на 2 роки 4 місяці 6 днів,

якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року, засудженому ОСОБА_7 було відмовлено в задоволенні його клопотання про звільнення від відбування покарання умовно-достроково.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції, дослідивши матеріали за клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого та особової справи останнього, дійшов висновку про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, оскільки за період відбування покарання в установі засуджений мав 18 стягнень і 2 заохочення. Крім цього, характеризується як задовільно так і посередньо, не належно ставиться до праці, не приймає участь в роботі самодіяльних організаціях, в реалізації програм диференційованого виховного впливу.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про її скасування і просить ухвалити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Звертає увагу на те, що суд постановляючи ухвалу залишив поза увагою те, що він характеризується позитивно, є інвалідом 3 групи, дотримується правил внутрішнього розпорядку, має тяжку хворобу, одружений. Також вказує на те, що в нього на утриманні знаходиться неповнолітній син ОСОБА_8 2012 року народження.

До апеляційного суду 19 жовтня 2016 року надійшла факсом копія заяви від ОСОБА_7 , де він просив свою апеляцію розглядати в його присутності, у зв`язку з чим судом була забезпечена видеоконференція з Солонянською виправною колонією №21, однак представник цієї колонії в режимі відео конференції повідомив, що ОСОБА_7 відмовився бути присутнім, причини не повідомив. Враховуючи дані обставини, думку прокурора, колегія суддів, вважає можливим розглянути дану справу за відсутністю останнього, що узгоджується з вимогами ч.4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.3 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК України).

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_7 , правильно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з ціллю виховного впливу на засуджених, та дійшов до правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б в своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Обставини, на які посилається ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, а саме, дотримання ним правил внутрішнього розпорядку відноситься до числа обов`язків засуджених і не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці. Разом з тим, як вбачається до матеріалів провадження, засуджений не проявляє бажання до працевлаштування, посилаючись на стан здоров`я. Як зазначає апелянт, він неодноразово проходив лікування в спеціалізованих медичних закладах в зв`язку з наявними захворюваннями, вказана обставина свідчить про те, що його захворювання не перешкоджають відбуванню ним призначеного судом покарання за вчинений злочин і не є підставою для умовно-дострокового звільнення.

Про не бажання ставати на шлях виправлення, крім не бажання працювати, свідчить також, як зазначено в характеристиці, безвідповідальне ставлення ОСОБА_7 до виконання робіт із благоустрою установи, в зв`язку, як на його думку, відсутністю суспільної необхідності виконання вказаних робіт, його пасивне ставлення до виховної роботи та участі в самодіяльних організаціях.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152, ст.71 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є злочин середньої тяжкості.

З врахуванням вищенаведених обставин, суд прийшов до правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що на даний період засуджений ОСОБА_7 не довів виправлення своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотанняпро умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області :
_______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4