Справа № 398/2800/16-к
УХВАЛА
29 вересня 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі колегії суддів :

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кропивницький обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000557 від 27.02.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

з участю сторін судового розгляду:

прокурора: ОСОБА_6

потерпілого: ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

до Ленінського районного суду м. Кіровограда надійшов обвинувальний акт з додатками, затверджений прокурором Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області, стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.

Потерпілий підтримав думку прокурора.

Захисник вважає, що вказаний обвинувальний акт неможливо призначити до судового розгляду з підстав порушення вимог ст.291 КПК України та право обвинуваченого на захист, оскільки з самого обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_5 не можливо здійснювати лінію захисту, так як не викладене формулювання обставин вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_7 обвинуваченим ОСОБА_5 . А тому вказаний обвинувальний підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 26.02.2016 року, близько 20:00 год. знаходився в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В цей час ОСОБА_5 маючи умисел на заволодіння чужим майном з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи з метою заволодіння майна та запобігання можливому опору з боку ОСОБА_9 , штовхнув останню на підлогу та взяв з кухні ніж і приставив його до горла потерпілої, погрожуючи у такий спосіб застосувати до останньої насильство.

Після цього, ОСОБА_5 , заволодівши грошовими коштами потерпілої в сумі 100 000 доларів США, які знаходилися у сейфі спальної кімнати вищевказаної квартири, що на 26.02.2016 року еквіваленті сумі 2 724 860, 00 грн., з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши цим самим потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України.

В обвинувальному акті вказано, що потерпілими є ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Суд відзначає, що розбій належить до найбільш небезпечних корисливо-насильницьких злочинів. Він посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).

З об`єктивної сторони розбій вчинюється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Тому його ознакою є наявність матеріальної шкоди, що спричинена власнику майна, яке визначається його вартістю чи розміром.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з фабули обвинувачення, матеріальна шкода спричинена лише потерпілій ОСОБА_9 і нічого не зазначено в обвинувальному акті щодо скоєння кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 , заволодіння його майном, спричинення шкоди чи визначення вартості майна. Лише зазначено, що ОСОБА_7 є потерпілим. Тобто, обвинувальний акт не містить у собі обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_5 протиправних дій відносно ОСОБА_7 .

Крім того, ч.4 ст. 110 КПК України визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п.54). Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у підпункті "в" п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії").
Однак, в ході підготовчого судового засідання встановлено, що направлений до суду обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення про вчинене ОСОБА_5 кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 , а лише вказує в анкетних даних, що ОСОБА_7 є потерпілим.
Крім цього, слідчим в обвинувальному акті зазначено, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном….(далі по тексту).

Тобто, в обвинувальному акті, в порушення вимог кримінального процесуального закону, викладено зміст підозри у вчиненні вищезазначеного злочину, що не підтверджує доведеність винуватості обвинуваченого на стадії досудового слідства.
При цьому, суд зауважує, що підозра - це ймовірне судження, припущення, попередній висновок про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення. У разі отримання нових доказів раніше повідомлена підозра може бути змінена. Це відрізняє підозру від підсумкового висновку слідчого чи прокурора про винуватість особи, який формулюється у обвинувальному акті, та має бути з точки зору сторони обвинувачення обґрунтованим, достовірним та остаточним (безсумнівним).
Саме тому обвинувачення, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Підозра не може бути твердженням, її сутність полягає в тому, що це тільки припущення, яке необхідно перевірити під час нового етапу досудового розслідування, який наступає після повідомлення про підозру конкретної особи.
Суд відзначає, що вказівка в обвинувальному акті висунутої підозри формально не заборонена кримінальним процесуальним кодексом, однак відсутність сформульованого обвинувачення вказує на неможливість призначення судового розгляду через грубе порушення наведеної вище норми Кримінального процесуального кодексу України, та є беззаперечною підставою для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. (Аналогічна практика зазначена в ухвалах Апеляційного суду Кіровоградської області від 03.09.2015 року, провадження №11-кп/781/764/15 та від 17.11.2015 року, провадження №11-кп/781/980/15).
Вищевказані обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 314 316 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000557 від 27.02.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України повернути прокурору Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області для усунення зазначених порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3 "янова