Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддівОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 березня 2016 року,
в с т а н о в и в:
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що вироком Іванівського районного суду Київської області від 18 листопада 2011 року ОСОБА_4 засуджено за п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2012 року вказаний вирок залишено без зміни.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого 2013 року вищезазначену ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 травня 2013 року вказаний вирок місцевого суду скасовано з направленням справи на новий судовий розгляд.
Вироком Бородянського районного суду Київської області від 30 квітня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК на 12 років позбавлення з конфіскацією частини належного йому майна.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 серпня 2014 року останній вирок суду залишено без зміни.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2016 року частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 , та зараховано останньому строк попереднього ув`язнення з 13 жовтня 2010 року до 14 червня 2012 року та з 26 лютого 2013 року до 13 серпня 2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 березня 2016 року останню ухвалу місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання проперегляд двох останніх судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, вони стосуються питань, пов`язаних з виконанням вироку, і постановлені відповідно до розділу VIIІ «Виконання судових рішень» КПК.

У ст. 539 КПК встановлено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів, у випадках, встановлених законом.
Частиною 5 ст. 539 КПК встановлено, що за наслідками розгляду клопотання суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку, однак касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону.

Крім того, такі ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, які зазначено у ч. 2 ст. 424 КПК, оскільки вони не охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в п. 24 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу.

Отже, системний аналіз зазначених норм КПК вказує на те, що ухвали апеляційного суду, якими переглянуто ухвали місцевих судів, постановлені в порядку виконання вироків, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
До того ж, згідно з практики Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Ці обмеження повинні мати законну мету і бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Таким чином, право засудженого на доступ до правосуддя, не порушено.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 березня 2016 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3