05.11.2014 Справа № 756/2275/13-к
Ун. №756/2275/13-к
Провадження №1-кп/756/24/14

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2014 року Оболонський районний суд м. Києва
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
законних представників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника служби у справах дітей
Оболонської районної в м.Києві державної
адміністрації ОСОБА_11
потерпілого ОСОБА_12
представника потерпілого ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з базовою середньою освітою, неодруженого, не працюючого, учня Київського професійного ліцею «Авіант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, учня Київського вищого професіонального училища водного транспорту КДАВТ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України
18.04.2012 р., близько 18 год., неповнолітній ОСОБА_14 спільно з неповнолітнім ОСОБА_15 знаходилися за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час у них виник злочинний умисел, направлений на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства. Під час бешкетування, із хуліганських мотивів, вони спільно вирішили змусити неповнолітнього ОСОБА_16 та неповнолітнього ОСОБА_17 вийти із автомобіля «АVІА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на паркувальному майданчику за вищевказаною адресою.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме зневажливим ставленням неповнолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_15 до громадського порядку, не реагуючи на присутніх осіб, із хуліганських мотивів, кожен умисно кинув до салону автомобіля «АVІА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , тліючий жмут паперу, який сильно димівся. В наслідок вказаних дій, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що супроводжувалися особливою зухвалістю, сталося займання та подальша пожежа автомобілів: «АVІА А 21.1», д.н.з. НОМЕР_1 , який був знищений вогнем, належного ОСОБА_18 та поряд припаркованого автомобіля МІТSUBISНІ РАJERО WAGОN д.н.з. НОМЕР_2 , який був пошкоджений, належного ОСОБА_19 ..
Також внаслідок вищевказаних умисних дій неповнолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , загорання та пошкодження автомобіля МІТSUBISНІ РАJERО WAGОN д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_19 , його власнику згідно звіту «БК експерт» № 12/04-А209 від 26.04.2012 року, була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 106693,70 грн. (ста шести тисяч шістисот дев`яноста трьох грн.., 70 коп.)
У судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_15 свою вину у вчиненні інкримінованих йому дій та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України визнав повністю і дав суду показання, які відповідають встановленим обставинам, підтвердивши події викладені у обвинувальному акті, доповнивши, що він вчинив дії, які йому інкримінують не обдумавши їх наслідки, на теперішній час шкодує за свій вчинок та те, що сталося. У вчиненому він кається, просить суворо не карати, врахувати його щире каяття, обіцяючи більш кримінальних правопорушень не вчиняти. При цьому, обвинувачений ОСОБА_15 також зазначив, що 18.04.2012 р., близько 18 год., він та ОСОБА_14 знаходилися за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час вони вирішили через задимлення змусити неповнолітнього ОСОБА_16 та неповнолітнього ОСОБА_17 вийти з автомобіля «АVІА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на паркувальному майданчику за вищевказаною адресою. При цьому, він також визнає, що діючи спільно з ОСОБА_20 , вони грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та під час бешкетування, із хуліганських мотивів, діючи з особливою зухвалістю, кожен з них, він та ОСОБА_21 кинув до салону автомобіля «АVІА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , тліючий жмут паперу, який сильно димівся. В наслідок цих дій сталося займання та подальша пожежа автомобілів «АVІА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , та поряд припаркованого автомобіля МІТSUBISНІ РАJERО WAGОN д.н.з. НОМЕР_2 .
У судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_14 свою вину у вчиненні інкримінованих йому дій та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України визнав повністю і дав суду показання, які відповідають встановленим обставинам, підтвердивши події викладені у обвинувальному акті, доповнивши, що він вчинив дії, які йому інкримінують не обдумавши їх наслідки, на теперішній час шкодує за свій вчинок та те, що сталося. У вчиненому він кається, просить суворо не карати, врахувати його щире каяття, обіцяючи більш кримінальних правопорушень не вчиняти. При цьому, обвинувачений ОСОБА_14 також зазначив, що 18.04.2012 р., близько 18 год., він та ОСОБА_15 знаходилися за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час вони вирішили через задимлення змусити неповнолітнього ОСОБА_16 та неповнолітнього ОСОБА_17 вийти з автомобіля «АVІА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на паркувальному майданчику за вищевказаною адресою. При цьому, він також визнає, що діючи спільно з ОСОБА_15 , вони грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та під час бешкетування, із хуліганських мотивів, діючи з особливою зухвалістю, кожен з них, він та ОСОБА_15 кинув до салону автомобіля «АVІА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , тліючий жмут паперу, який сильно димівся. В наслідок цих дій сталося займання та подальша пожежа автомобілів «АVІА А21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , та поряд припаркованого автомобіля МІТSUBISНІ РАJERО WAGОN д.н.з. НОМЕР_2 .
З показань ОСОБА_10 допитаної в якості законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_15 слідує, що свого сина вона характеризує виключно з позитивної сторони. Проживають вони разом з сином без його батька. Вихованням сина більш займається самостійно. Вона постійно проводить з сином бесіди виховного характеру. Свою вину її син у вчиненні інкримінованих йому діянь визнає повністю та щиро кається.
З показань ОСОБА_9 допитаної в якості законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_14 слідує, що свого сина вона характеризує з позитивної сторони. Проживають вони разом з сином без його батька. Вихованням сина займається самостійно. Вона постійно проводить з сином бесіди виховного характеру. Свою вину її син у вчиненні інкримінованих йому діянь визнає повністю та щиро кається.
Крім повного визнання своє вини обвинуваченими ОСОБА_15 та ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, їх винуватість підтверджується зібраними та дослідженими доказами в їх сукупності.
Так, з показань допитаного при судовому розгляді потерпілого ОСОБА_19 слідує, що він проживає в будинку АДРЕСА_3 . 04.04.2012 року, близько 15 год. 00 хв., він припаркував свій автомобіль марки «Мітцубісі», державний номерний знак НОМЕР_2 у дворі за вищевказаною адресою поруч з мікроавтобусом синього кольору. 18.04.2014 року, о 19 год. 40 хв. йому зателефонував його співробітник та повідомив йому, що проходячи повз будинок в якому він проживає останній побачив, що горить автомобіль марки «Мітцубісі», чорного кольору. Після цього, він приїхав до будинку АДРЕСА_3 та побачив, що співробітниками пожежної охорони була ліквідована пожежа, осередок якої був у припаркованому поруч мікроавтобусі, синього кольору. Його автомобіль марки «Мітцубісі», державний номерний знак НОМЕР_2 , був пошкоджений внаслідок пожежі, а саме пошкоджені лакофарбове покриття лівої сторони автомобіля, частково обгоріли бампера, передня фара, розбите задне скло і полум`ям розплавлені елементи салону. Внаслідок пожежі та загорання його автомобіля йому була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 106693 грн. Зі слів очевидців йому стало відомо, що пожежа відбулась внаслідок того, що двоє неповнолітніх хлопців кинули підпалений папір у салон мікроавтобусу, синього кольору. З ОСОБА_18 він знайомий не був. При цьому, цивільний позов стосовно відшкодування заподіяної шкоди до обвинувачених він не заявляє.
З показань допитаного при судовому розгляді свідка ОСОБА_22 слідує, що він проходив біля будинку АДРЕСА_3 , щодня, коли йшов на зупинку громадського транспорту. По дорозі він проходив повз згорілий автомобіль та зробив висновок, що автомобіль був у занедбаному стані, біля нього часто грались діти або в автомобілі перебували люди без визначеного місця проживання. Він не був очевидцем пожежі, але бачив її наслідки, а про подію пожежі йому розповідав його наглядно знайомий.
З показань допитаної при судовому розгляді в якості свідка ОСОБА_23 слідує, що місце її роботи розташоване поряд з місцем де відбулась пожежа та особисто вона не була очевидцем пожежі, про цю подію їй розповіли люди. Вона звернула увагу на автомобіль, який згорів вже після пожежі.
З показань допитаної при судовому розгляді в якості свідка ОСОБА_24 слідує, що вона проживає в будинку АДРЕСА_3 та бачила пожежу з вікна своєї квартири. Також вона бачила як діти та особи без визначеного місця проживання перебували біля згорілого автомобіля або в ньому. Господаря автомобіля вона не знає. Потерпілого вона також не знає.
З показань допитаного при судовому розгляді в якості свідка ОСОБА_25 , слідує, що він знайомий з ОСОБА_12 та перебуває з ним в дружніх відносинах протягом 20 років, вони дружать сім`ями. У 2005 році ОСОБА_12 отримав цей автомобіль от ОСОБА_18 , була виписана генеральна довіреність строком на 3 роки. У 2008 році була видана нова довіреність, на який термін він не знає. Машина була у технічно-справному стані. З 2005 року по 2012 рік він бачив автомобіль марки "Авіа" синього кольору, по вул. Мате-Залки, в м. Київ. Наприкінці березня 2012 року ніяких пошкоджень на автомобілі марки "Авіа" він не бачив. В період з 27 по 30 березня 2012 року він зателефонував ОСОБА_12 , щоб взяти у нього автомобіль, для перевезення речей. Вони зустрілися, щоб перевірити справність автомобіля марки "Авіа", був присутній він і ОСОБА_12 , колеса на автомобілі були приспущені, акумулятор був посаджений, вони поставили акумулятор з його автомобіля марки "Хюндай", шляхом накидання клемів, і автомобіль марки "Авіа" завівся. Технічна різниця характеристик між акумуляторами цих автомобілів йому не відома. В період з 2009 року по кінець 2011 року він бачив як ОСОБА_12 на машині "Авіа" перевозив будівельні матеріали від ТК"Епіцентр" до вул. Курчатова, 3, в м.Києві. Він був в якості пасажира під час перевезення, будівельні матеріали залишалися в машині, подальша доля будівельних матеріалів йому невідома. Чи працював ОСОБА_12 в "Епіцентрі" йому невідомо. Він не знає про наявність на 12 квітня 2012 у власності ОСОБА_12 автомобілів. Власником у довіреності записаний ОСОБА_18 , який передавав повноваження ОСОБА_12 керувати та продавати автомобіль марки "Авіа". Він не знає хто є власником автомобіля на даний час. ОСОБА_18 його родич. Він не знає чи відчужував ОСОБА_18 автомобіль.
З показань допитаного при судовому розгляді в якості свідка ОСОБА_26 слідує, що він працює майстером по установці додаткового устаткування на СТО «Форсаж». Він знайомий с ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_25 , в них дружні відносини. Він бачив, що у ОСОБА_12 був вантажний автомобіль, який ОСОБА_12 з 2009 року до грудня 2011 року обслуговував у нього на СТО «Форсаж», по вул. Червоногвардійська, 10/20, в місті Київ. Автомобіль заїжджав і виїжджав з СТО своїм ходом. Автомобіль був в робочому стані. Вік автомобіля він не може визначити. Автомобіль обслуговувався ОСОБА_12 з певною періодичністю і був його заробітком. Він не виконував робіт по обслуговуванню автомобіля ОСОБА_12 . В жовтні 2011 року вони разом с ОСОБА_12 , на цьому автомобілі їздили на рибалку в с. Крещатик, Черкаської обл. Йому не відомо чи належав цей автомобіль ОСОБА_12 на праві власності. Документів на автомобіль та документів щодо його вартості він не бачив.
Винуватість обвинувачених у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджується також письмовими доказами, а саме:
- відомостями та фактичними даними, що містяться у висновку пожежо - технічної експертизи №1/54-ПТ від 29.12.2012 року, згідно якого осередок пожежі, яка виникла 18.04.2012 р. в автомобілі АВИА А21.1 д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Мате Залки, 2/12, знаходився в кабіні автомобіля. Причиною виникнення пожежі - є занесення стороннього джерела запалювання на горючі матеріали (том 2 а.с. 219-221);
- відомостями та фактичними даними, що містяться у звіті БК експерт №12/04-А209 від 26.04.2012 року, згідно якого внаслідок пошкодження транспортного засобу МІТSUBISНІ РАJERО WAGОN д.н.з. НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку становить 106693,70 грн. (сто шість тисяч шістсот дев`яносто три гривні, 70 копійок) з урахуванням ПДВ (том 2 а.с. 95-112).
- відомостями та фактичними даними, що містяться у протоколах огляду місця події від 18.04.2012 року, з описом пошкоджень автомобіля «АVІА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля МІТSUBISНІ РАJERО WAGОN д.н.з. НОМЕР_2 та фотоблицею (том 2 а.с. 36-44, 77-80);
- відомостями та фактичними даними, що містяться у висновку судово-хімічної експертизи №460хс від 04.01.2013 року, згідно якого, на запальничці, червоного кольору та залишках звугленої речовини, які були вилучені 18.04.2012 року під час огляду місця події та автомобіля «АVІА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , сліди пально-мастильних матеріалів та легкозаймистих рідин виявлено не було (том 2 а.с. 227-228);
- відомостями та фактичними даними, що містяться у акті складеному комісією про пожежу від 18.04.2012 року, стосовно пошкодження автомобіля «АVІА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 (том 2 а.с. 119, 122);
- відомостями та фактичними даними, що містяться у свідоцтві про реєстрацію ТЗ - автомобіля «АVІА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 , 1992 року виготовлення, власником якого вказаний ОСОБА_18 (том 2 а.с. 56-58, 61, 81).
Винуватість підсудних також підтверджується і іншими дослідженими доказами які знаходяться в матеріалах провадження.
Враховуючи те, що обвинувачені не оспорювали фактичні обставини провадження стосовно висунутого обвинувачення і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, та роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
При цьому, згідно ст. 337 КПК України розгляд провадження проводився відносно обвинувачених в межах висунутого їм обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
При встановлених обставинах, оцінюючи всі зібрані та досліджені по провадженню докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм діянь та вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні є доведеною і зібраних доказів достатньо для визнання їх винними.
При цьому істотних порушень кримінально-процесуального закону під час досудового розслідування, які б перешкоджали судовому вирішенню справи, впливали на правильність кваліфікації дій обвинувачених, достатність доказів, ставили під сумнів їх об`єктивність та доведеність вини обвинувачених по провадженню, під час судового розгляду встановлено не було.
Показання обвинувачених дані під час судового розгляду про обставини вчинення ними вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї вини у висунутому їм обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинувачених у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання їх винним.
Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились у хуліганстві, тобто в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненими групою осіб, ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України.
Також, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились у хуліганстві, тобто в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, групою осіб, ОСОБА_15 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_15 у відповідності зі ст.ст. 65, 66, 68, 103 КК України, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ступінь здійснення злочинного наміру, характер та ступінь участі у вчиненні кримінального правопорушення, особу винного та дані, що його характеризують, його ставлення до вчиненого ним діяння та подій, що відбулися, їх наслідків, сімейні обставини, матеріальне становище, його вік, умови його життя та виховання, вплив дорослих та оточуючих, стан здоров`я, загального розвитку, рівень розвитку, розумових здібностей, інші соціально-психологічні риси особи, склад сім`ї неповнолітнього, обстановку в ній, взаємовідносини між дорослими членами сім`ї та дорослими та дітьми, ставлення матері до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, обстановку у навчальному закладі неповнолітнього, його ставлення до навчання та роботи, взаємини з вихователями, учителями, однолітками, характер і ефективність виховних заходів, які раніше застосовувалися до нього, зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, навчальним закладом та роботою, повне визнання своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також обставини, які негативно впливали на виховання неповнолітнього, й інші особливості неповнолітньої особи, принесені обвинуваченим вибачення потерпілим, відсутність обставин, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання та враховуючи позицію прокурора стосовно призначення обвинуваченому покарання, приходить до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання згідно ст.98 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції визначеної частини статті кримінального закону.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_14 у відповідності зі ст.ст. 65, 66, 68, 103 КК України, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ступінь здійснення злочинного наміру, характер та ступінь участі у вчиненні кримінального правопорушення, особу винного та дані, що його характеризують, його ставлення до вчиненого ним діяння та подій, що відбулися, їх наслідків, сімейні обставини, матеріальне становище, його вік, умови його життя та виховання, вплив дорослих та оточуючих, стан здоров`я, загального розвитку, рівень розвитку, розумових здібностей, інші соціально-психологічні риси особи, склад сім`ї неповнолітнього, обстановку в ній, взаємовідносини між дорослими членами сім`ї та дорослими та дітьми, ставлення матері до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, обстановку у навчальному закладі неповнолітнього, його ставлення до навчання та роботи, взаємини з вихователями, учителями, однолітками, характер і ефективність виховних заходів, які раніше застосовувалися до нього, зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, навчальним закладом та роботою, повне визнання своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці, а також обставини, які негативно впливали на виховання неповнолітнього, й інші особливості неповнолітньої особи, принесені обвинуваченим вибачення потерпілим, відсутність обставин, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання та враховуючи позицію прокурора стосовно призначення обвинуваченому покарання, приходить до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання згідно ст.98 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції визначеної частини статті кримінального закону.
При цьому таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинувачених, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Разом із цим, неповнолітніми обвинуваченими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під час судового розгляду заявлено клопотання про звільнення їх від покарання на підставі п. а ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08.04.2014 року.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 86 КК України, ч. 2 ст. 3 Закону України Про застосування амністії в Україні, в редакції Закону від 06.05.2014, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
За змістом п. «а» ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України особи, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.
Враховуючи те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , відповідно до ст. 12 КК України, обвинувачується у вчиненні у неповнолітньому віці умисного злочину, який не є тяжким, в коло осіб до яких не застосовується амністія відповідно до ст. 8 Закону України Про амністію у 2014 році ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не входять, обвинувачені підлягають звільненню від покарання.
При цьому, відповідно до ст.ст. 122, 126 КПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з законних представників обвинувачених на користь держави витрати за проведення експертиз.
Цивільний позов ОСОБА_12 стосовно відшкодування заподіяної шкоди, неодержаних доходів та упущеної вигоди у кримінальному провадженню задоволенню не підлягає. Як встановлено в суді власником автомобіля «АVІА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ - автомобіля «АVІА А 21.1» д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 , 1992 року виготовлення, вказаний ОСОБА_18 , а ОСОБА_12 лише керував та користувався вказаним автомобілем, не маючи станом на 18.04.2012 р. відповідної довіреності або угоди посвідченої нотаріусом. При цьому ОСОБА_12 не було надано жодних доказів, що саме він поніс витрати на ремонт автомобіля.
Судом також враховується, що згідно постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 02 липня 2004 року «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», а саме п.24, не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 394, 370, 374 КПК України, ч. 2 ст. 3 Закону України Про застосування амністії в Україні, п. а) ст. 1 Закон України Про амністію у 2014 році, суд -
З А С У Д И В:
ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.
ОСОБА_15 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 2 ст.86 КК України, ч. 2 ст. 3 Закону України Про застосування амністії в Україні, п. а) ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році - звільнити ОСОБА_14 від відбування призначеного покарання.
На підставі ч. 2 ст.86 КК України, ч. 2 ст. 3 Закону України Про застосування амністії в Україні, п. а) ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році - звільнити ОСОБА_15 від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 до набрання вироком законної сили скасувати.
Цивільний позов ОСОБА_12 про відшкодування шкоди залишити без задоволення.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: