АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/652/16 Головуючий в суді І-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 1 ст. 122 КК Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ломачинці, Сокирянського району. Чернівецької області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, розлученого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України.
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
представника потерпілої - ОСОБА_10 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої інспекції і повідомляти про зміну місця проживання або роботи.

На підставі ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_6 від покарання за ч. 1ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 13.01.2009 року, приблизно о 20 год. 30 хв., перебуваючи у кухні квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході конфлікту з потерпілою ОСОБА_9 наніс останній один удар ногою по гомілці правої ноги і один удар коліном в область лівого стегна, внаслідок чого ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на переднє-внутрішній поверхні лівої гомілки в середній третині, синець на переднє-внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині та синець на зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині; після чого схопив потерпілу ОСОБА_9 обома руками за плечі та штовхнув в напрямку виходу з кухні, внаслідок чого потерпіла вдарилась тулубом об стіну та отримала тілесні ушкодження у вигляді травми правого плечового суглобу в ділянці переднє-зовнішньої поверхні, ушкодження складових внутрішньо-суглобового зв`язувального апарату правого плечового суглобу, що відноситься до ушкоджень середньої тяжкості. Після цього, ОСОБА_6 повалив потерпілу ОСОБА_9 на підлогу, взяв її за волосся та потягнув до коридору, внаслідок чого потерпіла отримала садно на передній(долонній) поверхні нігтьової фаланги 3 пальця правої кисті, повалив на диван, схопив обома руками за шию і почав душити потерпілу, внаслідок чого остання отримала синець на правій бічній поверхні шиї в середній третині.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України та постановити вирок, яким визнати невинуватим у пред`явленому ОСОБА_6 обвинуваченні, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу злочину.

При цьому, апелянт, ставить під сумнів висновки суду першої інстанції щодо достовірності встановлених фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, та вважає що наявність середньої тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ґрунтуються на висновках експертів (судово-медичне дослідження (обстеження) № 233 від 15.01.2009 року та судово-медичне дослідження (обстеження) № 476/Е), які не можна брати до уваги, оскільки у висновку відсутнє попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, що на думку обвинуваченого є порушенням вимог ч. 2 ст. 102 КПК України.

Крім того, апелянт вказує, що посилання суду на те, що судово-медичне обстеження не є висновком експерта є безпідставним, а експерт не здійснював безпосередньо огляд потерпілої особи та зробив висновок за даними іншого спеціаліста, який не є експертом, і здійснив його не самостійно, а на підставі висновку спеціаліста, проте не зазначивши, в чому полягали такі випадки, а керувався не дослідженням спеціаліста, а його висновком про обґрунтованість необхідності лікування потерпілої понад 21 день, що на думку обвинуваченого є порушенням п. 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. N 6, оскільки при визначені тяжкості тілесних ушкоджень враховується не строк лікування, а тривалість розладу здоров`я.

Серед іншого обвинувачений вказує, що в своїх показах свідки підтвердили покази, які надавав обвинувачений, з яких не можна вважати доведеним, що він вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, зазначаючи крім того, що в показах свідків є неточності, які не можна використовувати на користь обвинувачення, та вказує, на необґрунтованість посилань судом першої інстанції у вироку на речові докази, оскільки вони не досліджувались в ході судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який вважає вирок суду законним і обґрунтованим, представника потерпілої та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так посилання обвинуваченого на недопустимість доказу, а саме, висновку експерта № 33 від 25.05.2012 року, оскільки у висновку відсутнє попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, не відповідають матеріалам кримінального провадження, так як зазначено на титульному аркуші висновку експертизи, містяться відомості про дотримання процедури ознайомлення експерта з правами та обов`язками, згідно ст. 77 КПК України, і повідомлено про відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку, та за дачу завідомо неправдивого висновку та за розголошення даних досудового слідства або дізнання.

Також, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 233 від 15.01.2009 року, акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 476/Е від 30.03.2009 року є недопустимими, оскільки експерти, які їх проводили, не попереджались про кримінальну відповідальність, не заслуговують на увагу, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що дані акти є актами спеціалістів і оцінюються вони відповідно як висновки спеціалістів.

Серед іншого, колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги, бере до уваги, що в ході судового розгляду був допитаний експерт ОСОБА_11 , який підтвердив висновки судово-медичної експертної комісії №33, яка проводилась в врахуванням всієї судово-медичної документація, судово-медичні обстеження та експертизи, які проводились у даному кримінальному провадженні щодо встановлення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 .

Крім того, колегія суддів відкидає доводи апеляційної скарги обвинуваченого, щодо недоведеності фактичних обставин, які викладені у вироку, так як вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскільки є суб`єктивним викривленням обвинуваченим фактичних даних, оскільки як покази потерпілої та свідків у кримінальному провадженні, послідовні та логічні, узгоджуються між собою та підтверджують висновки суду в частині заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, які встановлені в ході проведення судово-медичної експертної комісії №33.

Враховуючи, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м.Києва від 29.12.2015 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________