У х в а л а
іменем україни

31 травня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційні скарги першого заступника прокурора Запорізької області та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 03 січня 2016 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК,

у с т а н о в и в :

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 24 листопада 2015 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 309 КК на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК на строк 4 роки з конфіскацією частини належного йому майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією частини належного йому майна.

Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок змінено.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

В решті вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 17 грудня 2014 року приблизно о 16.15 год. у першому під`їзді будинку АДРЕСА_2 збув ОСОБА_5 1,51 г особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу (у перерахунку на суху речовину).

Крім того, у цей же день у період часу з 16.28 по 16.45 год. поблизу будинку № 32 на вул. Революційній у м. Токмаку Запорізької області під час проведення особистого обшуку у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено 0,588 г особливо небезпечного наркотичного засобу смоли канабісу (у перерахунку на суху речовину), яку він незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Запорізької області просить скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, а також через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував до засудженого ст. 69 КК, оскільки всі наявні пом`якшуючі обставини охоплюються одним поняттям щире каяття, а апеляційний суд, звільнивши ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, помилково, на його думку, зазначив про неможливість призначення покарання без звільнення від його відбування.
Прокурор, який браву участь у розгляді справи судом першої інстанції, у касаційній скарзі ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. При цьому зазначає, що застосування ст. 69 КК не оскаржує, але вважає незаконним звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК. Зазначає, що судом не повною мірою враховано тяжкість вчинених злочинів та дані про особу засудженого.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційних скарг та додані до них судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Стосовно ж доводів прокурорів про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
У силу ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК є середньої тяжкості та тяжким, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується посередньо.Разом із тим, за відсутності обтяжуючих обставин суд визнав пом`якшуючими покарання обставинами визнання вини, щире каяття у вчиненому та надання правдивих показань. Врахувавши наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, виходячи з конкретних обставин вчинення злочину, суд, належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано змінив вирок місцевого суду, врахувавши дані про особу засудженого, який активно сприяв розкриттю злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває на диспансерному обліку в кабінеті інфекційних захворювань, в силу ст. 89 КК не судимий, працює і по місцю роботи характеризується позитивно, а також те, що внаслідок злочинних дій нікому не було заподіяно шкоди, та дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою, що є достатнім для того, щоб він довів своє виправлення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг прокурорів і вважає, що у відкритті провадження за їх касаційними скаргами слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами прокурорів на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 03 січня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3