Справа № 460/3726/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/180/16 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2016 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
у кримінальному провадженні № 0001069 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України

з участю :
секретаря ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянула апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_10 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України і, з застосуванням ст. 70 КК України, засуджено до трьох років обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані із організаційно-розпорядчими функціями строком на 1 ( один ) рік.

На підставі п. « в » ст. 1 Закону України « Про амністію у 2014 році » від відбування призначеного покарання ОСОБА_8 звільнено.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Згідно з вироком ВОВКА визнано винним в тому, що він, перебуваючи на посаді завідувача Завадівської дільниці ветеринарної медицини - лікаря ветмедицини по хворобах молодняка та неплідності у тварин, згідно наказу начальника Яворівської районної державної лікарні ветеринарної медицини № 117 від 18.11.2003, будучи наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, тобто будучи службовою особою, маючи умисел на складання та видачу завідомо неправдивих офіційних документів, з метою особистого збагачення, керуючись корисливими мотивами, всупереч інтересам служби, зловживаючи своїм службовим становищем, знаходячись у приміщенні Завадівської дільниці ветеринарної медицини, що в с. Завадів Яворівського району Львівської області, з травня 2012 року по січень 2014 року умисно вносив завідомо неправдиві відомості про відпрацювання ним робочого часу до офіційних документів, а саме : табелів обліку робочого часу за вересень 2012 року, січень, березень і квітень 2013 року, та графіків виходу на роботу працівників за травень, червень, липень, серпень, жовтень, листопад і грудень 2012 року, лютий, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад і грудень 2013 року, січень 2014 року, які затверджував своїм підписом. У цих документах ВОВК зазначив, що у 2012 році - 24 травня, 01, 05, 06, 13, 20 та 27 червня, 01, 08, 15, 22, 28 та 31 серпня, 04, 11, 19 та 26 вересня, 03, 10, 17, 25 і 31 жовтня, 08, 15, 22 та 29 листопада, 06, 13 і 26 грудня, у 2013 році - 02, 10, 17, 23 та 31 січня, 07, 22 та 27 лютого, 15 і 28 березня, 05, 10, 19, 26 та 30 квітня, 08, 16, 21 і 31 травня, 05, 13 і 21 червня, 01, 06, 15, 20, 27 та 23 серпня, 05, 13, 17, 20 та 25 вересня, 03, 11, 16, 25 та 30 жовтня, 07, 14, 19 та 29 листопада, 12 і 19 грудня, 02 січня 2014 року, він відпрацював по вісім робочих годин, хоча у ці дні перебував за межами України в Республіці Польща і не міг виконувати свої функціональні обов`язки.
Він же, в період з травня 2012 року по січень 2014 року, перебуваючи в приміщенні Завадівської дільниці ветеринарної медицини, що в с. Завадів Яворівського району Львівської області, видав табелі обліку робочого часу за вересень 2012 року, січень, березень і квітень 2013 року, та графіки виходу на роботу працівників за травень, червень, липень, серпень, жовтень, листопад і грудень 2012 року, лютий, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад і грудень 2013 року, січень 2014 року, із завідомо неправдивими відомостями бухгалтеру Яворівської районної державної лікарні ветеринарної медицини для нарахування заробітної плати, внаслідок чого йому за рахунок коштів Яворівської районної державної лікарні ветеринарної медицини незаконно було перераховано грошові кошти у вигляді заробітної плати на загальну суму 5138, 63 грн., якими він заволодів зловживаючи своїм службовим становищем.
В апеляційній скарзі прокурор, покликаючись на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність і істотне порушення вимог кримінального процесуального закону вказує, що при призначенні ВОВКУ додаткового покарання за сукупністю злочинів районний суд, всупереч вимог ст. 70 КК України, поглинув однакові за видом і розміром додаткові покарання у виді позбавлення ВОВКА права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій, які за кожний із злочинів призначив тривалістю один рік, та визначив йому остаточно додаткове покарання також терміном на один рік, що суперечить вимогам закону.

Крім того, на момент вчинення кримінальних правопорушень ВОВК був посадовою особою наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, однак суд призначив йому додаткове покарання лише у виді позбавлення права займати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій, залишивши за ним можливість обіймати адміністративно-господарські функції та продовжувати злочинну діяльність.

Також зауважує, що в порушення вимог ч. 2 ст. 124 КПК України у резолютивній частині вироку суд не вказав у вироку про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ВОВКА визнати винним і засудити :

- за ч. 1 ст. 366 КК України, до одного року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік і шість місяців;

- за ч. 2 ст. 191 КК України, до трьох років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік.

Відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ВОВКУ покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік і шість місяців.

На підставі п. « в » ст. 1 Закону України « Про амністію у 2014 році » звільнити ВОВКА від відбування призначеного покарання та вирішити питання про процесуальні витрати.

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав частково, погодився із призначеним судом ВОВКУ розміром додаткового покарання за кожний із злочинів і просив визначити таке остаточно за принципом часткового їх складання у виді одного року і шести місяців.

Обвинувачений ВОВК та захисник ОСОБА_9 із обґрунтованістю вимог апеляційної скарги прокурора погодились повністю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про зміст вироку і доводи апеляційної скарги, з`ясувавши позиції сторін щодо поданої апеляції, вислухавши пояснення ВОВКА щодо обставин справи, дослідивши документи які характеризують особу обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши наведені в апеляції доводи, встановила наступне.

Надана судом першої інстанції юридична оцінка дій ВОВКА є вірною, фактичні обставини справи та правильність призначення обвинуваченому основного покарання за вчинені злочини ніким з учасників не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора в апеляції про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ВОВКУ додаткового покарання, то такі є обґрунтованими.

Як вбачається з резолютивної частини вироку, за кожний із вчинених злочинів суд призначив обвинуваченому ВОВКУ додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на один рік і на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначив додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями строком на один рік.

Проте застосований районним судом принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим при остаточному визначенні ВОВКУ додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади суперечить вимогам ст. 70 КК України та п. 21 роз`ясень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 « Про практику призначення судами кримінального покарання », згідно яких при визначенні остаточного покарання за сукупність злочинів однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей КК України.

Обгрунтованими є й доводи прокурора в частині позбавлення ВОВКА, крім права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями, також і права обіймати посади пов`язані із здійсненням адміністративно-господарських функцій.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом та зазначено у мотивувальній частині вироку, на момент вчинення кримінальних правопорушень ВОВК обіймав посаду пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Відповідно до п. 17 вказаної постанови Пленуму ВСУ, позбавлення обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання застосовується у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане із посадою обвинуваченого або із заняттям ним певною діяльністю.

Зважаючи на це, вимоги прокурора в апеляції про позбавлення ВОВКА додатково права обіймати посади пов`язані із виконанням адміністративно-господарських функцій є обгрунтованими.

Що стосується інших вимог апеляційної скарги, то такі є безпідставними.

Ставлячи в апеляції питання про посилення ВОВКУ за ч. 1 ст. 366 КК України додаткового покарання і призначення такого у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік і шість місяців, прокурор не мотивував чому він не погоджується із розміром призначеного районним судом покарання та чому, на його думку, це покарання є м`яким і не відповідає загальним засадам призначення покарання.

При розгляді апеляційної скарги в судовому засіданні прокурор визнав, що призначене ВОВКУ за ч. 1 ст. 366 КК України додаткове покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, встановлених ст. 65 КК України, і просив апеляційний суд в цій частині вирок залишити без змін та ухвалити новий вирок лише в частині остаточного визначення додаткового покарання за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України визначити остаточно ВОВКУ додаткове покарання у виді позбавлення його права обіймати певні посади за принципом часткового складання призначених покарань.

З врахуванням позиції прокурора в суді та даних про особу обвинуваченого в матеріалах справи, підстав для посилення ВОВКУ додаткового покарання за ч. 1 ст. 366 КК України, як просить прокурор в апеляції, колегія суддів не вбачає.

Районний суд правильно прийняв рішення про звільнення ВОВКА від відбування покарання на підставі п. « в » ст. 1, ст. 14 Закону України « Про амністію у 2014 році » як такого, що на день набрання чинності цим Законом не позбавлений батьківських прав і має дітей віком до 18 років.

Як вбачається з резолютивної частини вироку та всупереч доводів прокурора, при постановленні рішення у справі питання про стягнення процесуальних витрат судом було вирішено.

Відповідно до ст. 409 КК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки допущена районним судом помилка підлягає виправленню, що тягне за собою погіршення становища засудженого, колегія суддів, виходячи із змісту ст. ст. 407, 420 КПК України, вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок районного суду в частині остаточного визначення ВОВКУ додаткового покарання скасувати та ухвалити новий вирок, а в іншій частині вирок районного суду залишити без зміни.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 420 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково. Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2015 року відносно ОСОБА_5 в частині визначення остаточного додаткового покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання, остаточно визначити ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік і шість місяців.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Вирок набуває законної сили з моменту його проголошення і з цього дня протягом трьох місяців може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4