Справа № 145/940/16-к
Провадження №1-кп/145/98/2016
ВИРОК
Іменем України
"17" серпня 2016 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Тиврів кримінальне провадження № 0000550 від 23.12.2015 року, що надійшло з Жмеринської місцевої прокуратури 08.06.2016року з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, заступника директора ТОВ «Можайське» с. Шендерів Тиврівського району Вінницької області, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України,
встановив:
23.04.2015, близько 17-30 год., в смт. Тиврів, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області, що розташований по вул. Шевченка, 2, маючи намір на ухилення від сплати боргу, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_4 , не скоював злочину, завідомо неправдиво повідомив про вчинення злочину останнім, старшого слідчого СВ Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області майора міліції ОСОБА_7 , шляхом надання відповідної заяви та письмових пояснень, з приводу того, що нібито ОСОБА_4 , з мотивів помсти, діючи умисно, підробивши його підпис на договорі позики від 30.08.2011року та, використавши в подальшому даний документ, шляхом подачі позовної заяви, ввів в оману Суворовський районний суд м. Одеси, щодо наявності у нього перед ОСОБА_4 боргових зобов`язань, що призвело до постановлення неправосудного рішення, порушення його прав у зв`язку з накладенням арешту на приналежне йому майно, що спростовується висновком судово-почеркознавчої експертизи №3153/-2 від 31.08.2015року, згідно якої, підпис від імені ОСОБА_5 у договорі позики від 30.08.2011року, виконаний самим ОСОБА_5 , заочним рішенням Суворівського районного суду від 25.11.2014 року по справі №523/14953/14-ц; рішенням Апеляційного суду Одеської області від 05.11.2015 року та ухвалою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016 року.

Крім того, 24.04.2015, близько 18-40 год., в смт. Тиврів, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області, що розташований по вул. Шевченка, 2, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_4 , не скоював злочину, завідомо неправдиво повідомив про вчинення злочину останнім, старшого слідчого СВ Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області майора міліції ОСОБА_7 , шляхом надання відповідної заяви та письмових пояснень, з приводу того, що нібито ОСОБА_4 , з мотивів помсти, діючи умисно, підробивши розписку від його імені від 30.08.2016року на 35000грн. та, використавши в подальшому даний документ, шляхом подачі позовної заяви, ввів в оману Суворовський районний суд м. Одеси, щодо наявності у нього перед ОСОБА_4 боргових зобов`язань, що призвело до постановлення неправосудного рішення, порушення його прав, що спростовується висновком судово-почеркознавчої експертизи №2015/2 від 02.09.2015року, згідно якого, рукописний запис « ОСОБА_5 », а також підпис від імені ОСОБА_5 , розміщений нижче тексту наданої на експертизу розписки про отримання грошових коштів від 08 липня 2011року на суму 35000грн., виконані самим ОСОБА_5 ; рішенням Суворівського районного суду м. Одеса від 22.12.2014року; рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03.11.2015року (а.с. 214-215 т.2); ухвалою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.03.2016року (а.с.76-77 т.1)..

Також ОСОБА_5 , 08.05.2015, в період часу з 11-35 по 13-15 год., в смт. Тиврів, знаходячись в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області, що розташований по вул. Шевченка, 3, при розгляді скарг на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про злочин до ЄРДР, нехтуючи честю та гідністю інших громадян, використовуючи правосуддя у своїх незаконних цілях, достовірно знаючи про те, що громадянин ОСОБА_4 , не скоював злочину, завідомо неправдиво повідомив суд про вчинення злочину останнім, шляхом надання відповідних скарг та пояснень, з приводу того, що нібито ОСОБА_4 , з мотивів помсти, діючи умисно, підробивши договір позики від 30.08.2011р. та розписку від 30.08.2016 року на 35000грн. від його імені та, використавши в подальшому дані документи, шляхом подачі позовної заяви, ввів в оману Суворовський районний суд м. Одеси, щодо наявності у нього перед ОСОБА_4 боргових зобов`язань, що призвело до постановлення неправосудного рішення, порушення його прав.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та показав, що про рішення Суворівського районного суду про стягнення з нього боргу по розписках та договору позики він дізнався у виконавчій службі. Після чого, отримав через представників в Суворівському районному суді копії даних судових рішень, договору позики та розписок.

Коли він ознайомився з даними документами, засумнівався в тому, що підписи на розписках від 30.08.2011р. на 20000 грн., за липень 2011р. на 35000 грн. та в договорі позики від 30.08.2011р. його, договір він побачив перший раз, примірника такого договору у нього на руках не було. Крім того, в договорі сума боргу складала 117000 грн., яку, згідно з договором, він отримав до підписання договору, проте дані кошти він у ОСОБА_8 не позичав. Він склав суми боргу за 4 ма розписками, які були предметом розгляду іншої справи і у нього вийшло саме 117000 грн.

Крім того, протягом 2011р.- 2014р.р. ОСОБА_9 ніяких претензій щодо повернення коштів до нього не пред`являв.

В зв`язку з чим, він подав до Суворівського районного суду заяву про перегляд заочного рішення, яка була залишена без задоволення та, в подальшому, оскаржив зазначені рішення Суворівського районного суду в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області. В ході апеляційного розгляду він сам просив про призначення по даних документах почеркознавчих експертиз. Зазначені рішення ним були оскарженні в касаційному порядку, касаційні скарги залишені без задоволення.

Крім того, 23.04. та 24.04.2015р. він звернувся в міліцію із заявами про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 , а саме що той підробив договір позики від 30.08.2011р. та розписки від 30.08.2011р. на 20000грн. та за 08.07. 2011р. на 35000грн. Він ( ОСОБА_11 ) розписувався про те, що його попереджено про кримінальну відповідальність за завідоме неправдиве повідомлення про вчинення злочину .

По даних заявах кримінальну справу порушено не було. Бездіяльність слідчого по його заявах він оскаржив до Тиврівського районного суду, ним було подано дві скарги. В ході судових засідань він скарги підтримав, вони судом були задоволені.

Визнає, що розписку на 35000грн. від 08.07.2011р. він підписав. Договір позики від 30.08.2011р. та розписку від 30.08.2011р. на 20000грн. не визнав, стверджує, що дані документи він не підписував.

Не збирався нікого обманювати. Завідомо неправдивого повідомлення про злочин в його діях не має, так як він сам звернувся з клопотанням про проведення почеркознавчих експертиз.

Проте винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 383КК України стверджується зібраними у справі доказами, зокрема, наступними матеріалами справи.

Так, в заяві ОСОБА_5 до Тиврівського РВ УМВС України від 23.04.2015року ( реєстраційний номер 670) (а.с.40-42, 73-75 т.1) зазначено, що ОСОБА_4 з мотивів помсти, діючи умисно, підробивши від його імені договір позики від 30.08.2011року та, використавши його для подання позову, ввів в оману Суворівський районний суд м. Одеса щодо наявності у нього ( ОСОБА_12 ) боргових зобов`язань перед ним, що призвело до неправосудного рішення, порушення його прав у зв`язку з накладенням арешту на приналежне йому майно.

Згідно заяви ОСОБА_5 від 24.04.2015року до Тиврівського РВ УМВС України (реєстраційний номер 675) (а.с.55-56, 71-72 т.1)), ОСОБА_4 з мотивів помсти, діючи умисно, підробивши від його імені, зокрема, розписку від 08.07.2011року на 35000грн. та, використавши її для подання позову, ввів в оману Суворівський районний суд м. Одеса щодо наявності у нього ( ОСОБА_12 ) боргових зобов`язань перед ним, що призвело до неправосудного рішення, порушення його прав.

Письмовим поясненням ОСОБА_5 ст.. слідчому СВ Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_7 від 23.04.2015р., згідно якого, ОСОБА_9 виведений зі складу засновників ТОВ`Можайське» у вересні 2014року. Після того, останній розпочав підроблювати документи про нібито існуючі борги ,які він йому зобов`язаний повернути. Будь-якого договору позики з ОСОБА_10 він не укладав . Ніяких боргів у нього перед останнім не має. Розписок про отримання будь-яких коштів по даному договорі взагалі не існує. Він особисто нічого не підписував. Договір позики ОСОБА_10 взагалі видуманий, таким чином повністю підроблений, з метою заволодіння коштами понад 1000000 грн.

Скаргами ОСОБА_5 до Тиврівського районного суду 29.04.2015року, в яких він оскаржує бездіяльність старшого слідчого СВ Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_7 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявами від 23.04.2015р. та від 24.04.2015року (а.с.38-39, 52-53 т.1).

Ухвалами Тиврівського районного суду від 08.05.2015року (справи №№145/615/15-к, 145/614/15-к) (а.с.47 -48, 60-61 т.1,), якими скарги задоволено, зобов`язано старшого слідчого СВ Тиврівського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 214 КПК України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні дані за заявами ОСОБА_5 від 23.04.2015року за реєстраційним номером №670 та від 24.04.2015року за реєстраційним номером №675 та розпочати досудове розслідування. В ході судового розгляду скарг ОСОБА_5 їх підтримав.

Договором позики , укладеним 30.08.2011року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 10, 146 т.2), згідно з яким, ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5 117000 грн. на строк два місяці.

Заочним рішенням Суворівського районного суду від 25.11.2014року по справі №523/14953/14-ц (а.с.33-34, 48-49, 206-207 т.2), яким з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 присуджено до стягнення борг за даним договором позики від 30.08.2011року в сумі 977648 грн. 79 коп. Ухвалою Суворівського районного суду м.Одеси від 09.04.2016р. заява ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с. 96-97 т.2).

Висновком судово-почеркознавчої експертизи №3153/02 від 31.08.2015року (а.с.160-165 т.2), згідно якої, підпис від імені ОСОБА_5 на договорі позики від 30.08.2011року, розташований у верхній частині оборотної сторони документу, а саме під друкованим текстом «Позичальник ОСОБА_5 АДРЕСА_2 » виконаний самим ОСОБА_5 .

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 05.11.2015року (а.с.184-188, 209-213 т.2), яким заочне рішення Суворівського районного суду м. Одеса від 25.11.2014року змінено. Вирішено зменшити стягнуті за рішенням суду з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 за договором позики від 30.08.2011року суму з 977648 грн. 79 коп. до 247548 грн. 79 коп.

Ухвалою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016року(а.с.236-237 т.2) заочне рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 25.11.2014року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 05.11.2015року залишено без змін.

Згідно з розпискою від 08.07.2011року ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_4 35000грн., які зобов`язується повернути до 02.09.2011року (а.с. 219 т.2).

Рішенням Суворівського районного суду м. Одеса від 22.12.2014року (а.с.220 т.2) з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 присуджено до стягнення борг в сумі 251550грн. та проценти за прострочення боргового зобов`язання в сумі 6722грн. на підставі розписок ОСОБА_5 : від 02.06.2011року на 40000грн.; від 08.07.2011року на 35000грн. ; від 26.10.2011року на 26300грн. ; від 30.08.2011року на 20000грн.; від 29.07.2011року на 22000грн.; від 18.10.2011року на 108250грн.

Висновком судово-почеркознавчої експертизи №2015/2 від 02.09.2015року (а.с.65-68 т. 1), згідно якого, рукописний запис « ОСОБА_5 », а також підпис від імені ОСОБА_5 , розміщений нижче тексту наданої на експертизу розписки про отримання грошових коштів від 08 липня 2011року на суму 35000грн., виконані самим ОСОБА_5 .

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03.11.2015року змінено рішення Суворівського районного суду м. Одеса від 22.12.2014року (а.с. 214-215 т.2). Зменшено суму основного боргу, яка підлягає стягненню, на 20000грн., у зв`язку з чим стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 замість 251550грн. 231550грн.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення слова ти цифри : «в розмірі 2583грн. 50 коп.» замінено словами та цифрами : «в загальному розмірі 2383грн. 72коп.».

Згідно з ухвалою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.03.2016року (а.с.76-77 т.1) рішення Суворівського районного суду м.Одеси від 22.12.2014року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду Одеської області від 3.11.2015року залишено без змін.

Крім того, згідно показань потерпілого ОСОБА_4 23.04.2015року ОСОБА_13 звернувся до Тиврівського РВ із заявою, що він підробив його ( ОСОБА_13 ) підпис на договорі позики від 30.08.2011року. Суворівським районним судом було призначено експертизу, згідно якої даний підпис належить ОСОБА_13 . Судом було винесено рішення про стягнення даних коштів з ОСОБА_13 . Кошти він позичав ОСОБА_13 сам.

24.04.2015року ОСОБА_14 знову звернувся із заявою в Тиврівський РВ, що він ( ОСОБА_15 ) підробив його підпис в розписках на 35000грн. від 08.07.2011року, на 20000грн. від 30.08.2011року.Проте почеркознавча експертиза визначила, що розписався в розписках ОСОБА_16 . Рішенням суду позичені кошти присуджено до стягнення. Вищими судовим інстанціями рішення суду залишено без змін.

Про звернення ОСОБА_13 до Тиврівського РВ дізнався в міліції, де отримав копії даних заяв. В день відібрання пояснення з приводу заяв ОСОБА_13 , він написав заяву про вчинення ОСОБА_13 злочину проти нього.

Свідок ОСОБА_17 інспектор черговий Тиврівського ВП Жмеринського ГУНП у Вінницькій області, показав, що до 06.11.2015р. працював помічником начальника Тиврівського РВ УМВС України оперативним черговим, 23.04.2015 року, будучи оперативним черговим Тиврівського РВ отримав від ОСОБА_12 письмову заяву про те, що ОСОБА_4 підробив документи, які подав до Суворівського районного суду щодо стягнення позики. ОСОБА_11 під розписку був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину за ст.. 383 КК України і заява була зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень.

Свідок ОСОБА_18 слідчий СВ Тиврівського ВП Жмеринського ВП показав, що в кінці 2015р. ОСОБА_5 звернувся Тиврівського ВП із заявою про те, що ОСОБА_4 підробив від його імені договір позики, а також розписки, які використав в Суворівському районному суді, по яких даним судом ухвалено рішення про стягнення боргу та пені. Заява ОСОБА_12 була прийнята черговим відділення поліції, він - ОСОБА_18 відбирав пояснення по заяві у ОСОБА_5 . Той підтвердив викладені у ній обставини, повідомив, що ніякого договору позики та розписок він не підписував, просив відомості внести до ЄРДР, за завідомо неправдиве повідомлення про злочин був попереджений про кримінальну відповідальність.

За результатами перевірки повідомлення було складено висновок про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР, однак ОСОБА_5 дії щодо невнесення відомостей оскаржив до Тиврівського районного суду. В ході судового розгляду він підтвердив, що договору, розписок про отримання коштів в борг від ОСОБА_8 він не підписував та, що їх підробив

ОСОБА_19 подальшому до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ст.. 358 КК України. В ході розслідування кримінального провадження були отримані копії висновків почеркознавчих експертиз, ОСОБА_11 від дачі свідчень відмовився, був допитаний ОСОБА_4 , провадження у справі було закрито.

Рішення Суворівського районного суду м. Одеси було оскаржено в апеляційному порядку. В апеляційні інстанції призначались почеркознавчі експертизи, згідно з якими, підпис в договорі позики та в одній із розписок виконаний ОСОБА_5 . Потім до Тиврівського ВП звернувся ОСОБА_4 з заявою про завідоме неправдиве повідомлення ОСОБА_20 про скоєння ним кримінального правопорушення, надав копії почеркознавчих експертиз та судових рішень. За заявою ОСОБА_5 було розпочате кримінальне провадження, в ході якого з Суворівського районного суду витребувано копії цивільних справ, яких містяться висновки судових почеркознавчих експертиз, рішення судів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 , що завідомо неправдивого повідомлення про злочин в його діях не має, так як він сам звернувся з клопотанням до суду про проведення почеркознавчих експертиз для ідентифікації підпису на боргових документах, не виключають усвідомлення ним того, що спрямовані ним на адресу відповідних органів відомості не відповідають дійсності.
З огляду на зібрані у справі докази невизнання винуватості ОСОБА_21 у вчиненні кримінального правопорушення суд оцінює критично.
Разом з тим, суд також зазначає, що згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи №2015/2 від 02.09.2015року (а.с.65-68 т. 1) підпис від імені ОСОБА_5 , розміщений нижче тексту наданої на експертизу розписки про отримання грошових коштів від 30.08.2011року на суму 20000грн. ,виконаний не самим ОСОБА_5 , а іншою особою. Досліджений підпис від імені ОСОБА_5 виконаний з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_5 , шляхом попереднього тренування. Вирішити питання про те, чи виконаний рукописний запис « ОСОБА_5 », розміщений нижче тексту , наданої на експертизу розписки про отримання грошових коштів від 30.08.2011року на суму 20000грн. ОСОБА_5 або іншою особою, не виявилось можливим.

Тобто, подання ОСОБА_5 заяви від 24.04.2015року (а.с.55-56, 71-72 т.1), пояснень слідчому та суду в частині складання розписки від 30.08.2011року на 20000грн. (а.с.221 т.2) не свідчить про наявність в його діях складу злочину за ч.1 ст. 383 КК України.

На обліку в лікаря нарколога та психіатра ОСОБА_5 не перебуває, що стверджується довідкою Тиврівської ЦРЛ від 26.05.2016року №671 (а.с.70 т.1).

Сукупність наведених доказів свідчить про винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину за ч.1 ст.383 КК України -завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину слідчому та суду.
Призначаючи покарання за вчинене, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного, його вік.
Обставини, що пом`якшують покарання чи обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Суд враховує, що за місце проживання ОСОБА_5 характеризується позитивно, що стверджується довідкою виконавчого комітету Тростянецької сільської ради від 01.06.2016року №02-10/178.

Суд також враховує характеристику обвинуваченого згідно довідки, виданої виконкомом Шендерівської сільської ради від 15.08.2009року, а також, що на підставі розпорядження сільського голови с. Шендерів від 28.09.2010року №41 йому було присвоєно звання «Почесного громадянина села», що стверджується свідоцтвом.

Враховуючи викладене, суд вважає можливими виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а тому призначає покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.
Керуючись ст.ст.323-324 КПК України ,-

засудив:
ОСОБА_5 визнати винним за ч. 1 ст.383 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Речові докази у кримінальному провадженні: заяву ОСОБА_5 від 23.04.2015 року на 3 арк., заяву ОСОБА_5 від 24.04.2015 року на 2 арк. та письмове пояснення ОСОБА_5 від 23.04.2015року на 1 арк. залишити зберігати в матеріалах даної справи.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом 30-ти діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1