Справа № 135/26/16-к
Провадження №11-кп/772/325/2016 Категорія: крим.
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_7 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000271 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 126 КК України повернуто прокурору.

Ухвала мотивована тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України. Вказана в ньому правова кваліфікація не узгоджується в повній мірі з викладеними фактичними обставинами та пред`явленим обвинуваченням, оскільки з кваліфікації діяння вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 має нести відповідальність за умисне нанесення удару потерпілої. Проте в обвинувальному акті лише зазначено про завдання нею декількох ударів по обличчю ОСОБА_9 . Отже, у висунутому обвинуваченні відсутнє посилання на форму вини обвинуваченої, що безумовно прямо впливає на кваліфікацію діяння, а тому свідчить про неконкретність обвинувачення. Крім того, правова кваліфікація діяння особи є неповною, оскільки в обвинувальному акті не зазначено частину статті Закону про кримінальну відповідальність за якою обвинувачується ОСОБА_8 , в той час як ст.126 КК України має дві частини, що суперечить вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. При цьому, на думку суду, зазначення у вступній частині обвинувального акту назви кримінального провадження із посиланням на ч. 1 ст. 126 КК України, не може свідчити про конкретність самого обвинувачення, а лише вказує на назву кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 вважає ухвалу незаконною, постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що суд у підготовчому засіданні фактично вирішив питання доказування у кримінальному провадженні, внаслідок чого вийшов за межі підготовчого засідання, завданням якого є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду, чим порушив вимоги ст. 314 КПК України. Не зазначення в обвинувальному акті частини статті Кримінального закону вважає опискою, яка не виключає висування цим же обвинувальним актом обвинувачення особі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та може бути виправлена в подальшому. Прокурор вважає, що при складанні та затвердженні обвинувального акту дотримані всі з передбачених ст. 291 КПК України вимог, а тому просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, виступи в дебатах прокурора ОСОБА_6 , який апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обсудивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, окрім іншого, прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту вимогам ч.2 ст. 291 КПК України колегія судів вважає обґрунтованими.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що «завдала декілька ударів по обличчю ОСОБА_9 , чим завдала останній фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень», однак у висунутому обвинуваченні відсутнє посилання на форму вини обвинуваченої, що прямо впливає на правильність юридичної кваліфікації діяння.
Викладаючи в обвинувальному акті правову кваліфікацію діяння слідчий вказав, що ОСОБА_8 своїми діями вчинила «кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126 КК України, яке встановлює кримінальну відповідальність за умисне нанесення удару…», однак не зазначив частину статті кримінального закону, чим недотримався вищенаведених вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Крім того, наведена в обвинувальному акті правова кваліфікації діяння не узгоджується з фактичними обставинами та пред`явленим обвинуваченням, оскільки з кваліфікації діяння вбачається, що обвинувачена має нести відповідальність за умисне нанесення удару, проте в обвинуваченні зазначено про завдання нею декількох ударів.

Таким чином, колегія суддів вважає наведені в ухвалі підстави для повернення обвинувального акту прокурору обґрунтованими, такими що в повній мірі узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, а тому не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000271 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 126 КК України повернуто прокурору, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
З оригіналом вірно: