Справа № 495/8603/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2016 м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000064 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Апостолове, Дніпропетровської області, освіта середньо спеціальна, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого за ст. 407 ч.4 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу ВО Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації, тобто з вказаного часу в державі настав особливий період.
11 листопада 2015 року ОСОБА_3 призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №98 від 20 квітня 2016 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду навідника зенітного артилерійського взводу.

Солдат ОСОБА_3 , проходячи строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1, 3, п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу , зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники); бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №116 від 14 травня 2016 року солдату ОСОБА_3 надано відпустку до 23 травня 2016 року з датою прибуття у військову частину 23 травня 2016 року. У зв`язку із перебуванням солдата ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні КЗ «АЦРЛ`ДОР» у період з 20 травня з діагнозом: ГРВІ середнього ступеню тяжкості, гострий бронхіт строк прибуття до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 було продовжено до 29 травня 2016 року. Проте, 29 травня 2016 року солдат ОСОБА_3 до місця проходження строкової військової служби, тобто до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , вчасно не з`явився на службу з відпустки без поважних причин. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №133 від 31 травня 2016 року, солдата ОСОБА_3 увільнено від займаної посади, зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення. 14 вересня 2016 року ОСОБА_3 добровільно прибув до військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 провину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч.3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються та дослідженням доказів, які характеризують його особистість.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, дослідженням доказів, які характеризують його особистість. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив наступне. 11 листопада 2015 року він був призваний до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 та приступив до виконання своїх обов`язків. 14.05.2016 року йому було надано відпустку з датою прибуття до військової частини 23.05.2016 року. В період відпустки він захворів та знаходився на стаціонарному відділенні з 20.05.2016 року по 29.05.2016 року. Але після видужання він до військової частини не повернувся та проводив час на свій власний розсуд і тільки 14.09.2016 року добровільно прибув до військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону. На теперішній час він одружився, його дружина знаходиться у стані вагітності, просив суд призначити йому не суворе покарання. У скоєному щиро розкаявся.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ст. 407 ч.4 КК України - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, три позитивні характеристики за місцем проходження служби та місцем мешкання, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, дружина в стані вагітності, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та реєстрації, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, щиро розкаявся у скоєному.

З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, суд вважає недоцільним відбування покарання у виді позбавлення волі та приходить до переконання про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цивільний позов, речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 392, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України і на підставі санкції даної статті призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 на стадії судового розгляду не обирався.
Цивільний позов, речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим, які перебувають під вартою в той же строк з моменту вручення копії вироку.

СУДДЯ