Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 15 вересня 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000742 за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року за ч. 4 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна, яке є його власністю, на підставі ст. 71 КК України до остаточно призначеного покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини майна, яке є його власністю,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового приєднання покарання, призначеного вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна, яке є власністю засудженого.

Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто на його користь з ОСОБА_6 12747, 00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 35000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

08 березня 2015 року, близько 22.10 год. ОСОБА_6 біля підїзду будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку з ОСОБА_8 , в ході якої наніс йому один удар правою рукою в область обличчя. Після цього, піднявшись на другий поверх будинку за вказаною адресою в квартиру АДРЕСА_3 , в якій ОСОБА_6 проживав, взяв ніж та вийшов. Зустрівши ОСОБА_8 на сходах під`їзду, наблизився до нього та наніс один удар ножем в область тулуба справа, таким чином спричинивши останньому тяжке тілесне ушкодження.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості. Обґрунтовуючи свої вимоги наводить доводи щодо допущених, на її думку, під час розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Зазначає про невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, не погоджується з оцінкою судом доказів, посилаючись на недопустимість деяких з них. Вказує про порушення права ОСОБА_6 на захист під час досудового розслідування. Не погоджується з кваліфікацією дій засудженого та стверджує, що у ОСОБА_6 не було умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, натомість, він діяв у стані необхідної оборони, в зв`язку з чим його дії слід кваліфікувати за ст. 124 КК України. Не погоджується з вирішенням цивільного позову, зокрема, з розміром стягнутої в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Вказує на порушення вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції, оскільки зазначений суд при перевірці доводів апеляційної скарги про необхідність зміни правової кваліфікації вчиненого діяння, не дослідив повторно всіх обставин, досліджених судом першої інстанції. Також вважає ухвалу суду апеляційної інстанції такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки вона не містить відповідей на всі доводи поданих на вирок суду першої інстанції апеляційних скарг. Крім того, стверджує про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 також просить скасувати постановлені відносно нього судові рішення і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції та при цьому, обґрунтовуючи свої вимоги наводить доводи, аналогічні доводам касаційної скарги захисника.
Захисник ОСОБА_9 подав заперечення на касаційну скаргу засудженого, в яких наводить доводи щодо належного виконання ним своїх обов`язків при наданні правової допомоги засудженому ОСОБА_6 під час здійснення захисту за призначенням, а також зазначає про те, що останній сам відмовлявся від послуг захисника та добровільно писав заяви про проведення деяких слідчих дій без участі адвоката.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання касаційних вимог сторони захисту, пояснення потерпілого ОСОБА_8 та думку прокурора, які вважали, що підстав для задоволення касаційних скарг засудженого та захисника немає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту касаційних скарг убачається, що сторона захисту не погоджується з засудженням ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та, при цьому, оспорює правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, вказує на неповноту судового розгляду, наводить власну оцінку доказам, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку згідно з ст. 409 КПК України.

При розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції.

Винуватість ОСОБА_6 в заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 підтверджується зібраними у встановленому законом порядку доказами,дослідженими в судовому засіданні, належно оціненими. Так, суд першої інстанції такого висновку дійшов на підставі аналізу: показань самого ОСОБА_6 , який не заперечував факту нанесення ОСОБА_8 ножового поранення, однак стверджував, що зробив це з метою самозахисту, так як потерпілий та інший свідок накинулися на нього з кулаками; показань потерпілого ОСОБА_8 про обставини заподіяння ОСОБА_6 йому тілесних ушкоджень; показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були очевидцями конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та бачили як засуджений накинувся на останнього і наніс йому удар ножем; показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про обставини події 08 березня 2015 року, які узгоджуються між собою та в своїй сукупності підтверджують встановлені судом фактичні обставини; даних, що містяться у письмових доказах, зокрема: у протоколі огляду місця події від 08 березня 2015 року, фототаблиці місця події 08 березня 2015 року, довідці швидкої медичної допомоги, довідці КЗ «Дніпропетровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» від 10 березня 215 року, протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10 березня 2015 року; висновках експертів: № 64/01-56 від 12 березня 2015 року, № 64/01-57 від 16 березня 2015 року, № 144к від 18 березня 2015 року, № 1021е від 17 березня 2015 року, № 307 від 15 квітня 2015 року, № 65/02-103 від 11 квітня 2015 року, № 1733е від 17 квітня 2015 року, № 1741е від 17 квітня 2015 року, № 64/03-138 від 24 квітня 2015 року, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

При цьому, як видно із вироку суду, дані протоколу огляду квартири від 08 березня 2015 року, здійсненого без ухвали слідчого судді на це, на що слушно вказує у касаційній скарзі захисник, в підтвердження винуватості ОСОБА_6 до уваги взяті не були.
Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення та його дії правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи касаційних скарг засудженого та захисника, у тому числі стосовно неправильної, на думку сторони захисту, кваліфікації дій ОСОБА_6 , допущення ряду порушень вимог кримінального процесуального закону, які захисник вважає істотними, а також ті, що стосуються вирішення цивільного позову, є аналогічними за своїм змістом доводам апеляційних скарг та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який детально перевіривши їх, мотивовано визнав безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Суд ретельно перевірив доводи сторони захисту щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є безпідставними.
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляцій захисника та засудженого ухвала апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

У результаті перевірки матеріалів справи не знайшли свого підтвердження викладені в касаційних скаргах захисника та засудженого доводи про порушення права ОСОБА_6 на захист, оскільки вони спростовуються наявними в справі заявами засудженого про проведення деяких слідчих дій без участі захисника. Об`єктивних даних, які б підтверджували твердження захисника про примушування до їх написання в справі немає.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 404 КПК України в ході апеляційного розгляду, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки за змістом частини 3 вказаної статті суд апеляційної інстанції зобов`язаний потворно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження за клопотанням учасників судового провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржуються. Наведених підстав для проведення судового слідства в суду апеляційної інстанції не було.
Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таких порушень кримінального процесуального закону, які були б істотними чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень у цій справі, колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні касаційних скарг слід відмовити.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3