Дата документу Справа № 323/1137/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 323/1137/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1426/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 жовтня 2016 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 7 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів Запорізької області, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та засуджено до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Стягнуто на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 2257,80 грн., у відшкодування моральної шкоди 1000 грн., а також стягнуто витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за наступних обставин.

13 листопада 2015 року о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись поблизу магазину «Гарячий хліб», розташованого по вул. Привокзальній, 26-А в м. Оріхів Запорізької області, в ході сварки з потерпілим ОСОБА_9 , яка виникла на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому множинні удари обома руками в область голови та обличчя, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: рубця правої лобно-тім`яної області, синців орбітальних областей, крововиливів слизової оболонки верхньої губи та білкової оболонки правого ока, струсу головного мозку та посттравматичного гострого риніту, які згідно висновку експерта № 115 від 20.12.2015 р., кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати і закрити провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення його вини в суді і вичерпанням можливості їх отримання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 показаннями свідків не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали, що всієї бійки не бачили, свідок ОСОБА_12 показав, що крім ОСОБА_7 потерпілому завдавав тілесні ушкодження ще і ОСОБА_13 , який наносив потерпілому удари в область шиї та голови. Згідно дослідженого відеозапису ОСОБА_7 першим почав конфлікт з потерпілим, подальшого розвитку події на відеозапису не видно.

Крім того апелянт зазначає, що згідно висновку СМЕ та історії хвороби потерпілого, він пояснював що тілесні ушкодження він отримав від декількох невідомих осіб.

Сам потерпілий в суді показав що тілесні ушкодження в області голови він отримав не тільки від ОСОБА_7 , а ще від когось.

Захисник вважає, що під час досудового розслідування та в суді був підтверджений факт завдання потерпілому тілесних ушкоджень не лише ОСОБА_7 , а декількома особами, разом з тим, кожне тілесне ушкодження, виявлене у потерпілого (рубець, синці, крововиливи, струс мозку та риніт) не розмежовані по тяжкості і взагалі не встановлено скільки всього травмуючих впливів було спричинено потерпілому.

Під час досудового розслідування і судового розгляду не встановлено, які саме з перелічених у висновку експерта тілесних ушкоджень спричинені ОСОБА_7 , а які іншою особою.

Захисник вважає, що дії ОСОБА_7 за таких обставин за ч. 2 ст. 125 КК України кваліфікувати неможливо, оскільки завдані безпосередньо ним тілесні ушкодження могли як легкі і не кваліфікуватись, а висновок суду про доведеність вини з огляду на наведені фактичні обставини ґрунтується на припущеннях.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_14 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з тих підстав, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено докази, надані стороною обвинувачення, яким було зроблено належну оцінку, а клопотань апеляційному суду стороною захисту щодо повторного дослідження доказів або дослідження нових, з урахуванням яких апеляційний суд має прийти до висновку про необхідність закриття кримінального провадження, заявлено не було, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України при зазначених у вироку обставинах, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені і правильно оцінені та, на думку колегії суддів, стороною захисту не спростовані.

Розгляд провадження у відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України судом проведено було лише стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за обставин його вчинення у відповідності до обвинувального акту щодо вказаної особи.

Позиція захисту, викладена в апеляційній скарзі, побудована на тому, що в суді першої інстанції встановлено, що тілесні ушкодження потерпілому завдавав не лише ОСОБА_7 , а і інша особа.

Аналогічну позицію сторона захисту мала і в суді першої інстанції.

У відповідності до п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України до загальних засад кримінального провадження відноситься в тому числі здійснення провадження із дотриманням принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, який полягає, зокрема в самостійному обстоюванні як стороною обвинувачення так і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту не зобов`язана надавати докази винуватості іншої особи у вчиненні кримінального правопорушення, разом з тим, в даному провадженні сторона захисту, обґрунтовуючи свою позицію що вчинення злочину не лише обвинуваченим, а й іншою особою, мала право заявляти клопотання, зокрема про повернення обвинувального акту прокурору, допиту інших свідків, але таке право реалізовано не було і жодних належних достовірних відомостей, які б свідчили про невідповідність обставин, викладених в обвинувальному акті, які суд визнав доведеними належними доказами, фактичним обставинам справи суду надано не було.

Разом з тим, судова колегія, переглядаючи судове рішення в межах апеляційної скарги, приходить до висновку, що вирок суду в частині визнання саме ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України без співучасті з іншою особою ґрунтується на оцінених у відповідності до вимог кримінального процесуального закону доказах, наданих стороною обвинувачення.

Так в суді першої інстанції обвинувачений, скориставшись правом, наданим ст. 63 Конституції України, показання давати відмовився, тобто показань про причетність іншої особи до вчинення злочину, які міг оцінити суд першої інстанції у сукупності з іншими доказами та надати їм обґрунтовану оцінку, не надав.

З показань потерпілого ОСОБА_9 в суді першої інстанції вбачається, що він впевнений в тому, що тілесні ушкодження завдавав йому ОСОБА_7 , вважає, що йому задавав удари ще хтось, але хто саме він не знає.

З приводу таких показань потерпілого ОСОБА_9 слід звернути увагу на те, що ні він ні його представник також в суді першої інстанції не проявили ініціативи щодо притягнення іншої особи до відповідальності. Більш того в позовній заяві потерпілий ОСОБА_9 зазначає, що всі тілесні ушкодження йому спричинив лише ОСОБА_7 , просив суд як матеріальну так і моральну шкоду стягнути тільки з ОСОБА_7 .

Що стосується показань свідка ОСОБА_12 в суді першої інстанції, який також вказав, що потерпілому завдавав удари не лише ОСОБА_7 , а і інша особа ОСОБА_13 , то в цієї частині показання свідка не узгоджуються з показаннями іншого допитаного в суді свідка ОСОБА_11 .

Так, свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показав, що бійку розпочав ОСОБА_7 , інші особи намагалися розборонити ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , але ударів не наносили.

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що в бійці приймали участь тільки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , в процесі цієї бійки вони падали один на одного, присутні намагалися їх розборонити та іншим особам втручатися в бійку не давали. Також свідок показала, що ОСОБА_12 намагався втрутитися в бійку, його відтягували. Бабенко ударів ОСОБА_9 або ОСОБА_7 не завдавав, він завдав один удар ОСОБА_12 , який намагався втрутитися в бійку.

Крім того, під час допиту свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні 12 травня 2016 року обвинувачений ОСОБА_7 категорично заперечував той факт, що ОСОБА_13 втручався в бійку між ним та ОСОБА_9 .

Згідно переглянутого в судовому засіданні суду першої інстанції відеозапису з камери зовнішнього спостереження, встановленої біля магазину «Горячи хліб», ОСОБА_7 першим наніс удар рукою в область обличчя потерпілого. Відомостей на підтвердження того, що потерпілому завдавав тілесні ушкодження хтось ще, цей відеозапис не містить.

Досліджений в судовому засіданні висновок СМЕ № 115 від 20 грудня 2015 року також не містить відомостей, які вказували б на те, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження не могли виникнути від дій більше, ніж однієї особи. В п. 4 цього висновку експерт зазначив, що судити про можливість утворення ушкоджень за обставин, вказаних потерпілим не є можливим, оскільки потерпілий обставин травми не пам`ятає.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що рішення суду про визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, за обставин, викладених у вироку, є законним, повністю ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах. Висновки суду щодо обставин завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому повністю відповідають фактичним обставинам справи.

З огляду на наведене судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведення вини ОСОБА_7 , щодо завдання потерпілому тілесних ушкоджень іншою особою та щодо не розмежування тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого, є необґрунтованими та такими, що повністю спростовані дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами та відповідно підстави для скасування вироку суду та закриття провадження щодо ОСОБА_7 відсутні.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 7 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4