Справа № 660/1163/15-к
Номер провадження 1-кп/660/4/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року

Нововоронцовський районний суд Херсонської області

В складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Нововоронцовського районного суду Херсонської області кримінальне провадження № 0000704 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Нововоронцовка Нововоронцовського району Херсонської області, освіта середня, не працююча, громадянка України, раніше не судима, зареєстрована по АДРЕСА_1 , фактично проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 , на утриманні має малолітню дитину 2012 року народження,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 працюючи згідно трудового договору від 25.11.2014 року на посаді продавця непродовольчих товарів у фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 , у торгівельному магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по АДРЕСА_3 , будучи матеріально-відповідальною особою, в один із днів початку червня і по 13.11.2015 року, переслідуючи корисний умисел, направлений на особисте збагачення, в порушення умов трудового договору та передбачених обов`язків щодо здійснення операцій з обліку, продажу непродовольчих товарів, видачі та збереження грошових коштів, умисно, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою привласнення чужого майна, яке було їй ввірене, маючи єдиний злочинний намір, знаходячись на своєму робочому місці, і будучи особою, яка має право доступу до інформації, що оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах касового апарату, в якому містилась інформація про прийняття товару, його реалізацію, отримання виручених коштів, з метою привласнення коштів від продажу товару, діючи з єдиним умислом, продавала товар клієнтам та привласнювала ввірені їй грошові кошти, отримані від клієнтів магазину за проданий непродовольчий товар, і при цьому вносила зміни в інформацію, яка оброблювалась в касовому апараті, внаслідок чого спричинила матеріальні збитки на суму 210грн., та продовжуючи свій злочинний умисел, привласнювала собі непродовольчий товар, а саме: дитячий одяг, іграшки, канцтовари, та інше майно, при цьому записувала привласнений товар в грошовому еквіваленті у борговий зошит вказаного магазина, на надуманих нею людей, внаслідок чого заволоділа товаром на суму 4 601 грн., чим своїми діями заподіяла майнові збитки потерпілому ОСОБА_4 , на загальну суму 4811грн.
Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину визнала частково і пояснила, що з листопада 2014 року по листопад 2015 року працювала продавцем магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у АДРЕСА_3 . Протягом цього періоду брала товар в магазині для своїх потреб і записувала його у борговий зошит на надуманих нею людей, зокрема на ім`я ОСОБА_7 у сумі 230грн. та інших. Борговий зошит призначався для фіксування товару, який давали людям у борг. Визнає, що незаконно заволоділа товаром з магазину на суму 4601грн. Безпосередньо гроші з магазину для своїх потреб не брала. На сьогодні виплатила потерпілому ОСОБА_4 грошові кошти на суму 4000грн. в рахунок відшкодування шкоди від злочину. Також повідомила, що ревізію в магазині проводили. Підтверджує, що була виявлена недостача. Під час всього часу проведення ревізії присутня не була, оскільки відволікалась на іншу роботу по магазину. Під час ревізії виконувала технічну роботу виявляла відсутні речі і фіксувала. Не визнає, що недостача виникла з її вини, вважає, що відсутні товари могли взяти клієнти магазину. Весь товар проводила по комп`ютеру. Договір про повну матеріальну відповідальність не підписувала. Визнає, що давала ОСОБА_8 подушки з магазину в рахунок оплати заборгованості. Не заперечує щодо визначеної вартості товару, зазначеного у актах ревізії, в проведенні експертизи щодо визначення їх вартості не вбачає потреби. Розуміє, що вчинила злочин.

Вислухавши пояснення обвинуваченої, суд вважає, що її винуватість підтверджується сукупністю таких доказів.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 повідомив суду, що обвинувачена працювала у нього з листопада 2014 року по листопад 2015 року. В магазині постійно проводилася ревізія, остання проводилася у жовтні 2015 року, перед цим була проведена ревізія у кінці літа 2015 року. За результатами ревізії була виявлена недостача товару на суму 17567 грн. Перелік товару по якому виявлена недостача досить великий. ОСОБА_6 як була виявлена недостача товару визнала, що по борговому зошиту вона їх привласнила. Загальна сума по борговому зошиту була встановлена у розмірі 4601грн. Щодо іншої суми, то була проведена ревізія зі звіркою товару по комп`ютеру, і в наявності. Обвинувачена під час ревізії була згодна з тим, що частину відсутніх речей вона взяла особисто. Вважає, що кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченою за останні три місяці між ревізією у магазині у літку 2015 року і в жовтні 2015 року.
На запитання захисника додатково повідомив, що у магазині працювало двоє продавців, з яким укладалися трудові договори, індивідуальні трудові договори про матеріальну відповідальність не укладалися. В рахунок заробітної плати, товар продавцям не давав. Ключі від магазину були у нього і продавців. До магазину приїжджав майже кожен день. До програмного забезпечення комп`ютера мав доступ тільки він особисто. Вважає, що ОСОБА_6 розраховувалася його товаром з іншими людьми, перед якими мала заборгованість. Проблеми з ОСОБА_6 виникли після того як остання розлучилася з чоловіком і залишилися сама з дитиною. Претензії має тільки до ОСОБА_6 , до іншого продавця не має. На сьогодні, обвинувачена сплатила йому 4000грн. компенсації від злочину.
Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що ОСОБА_10 придбала у неї одяг приблизно у травні-червні 2015 року на 1000грн. в борг, але гроші повертала частинами. Останню частину грошей домовилися, що вона віддасть товаром із магазину де працює, а борг за товар запише на себе і поверне потім із заробітної плати. У магазині де працювала ОСОБА_10 вона десь у липні 2015 року взяла комот і дві подушки. Потім виявилося, що ці подушки виявили у акті недостачі. Дві подушки ОСОБА_6 віддала ій в рахунок боргу по 120грн., тоді як вони коштували у магазині 105грн.
Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що працює приватним підприємцем. Потерпілий просив провести її у своєму магазині в смт Нововоронцовка ревізію. Проводили три ревізії, за участі директора ОСОБА_4 , її і двох продавців ОСОБА_6 і ОСОБА_12 . Під час ревізії виявили товар, якого недоставало у магазині. Товар, який зазначено у актах ревізії і товар, який брали під запис у борговому зошиті різний. У борговому зошиті при записі боргу товар проводився через електронний облік в комп`ютері, а недостачу виявили товару, якого не було в наявності у магазині, хоча він рахувався у обліку у комп`ютері. Під час ревізії ОСОБА_6 брала відповідальність за частину зниклого товару на себе, наприклад за чобітки. Цей товар підкреслювали у акті ревізії, окремо його не виокремлювали і не обліковували. Письмові поясненні від продавців не відбиралися.
Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що працює приватним підприємцем, має салон краси у смт. Нововоронцовка. У салоні краси обслуговувалася обвинувачена нарощувала нігті, а розраховувалася товаром із магазину де працювала. Під час вказаних подій їй дійсно зателефонували і повідомили, що вона заборгувала магазину потерпілого 230грн. Потім зателефонувала обвинувачена і повідомила, що вона ( ОСОБА_13 ) ніякого боргу не має, ці кошти вона винна потерпілому сама.
Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що працює продавцем у магазині «Лілія». Працювала у магазині разом із обвинуваченою. Підтверджує, що в магазині була проведена ревізія за участі директора ОСОБА_4 , її і ОСОБА_6 . В магазині виявили нестачу 13.10.2015року, зокрема, постільної білизни на суму 420грн., одягу на суму 2558грн., канцелярських товарів на 157грн., книжки на 211грн., панчохи на 453грн., інший товар на суму 64грн. ОСОБА_4 запитував її і ОСОБА_6 щодо зниклого товару, остання визнавала, що деякий товар дійсно брала вона, але з усією сумою вона не була згодна. Підтвердила покази обвинуваченої щодо ведення боргового зошиту із записом боргу на надуманих нею людей. Бачила як обвинувачена, після розрахунку із покупцем брала гроші себе у карман. Вважає, що остання приховувала нестачу товару із червня 2015 року. Борговий зошит вели разом із ОСОБА_6 , під час роботи в магазині були з нею у різних відділах. В рахунок заробітної плати за домовленістю із директором брали товар собі. Раніше в ревізіях також виявляли нестачу у розмірі до 1000грн.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що дійсно купляв у магазині «Лілія» дитячі ролики, але у нього під час покупки не вистачило коштів у сумі 70грн. і продавець дала йому товар із записом боргу. Гроші повернути до магазину забув. Хто саме продав йому дитячі ролики не пам`ятає.
Крім цього, вина обвинуваченої підтверджується також і іншими доказами:
-витягом з кримінального провадження № 0000704 (а.с. 1)

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_4 від 17.11.2015 року (а.с. 6);
-протоколом огляду місця події від 07.12.2015 року та фототаблицею до нього (а.с.7-9);
-копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 серія В02 № 559962 (а.с. 14);
-копією трудового договору між ФОП ОСОБА_4 і працівником ОСОБА_6 (а.с. 19);
-актом ревізії магазина « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 27 жовтня 2015 року та накладної до нього № 14004 від 21.10.2015 року в частині виявлення недостачі 2 подушок 5х7 код товару 10200 на суму 210грн.;
-договором підряду № 2 від 21 жовтня 2015 року між ФОП ОСОБА_4 і ОСОБА_11 щодо проведення ревізії у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в строк з 21.10.2015р. по 27.10.2015р. та актом здачі-приймання робіт до нього (а.с. 36,37);
-заявами ОСОБА_12 і ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 про дачу товару магазину «Лілія» в борг від 17.11.2015 року та від 10.11.2015 року відповідно(а.с. 42, 43).
Всі ці докази суд визнає достовірними, належними та допустимими і кладе в основу вироку в справі.
Всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає недоведеними обставини обвинувачення про те, що ОСОБА_6 в один із днів початку червня і по 13.11.2015 року, знаходячись на своєму робочому місці, і будучи особою, яка має право доступу до інформації, що оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах касового апарату, в якому містилась інформація про прийняття товару, його реалізацію, отримання виручених коштів, з метою привласнення коштів від продажу товару, діючи з єдиним умислом, продавала товар клієнтам та привласнювала ввірені їй грошові кошти, отримані від клієнтів магазину за проданий непродовольчий товар, і при цьому вносила зміни в інформацію, яка оброблювалась в касовому апараті, внаслідок чого спричинила матеріальні збитки в частині на суму 12756,40грн.

Суд вбачає можливим виключити ці обставини із обвинувачення за недоведеністю.
Обвинувачена ОСОБА_6 частково розкаялася в скоєному злочині, відповідно розписки потерпілого ОСОБА_4 частково компенсувала шкоду від злочину у розмірі 4000грн.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить висновку, що дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.191 КК України як привласнення чужого майна, яке було їй ввірене.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує як пом`якшуючі покарання обставини часткове визнання вини, часткового відшкодування завданого кримінальним правопорушенням збитку. Обтяжуючі покарання обставини судом не встановлені. І з урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпечності скоєного злочину, особи винної, не працюючої, характеризується позитивно, на утриманні має малолітню дитину 2012 року народження, раніше не судимої, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням від відбування покарання з випробуванням.
Що стосується позовних вимог потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволення виходячи з наступного.
У судовому засіданні доведено, що потерпілому від незаконних дій обвинуваченої заподіяна шкода у розмірі 4811грн. Обвинувачена частково компенсувала шкоду від злочину у розмірі 4000грн., тому з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 811грн.
Крім того, відповідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.95 р. під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 р. роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальним правилом моральну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала, за наявності її вини.
Діями обвинуваченої дійсно завдано моральну шкоду потерпілому, яка полягає у душевних стражданнях яких він зазнав у зв`язку із вчинення щодо нього злочину ОСОБА_6 . Тому, вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди з обвинуваченої, суд приймає до уваги, вимоги розумності і справедливості і вважає за доцільне стягнути з неї на користь потерпілого суму моральної шкоди в розмірі 500 грн.
В решті задоволення позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 369-371,374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України: привласнення чужого майна, яке було їй ввірене.
Призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладенні на неї обов`язки. Покласти на засуджену ОСОБА_6 відповідно до п.п. 2,3 ч.1 ст.76 КК України такі обов`язки: 1) п.2 - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; 2) п.3 - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 811грн. та моральну шкоду у розмірі 500грн. В решті позову відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Херсонської області через Нововоронцовський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1