АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/239/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2016р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
- при секретарі ОСОБА_5
- за участю прокурора ОСОБА_6
- обвинуваченого ОСОБА_7
- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Комінтерн Нововодолазького району Харківської області, українець, громадянин України, не працюючий, з неповною вищою освітою, не одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-19.08.2014 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до 240 год. громадських робіт,
засуджений до покарання за ч.2 ст.314 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч.1 ст.187 КК України - у вигляді (п`яти) 5 років позбавлення волі; за ч.3 ст.289 КК України - у вигляді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього його майна.
За сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим Плигуну призначено покарання в 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього його майна.
На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України, шляхом поглинання не відбутої частини менш суворого покарання, призначеного Нововодолазьким районним судом Харківської області від 19.08.2014р. за ч.1 ст.185 КК України у вигляді 240 годин громадських робіт, що дорівнюються 30 дням позбавлення волі, більш суворим призначеним покаранням, Плигуну остаточно призначено покарання у виді 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього його майна.
Строк відбуття покарання обвинуваченому рахується з 09.10.2014р., і зараховано в строк відбуття покарання термін тримання під вартою під час досудового розслідування.
Запобіжний захід - тримання під вартою залишено обвинуваченому до набрання вироком чинності.
Питання про речові докази та судові витрати вирішені.
Згідно вироку, ОСОБА_9 29 липня 2014 року близько 14 год., діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, з метою заволодіння транспортним засобом, знаходячись по вул. Сумгаїтська, 5 в м. Харкові, під приводом проїхати на автомобілі Daewoo Nexia ЗНГ, д.н. НОМЕР_1 для подальшої купівлі цього автомобіля, з дозволу володільця ОСОБА_10 , разом з ним і ОСОБА_11 сів в цей автомобіль, та з метою пошуку грошей для розрахунку за автомобіль під`їхав до кіоску « Кулінічі», розташованого в районі будинку № 185-а по пр. Героїв Сталінграда в м. Харкові, де придбав каву, в яку підсипав особливо небезпечну психотропну речовину - диетилтриптамін.
Близько 14год. 30хв. цього ж дня Плигун, з метою подолання в майбутньому опору з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у даному автомобілі передав вищевказану каву з особливо небезпечною психотропною речовиною останнім, які вжили її, не будучи повідомленими про наявність цієї речовини в напої, від чого у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 різко погіршилось самопочуття.
Після цього ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, під приводом пошуку грошей для розрахунку за автомобіль, їздив по місту Харкову у невстановлених в ході досудового розслідування напрямках, підшукуючи зручний момент та обстановку для заволодіння транспортним засобом.
Того ж дня, близько 22 год. Плигун, під`їхавши на вищевказаному автомобілі на пустир за залізничною станцією «Харків-Левада» в м. Харкові, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , в тому числі, зазначеним автомобілем, під приводом заправки, направився з ним в чагарники, де скориставшись поганим самопочуттям ОСОБА_10 та його неможливістю чинити опір, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, наніс один удар продовгуватим металевим предметом по голові ОСОБА_10 , від чого останній впав на землю на коліна, упершись на руки.
Після цього ОСОБА_9 наніс удар кулаком по затилку ОСОБА_10 та близько десяти ударів ногами по спині останнього, причинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки зліва у вигляді перелому 8-го ребра, що відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, забитої рани на голові, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, синців та садин на тілі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Потім ОСОБА_9 , під`їхавши на даному автомобілі до автовокзалу по пр. Гагаріна, 22 в м. Харкові, реалізуючи свій злочинний намір, проти волі користувача, сказав ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вийти з вищевказаного автомобілю.
Після залишення салону автомобіля останніми ОСОБА_9 на даному автомобілі зник у невстановленому напрямку.
Прокурор, який оскаржував вирок суду першої інстанції, відкликав свою апеляційну скаргу, що не суперечить вимогам ст. 403 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_9 , оскарживши вирок суду, в своїй апеляційній скарзі вказує про необхідність скасування вироку суду першої інстанції та направлення справи на новий судовий розгляд.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує про неповноту та однобічність судового розгляду, поверхневий розгляд справи, неправильну оцінку судом доказів, відсутність оцінки деяких доказів, та те, що суд поклав в основу вироку припущення.
Обвинувачений ОСОБА_9 вважає, що на досудовому слідстві було порушеного його право на захист, а судом, дослідивши докази по справі, не було встановлено, яким чином можливо здійснити розбійний напад задля заволодіння речами та одночасно транспортним засобом, поєднаним з насильством.
Крім того, як вказує ОСОБА_9 судове провадження здійснювалось за відсутністю потерпілих, які не були повідомлені про час та місце судового засідання.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 своїй апеляційній скарзі також просить вирок суду першої інстанції скасувати, та направити справу на новий судовий розгляд.
Адвокат вказує, що на досудовому слідстві було порушено право на захист ОСОБА_9 , оскільки 30.07.2014 року за заявою потерпілого ОСОБА_10 до ЄРДР було внесено відомості щодо вчинення невідомою особою злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а 05.08.2014 року в матеріалах кримінального провадження містяться пояснення ОСОБА_9 , які були відібрані в нього без будь-якого процесуального статусу та без залучення захисника, та 09.10.2014 на підставі даних пояснень була змінена кваліфікація з ч.1 ст.125 КК України на ч.1 ст.187 КК України, і були внесені відомості до ЄРДР щодо вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.
Також адвокат вказує, що дослідивши докази по справі, судом не встановлено, яким чином можливо здійснити розбійний напад задля заволодіння речами та одномоментно заволодіти транспортним засобом, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я одними і тими самими діями.
Як вказує адвокат, встановлено, що ключі від машини ОСОБА_10 передав ОСОБА_9 добровільно з самого початку зустрічі, документи знаходились в автомобілі, «барсеткою» ОСОБА_9 також не заволодівав, викликав таксі потерпілим.
Захисником також в апеляційній скарзі зазначено, що потерпілий ОСОБА_10 не одразу звернувся до лікарів, слідством не досліджувались обставини щодо можливості отримання потерпілим тілесних ушкоджень іншим шляхом.
Згідно матеріалів справи, потерпілий пробув на лікуванні півтори доби, під час якого прибув до районного відділу міліції, де подав заяву, що ОСОБА_9 заподіяв легкі тілесні ушкодження, а інші дані, викладені в обвинувальному акті, в заяві не були зазначені.
На думку адвоката, судово-медична експертиза №2668/ая/14 від 12.08.2014 року, згідно якою потерпілому ОСОБА_10 заподіяно легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, не відповідає Наказу МОЗ «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» №6 від 17.01.1995 року, та містить в собі неузгодженості, оскільки експерт відніс перелом восьмого ребра без ссунень та без кісткових обломів до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, посилаючись на тривалий розлад здоров`я потерпілого, але не зазначає, який розлад здоров`я був, та чим він підтверджується.
Тому, як вважає адвокат, експерт не визначив, які тілесні ушкодження отримав ОСОБА_10 та якої вони тяжкості та характеру, якими документами підтверджується тривалий розлад здоров`я.
При проведені повторної експертизи також, на думку апелянта, не було встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, а при допиті експерт не зміг пояснити, чим саме він керувався при встановленні ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, сказавши, що перелом ребер завжди викликає тривалий розлад здоров`я.
Адвокатом також в апеляційній скарзі вказано, що ОСОБА_10 , заявляючи про кримінальне правопорушення, вказав, що йому були нанесені тілесні ушкодження, а щодо насильства, небезпечного для життя, або погроз застосування до нього такого насильства, відомостей немає.
Також, адвокатом вказано, що ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_10 не розповів йому про те, що ОСОБА_9 забрав автомобіль, та пояснив, що рана на голові виникла внаслідок того, що він впав, і він же не розповідав йому, що ОСОБА_9 погрожував його вбити.
Адвокат ОСОБА_8 також зазначає, що в матеріалах містяться відомості щодо вмісту в крові психотропної речовини тільки у ОСОБА_10 , та достовірно не встановлено можливість введення цього препарату шляхом вжиття його разом з кавою, а ці доводи ґрунтуються лише на припущеннях.
Крім того, експерт - токсиколог в судовому засіданні пояснив, що зразки, які йому були надані для проведення експертного дослідження, були передані в неналежному стані, та зберігались без дотримання норм зберігання, тому, на думку адвоката, ці докази самі по собі є недопустимими.
Як і обвинувачений, адвокат вказує, що судове провадження здійснювалось без виклику потерпілих, які не біли належним чином повідомлені про час та місце судових засідань.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судові рішення згідно із ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Дане рішення суду першої інстанції колегія суддів переглядає відповідно до ст.404 КПК України, тобто, в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у скоєнні ним правопорушень, передбачених ч.2 ст.314, ч.1 ст.187, ч.3 ст.289 КК України підтверджується сукупністю доказів, зібраних по кримінальному провадженню, які були перевірені у судовому засіданні у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, та яким була дана належна оцінка.
Так, зокрема обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні не заперечував того, 29.07.2014 року забрав автомобіль «ДЕУ Нексія» у ОСОБА_10 у присутності ОСОБА_11 , заявивши, що зробив це не із злочинних намірів, а тому, що ОСОБА_10 у подальшому не бажав мати проблем з цим авто, тому що, на думку ОСОБА_9 , він належав не йому.
Але в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказали, що 29.07.2014 року по ініціативі ОСОБА_9 зустрілися з ним для продажу автомобіля «ДЕУ Нексія» на вул. Сумгаїтській біля будинку №5 у м. Харкові.
У подальшому вони їздили по місту та ОСОБА_9 ніби то шукав гроші для придбання цього авто.
На вул. Дружби Народів Плигун приніс із кафе три стаканчика кофе, два з яких передав їм. Після випитого кофе вони відчули себе зле.
Близько 22 год. ОСОБА_9 привіз їх на пустир біля ст. ОСОБА_12 пасс., де запропонував ОСОБА_10 піти з ним за бензином.
Ідучи позаду, ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_10 ззаду по голові металевим прутом, а потім, збивши з ніг, став бити по тілу, нанісши біля 10 ударі по тілу, зламав ребро та наніс синці на тілі, а також погрожував вбивством йому та ОСОБА_11 якщо вони не віддадуть йому автомобіль.
В процесі погроз ОСОБА_9 вирвав у нього ОСОБА_10 , із рук «барсетку», та забрав з неї 1000 доларі США та 700 грн.
Після цього ОСОБА_9 на вказаному автомобілі, в середині якого були документи на це авто, поїхав, таким чином заволодівши їхнім майном.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано визнав дії ОСОБА_9 в цій частині як злочинні, і з самого початку направлені на скоєння цього злочину, оскільки він, як вбачається із пояснень потерпілих, уже при знайомстві назвав себе не справжнім ім`ям « ОСОБА_13 », тим самим, на думку колегії суддів, маючи злочинний намір з самого початку знайомства з потерпілими скоїти дії,за які він притягнутий до відповідальності та засуджений.
Також, суд першої інстанції обґрунтовано визнав покази свідка ОСОБА_14 як такі, що викривають ОСОБА_9 в скоєнні незаконного заволодіння транспортним засобом, оскільки, як вказав у судовому засіданні цей свідок, з обвинуваченим він познайомився через інтернет та домовився обмінятися автомобілями.
В с. Комінтерн, Нововодолазького району Харківської області він передав ОСОБА_9 свій автомобіль ВАЗ, а у ОСОБА_9 забрав його « ОСОБА_15 »», доплативши 1500 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 , вказуючи, що забирав у потерпілих автомобіль «ДЕУ Нексія» як такий, що їм не належить, а знаходиться у праві власності у його ОСОБА_9 , знайомого, вводив суд в оману з ціллю уникнути покарання за цей злочин, а тому його показання у цій частини, як вбачається із вироку, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправдивими.
Крім того, колегія суддів вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його адвоката в частині порушення його прав на захист в частині неправильного занесення до ЄРДР відомостей про скоєні злочини не обґрунтованими, оскільки, як вбачається із матеріалів кримінального провадження ці відомості були занесені до Единого реєстру у відповідності з вимогами КПК України, порядком та часом надходження до слідчих органів даних про скоєні злочини.
Також, колегія суддів вважає, що розбійний напад на потерпілих був одним із способів заволодіння транспортним заходом, а тому доводи обвинуваченого та його адвоката про неможливість такого скоєння злочинів одноразово, на думку колегії суддів, самі по собі є необґрунтованими та як такі, що не відповідають закону, оскільки вони являють собою ідеальну сукупність злочинів.
Не обгрунтованими колегія суддів визнає і доводи обвинуваченого та його захиснгика в частині того, що потерпілі добровільно передали Плигуну ключі від автомобіля.
Так, суд першої інстанції в ході судового слідства, вивчивши виводи експертиз та дослідивши покази експерта ОСОБА_16 , встановив, що передача ключів від автомобіля «ДЕУ Нексія» потерпілим ОСОБА_10 обвинуваченому Плигуну дійсно мала місце, але під впливом психотропної речовини, яку обвинувачений ввів потерпілим через каву, яку запропонував їм випити, а також після побиття ОСОБА_10 та погроз обом потерпілим про можливе вбивство, якщо ключі не будуть передані.
Колегія суддів також вважає, що доводи адвоката про те, що потерпілий ОСОБА_10 у лікарняний заклад звернувся не одразу після скоєння на нього нападу, не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_9 , і в цій частині також є не обґрунтованими.
Не підлягають сумніву і виводи суду першої інстанції про ступінь заподіяних ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, оскільки судом відповідно до вимог норм КПК України прийняті всі заходи для з`ясування цієї обставини, і прийнято законний та обґрунтований висновок з цього питання.
На думку колегія суддів суд першої інстанції обґрунтовано виключив із обвинувачення Плигуну заволодіння телефонами «Нокія», «Самсунг», стартовими пакетами до них, «барсеткою», оскільки ці речи були потерпілим повернуті самим обвинуваченим.
Не обгрунтованими колегія суддів визнає дані апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника в тій частині де вони посилаються на те, що судом першої інстанції не були допитані потерпілі, і вони не змогли задати їм запитання з приводу скоєного злочину.
Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження потерпілі були присутні у судовому засіданні, дали свої пояснення, та підтвердили причетність ОСОБА_9 до скоєних ним правопорушень.
Як обвинувачений, так і адвокат мали змогу провести перехрестний допит з участю потерпілих, але своє право на цю процесуальну дую не реалізували не з вини суду.
Що ж стосується міри покарання, то суд першої інстанції, призначаючи це покарання, керувався вимогами ст.65-67 КК України з урахуванням ступі тяжкості скоєних злочинів, дані про особо обвинуваченого, обставини, що обтяжують покарання, та обґрунтовано прийшов до висновку, що таке покарання він повинен відбувати у кримінально - виконавчій установі закритого типу, оскільки таке покарання буде необхідне й достатнє для його виправлення, та попередження нових злочинів.
Не знаходячи підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне, враховуючи вищевказані обставини, вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його адвоката без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404,405,407,409,413,418,419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.10.2015 року згідно ОСОБА_7 , яким він визнаний винним за ч. 2 ст.314, ч.1 ст.187, ч.3 ст.289 КК України без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у відбути строк покарання його знаходження під вартою з 09.10.2014 р. по 29.03.2016 року з розрахунку 1 день знаходження під вартою за 2 дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Головуючий суддя
Судді -