солом`янський районний суд міста києва
УхВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

04 травня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність детективів НАБУ щодо невнесення відомостей за його заявою в ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність детективів НАБУ щодо невнесення відомостей за його заявою в ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення.

В обґрунтування доводів та вимог скарги заявник з урахуванням пояснень в судовому засіданні посилається на наступне.

Так, рішенням господарського суду, яке було ухвалено навесні 2007 року задоволено вимоги ФОП ОСОБА_4 до ЗАТ «ОХОРОНА-КОМПЛЕКС» про стягнення 1 543 951,50 грн. внаслідок неналежного виконання останнім зобов`язань по здійсненню охорони приміщень ФОП ОСОБА_4 .

Дане рішення набуло законної сили в червні 2007 року. В подальшому оскаржувалося також в касаційному порядку, проте касаційну скаргу ЗАТ «ОХОРОНА-КОСПЛЕКС» відхилено.

Заявник зазначає, що було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного рішення суду, проте за заявою ліквідатора ЗАТ «ОХОРОНА-КОМПЛЕКС» виконавче провадження закрито, оскільки підприємство «увійшло» в процедуру ліквідації.

Заявник наполягає на тому, що акціонери ЗАТ «ОХОРОНА-КОМПЛЕКС» навмисно попередньо усвідомлюючи про те, що необхідно буде виплатити присуджені за рішенням суду 1 542 951,50 грн., шляхом прийняття рішення на загальних зборах про ліквідацію підприємства, свідомо пішли на невиконання даного рішення суду, в чому одночасно заявник вбачає і розтрату грошових коштів в зазначеному розмірі.

Щодо ймовірного суб`єкту даного кримінального правопорушення, то оскільки 60% акцій володів Департамент державної служби охорони при МВС України, 40% - Управління державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві, вважає, що саме службові особи останніх і вчинили злочин, передбачений ч.5 ст.191 КК України.

Заявник вважає, що саме кримінальне провадження зможе забезпечити отримання ОСОБА_4 присуджених їй вищезазначеним рішенням сум.
Щодо ст.366 КК України, то заявник наполягає на тому, що службові особи ЗАТ «ОХОРОНА-КОМПЛЕКС» внесли неправдиві відомості щодо відсутності будь-якої заборгованості даного підприємства під час ліквідації, що дало змогу ліквідувати підприємство.

Особи, бездіяльність яких оскаржується, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Їх неявка згідно ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду даної скарги.

Заслухавши думку особи, яка подала скаргу, дослідивши матеріали судового провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що в березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до НАБУ із заявою про злочин, в якій серед іншого просив внести в ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.5 ст.191 КК України та ст.366 КК України службовими особами вищого начальницького складу державної служби охорони МВС України (Департаменту державної служби охорони при МВС України та Управління державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві), які були уповноважені діяти від імені учасників ЗАТ «ОХОРОНА-КОМПЛЕКС» в органах управління останнього під час ліквідації підприємства (а.с.10-18), проте відповідні відомості в ЄРДР внесені не були.

Слідчий суддя вважає, що такі дії відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на діючому законодавстві.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч.5 ст.214 КПК України)

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомленні, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Незважаючи на те, що подана ОСОБА_3 заява, названа ним як «заява про злочин», остання за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки не містить необхідних ознак і даних про вчинення службовими особами вищого начальницького складу державної служби охорони МВС України (Департаменту державної служби охорони при МВС України та Управління державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві), які були уповноважені діяти від імені учасників ЗАТ «ОХОРОНА-КОМПЛЕКС» в органах управління останнього під час ліквідації підприємства кримінальних правопорушень, за викладених заявником обставин.

Зміст поданої ОСОБА_3 заяви відповідає обґрунтуванням, наведеним заявником в даному судовому засіданні і зводиться по суті до того, що за переконанням заявника, саме вищенаведені службові особи умисно вчинили дії, направлені на ліквідацію підприємства, щоб не виплачувати присуджене за рішенням суду ОСОБА_4 . Також заявник вважає, що саме сума присудженого за таким рішенням суду є тією шкодою, яка завдана ОСОБА_4 діями вищенаведених службових осіб.

Сама по собі ліквідація підприємства є результатом господарської діяльності останнього, зокрема, одним із її наслідків, і за викладених заявником обставин, також вчинена відповідно до норм діючого законодавства, не може сама по собі утворювати склад кримінально караного діяння.

Сам заявник не оспорює той факт що між ЗАТ «ОХОРОНА-КОМПЛЕКС» та ФОП ОСОБА_4 тривалий час існували відносини, які регламентуються господарським законодавством, тобто правовідносини між двома господарюючими суб`єктами.

В подальшому ж ліквідація даного підприємства позбавила можливості ОСОБА_4 отримати присуджене їй за рішенням суду.

Слідчий суддя акцентує увагу заявника на тому, що невиконання рішення господарського суду не може само по собі бути підставою для висновку про те, що в діях тих чи інших осіб містяться ознаки злочину, передбаченого КК України, тим більше привласнення чи розтрата майна/грошових коштів ОСОБА_4 , які навіть не були їй виплачені.

З матеріалів справи вбачається, що на даний час в провадженні відділу Печерського Управління поліції ГУ НП в м. Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 23.12.2015 під №0008384 за фактом привласнення та/або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем головою ліквідаційної комісії ЗАТ «ОХОРОНА-КОМПЛЕКС» ОСОБА_5 за попередньою правовою кваліфікацією за ч.5 ст.191 КК України, проводиться досудове розслідування і перевіряються дії саме ліквідатора по обставинам в тому числі проведеної ліквідації ЗАТ «ОБОРОНА-КОМПЛЕКС» (а.с.62)

Наявні в справі пояснення уповноважених осіб НАБУ зводяться до того, що підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 немає. Окремо акцентовано увагу на те, що згідно положень КПК України представником потерпілою особи може бути виключно адвокат, відтак права на звернення до суду із даної скаргою ОСОБА_3 взагалі немає. Проте, слідчий суддя в даному контексті зазначає, що сама «заява про злочин», підписана одночасно і ОСОБА_4 , і ОСОБА_3 , що надає останньому в розумінні ст.303 КПК України статус заявника і відповідно наділяє правом звернення до слідчого судді із цією скаргою.

На підставі викладеного слідчий суддя не вбачає підстав для визнання дій уповноважених осіб НАБУ щодо невнесення відомостей по заяві ОСОБА_3 в ЄРДР неправомірними, а відтак відмовляє у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307,309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність детективів НАБУ щодо невнесення відомостей за його заявою в ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення,- відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1