АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/926/2016 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 309 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 70000391 відносно обвинуваченого за ч.2 ст. 309 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого в

АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16.07.2015 Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 309,

ч.1 ст. 313, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки.

за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Згідно ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2015, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього певних обов`язків, з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 17.01.2015 о 12 годині, перебуваючи по вул. Перова в м. Києві, через мережу Інтернет замовив у невстановленої особи психотропну речовину амфетамін та особливо небезпечну психотропну речовину ПМА (параметоксіафетаміну), сплатив через термінал гроші в сумі 750 гривень та отримав смс-повідомлення про те, що придбані ним психотропні речовини знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Межова, 20.

Того ж дня о 13 годині 45 хвилин ОСОБА_6 прибув за вказаною адресою, де підібрав з землі психотропну речовину амфетамін та особливо небезпечну психотропну речовину ПМА (параметоксіафетаміну), що знаходились у двох пластикових колбах та скляній банці, і у такий спосіб незаконно придбав їх у великому розмірі, після чого помістив до сумки та розпочав незаконно зберігати.

17.01.2015 о 14 годині біля будинку № 26 по вул. Межова в м. Києві ОСОБА_6 був зупинений працівниками міліції, які виявили та вилучили у нього дві пластикові колби з порошкоподібною речовиною біло-рожевого кольору та скляну банку з залишками порошкоподібної речовини біло-рожевого кольору.

Згідно висновку експерта № 142х від 29.01.2015, загальна маса ПМА (параметоксіафетаміну) в речовинах становить 2,797 г, амфетаміну 1,095 г.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_6 , та кваліфікацію його дій, посилаючись на незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ч.4 ст. 70, ст. 72, ст. 75 КК України) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 309 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2015 виконувати самостійно.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскільки ОСОБА_6 вчинив даний злочин до постановлення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2015, то покарання має бути призначено згідно з вимогами ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України. Разом з тим, суд після призначення реального покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, ігноруючи приписи ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України, незаконно визначив остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2015 із застосуванням ст. 75 КК України, хоча був зобов`язаний ухвалити рішення про самостійне виконання вироків.

Вказує, що призначене покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком є у будь-якому випадку м`яким порівняно з покаранням у виді позбавлення волі, відбування якого пов`язане з ізоляцією особи від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який проти неї заперечив, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту, є правильною.
Покарання ОСОБА_6 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, і є правильним.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченої та тяжкості вчиненого злочину внаслідок м`якості, колегія суддів вважає необгрунтованими.
Так, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують, і правильно призначив йому покарання за сукупністю злочинів у виді 4 років позбавлення волі та враховуючи його особу і те, що ОСОБА_6 щиро покаявся та запевнив, що у майбутньому не буде вчиняти інших кримінальних правопорушень, звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з чим колегія суддів погоджується.

Що стосується призначеного покарання за сукупністю злочинів, то суд врахував ту обставину, що злочин за цим вироком був вчинений ОСОБА_6 17.01.2015, тобто до постановлення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2015, а тому правильно застосував ч.4 ст. 70 КК України та шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначив ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі, а отже доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Також, на думку колегії, суддів є безпідставними доводи апеляційної скарги про самостійне виконання вироків, цього та Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2015, оскільки таке виконання застосовується за умов, коли особа засуджується за злочин, який вона вчинила до постановлення вироку у першій справі, до покарання, що належить відбувати реально, однак, за даним вироком Подільського районного суду м. Києва від 22.02.2016 ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, а отже судом першої інстанції правильно застосовано ч.4 ст. 70 КК України.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційних скарг - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4