Номер провадження: 11-сс/785/815/16
Номер справи місцевого суду: 522/4752/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.06.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2016 року,

встановив:
Старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , на підставі кримінального провадження №0000109 від 17.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль «TOYOTA CAMRY», номер шасі НОМЕР_1 , 2005 модельного року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на зазначений автомобіль на їм я ОСОБА_10 та просив передати автомобіль на зберігання на майданчик тимчасового затримання транспортних засобів у с.м.т. Любашівка Одеської області до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Слідчий мотивував своє клопотання тим, що у кримінальному провадженні є достатньо підстав вважати, що автомобіль використовувався як знаряддя злочину та має суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи.

До того ж, у кримінальному провадженні потерпілим заявлений цивільний позов.

На думку слідчого, незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до втрати майна, що унеможливить його можливу конфіскацію та відшкодування шкоди.

Ухвалою слідчого судді, клопотання слідчого задоволено.

В апеляційній скарзі, на захист інтересів підозрюваного, адвокат ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою.

Захисник вважає, що арешт на автомобіль накладений безпідставно, оскільки ОСОБА_8 не є його власником, а лише користується ним на підставі довіреності. ОСОБА_10 , як власник автомобіля, не може нести цивільну відповідальність за дії обвинуваченого.

Посилаючись на це, захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Відповідно до приписів ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

У клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді зазначено, що у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов до підозрюваного про стягнення 104494 грн. на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, тому незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до втрати майна, що унеможливить його можливу конфіскацію та відшкодування шкоди.

Як видно з матеріалів справи, у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов, а на його забезпечення накладено арешт на майно.

Доводи захисника про те, що автомобіль не є власністю підозрюваного, спростовується показаннями ОСОБА_11 , яка підтвердила, що автомобіль «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаний ними спільно з чоловіком за 8000 доларів США у ОСОБА_10 в м. Харкові.

На думку суду апеляційної інстанції, за таких обставин, заходи забезпечення кримінального провадження, у даному випадку є необхідними.

Згідно с вимогами ч. 1 та 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу свідчить про те, що вона є обґрунтованою, вмотивованою, а отже законною, а доводи апеляційної скарги захисника суперечать фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись ст.ст. 170, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2016 року про накладення арешту на автомобіль «TOYOTA CAMRY», номер шасі НОМЕР_1 , 2005 модельного року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на зазначений автомобіль на їм я ОСОБА_10 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4