Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/694/16-к
Провадження № 1 кп/368/43/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.06.2016 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1

При секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області в м. Кагарлик кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000345 від 13.11.2015 року відносно:
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Слобода Кагарлицького району Київської області, громадянина України, освіта повна середня, працюючого ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз», водієм, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, під час досудового розслідування кримінального провадження міра запобіжного заходу не обиралася,
- який обвинувачується у вчиненні злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, суд, -

з участю сторін кримінального провадження:
- сторона обвинувачення:
прокурор: ОСОБА_4
- сторона захисту:
обвинувачений: ОСОБА_3
захисник: ОСОБА_5
- З участю:
потерпіла: ОСОБА_6
представник відповідача: ОСОБА_7
свідки: ОСОБА_8
ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В :
06.05.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області від прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000345 від 13.11.2015 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.
13 листопада 2015 року, близько 17 години 00 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи службовим, технічно справним автомобілем, «УАЗ 374» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», рухався по вул. Воровського в м. Кагарлику, Київської області, в напрямку до центру міста.
Проїжджаючи відрізок дороги поблизу будинків № 34 - № 36, по вказаній вулиці, не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, чим порушив вимоги пункту 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), згідно з яким «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», проявив неуважність, чим порушив вимоги пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», під час здійснення маневру обгону, попутного автомобіля, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам, чим порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким, «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для руху іншим учасникам руху , а також, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, чим порушив вимоги пункту 14.2 в) Правил дорожнього руху, згідно з яким, «перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані», перетнув вузьку суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив вимоги підпункту 1.1 розділу 34.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким «лінію 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки перетинати забороняється», виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення керованого ним автомобіля із велосипедистом ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, велосипедист ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 138 від 14.12.2015 встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала в результаті поєднаної травми голови і грудної клітки - переломів кісток основи черепа і ребер, розривів грудного відділу аорти, крововиливів у шлуночки головного мозку, - які призвели до розвитку травматичного шоку і крововтрати, на що вказують виявленні при експертизі трупа зазначені тілесні ушкодження, різко виражений крововилив у м`які тканини заднього межистіння з проривом у плевральні порожнини, значні крововиливи у плевральні порожнини, двосторонні розриви пристінкової плеври, не рівномірно знижене кровонаповнення і в`ялість серцевого м`язу, вогнищеві крововиливи під внутрішню оболонку лівого шлуночку серця, не велика або не значна кількість темної рідини крові у порожнинах серця і великих судинах, не рівномірно знижене кровонаповнення внутрішніх органів, різке малокрів`я тканини нирок, помірний набряк речовини головного мозку, слабо виражене дугоподібне вдавлення від країв великого потиличного отвору в ділянці мигдаликів мозочку.
Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5, 2.3 б), 10.1, 14.2 в) та підпункту 1.1 розділу 34.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю та дав наступні показання.
Працює водієм в ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» вже 13 років, на даний час закріплений за автомобілем «УАЗ 374», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
13.11.2015 року він своїм напарником ОСОБА_9 поверталися з рознарядки с. Тернівка Кагарлицького району.
Погода була суха, проте, було вже досить темно, тому він ввімкнув ближнє світло фар.
Коли вони почали рухатися по вул.. Воровського м. Кагарлик, він побачив автомобіль «Москвич» з прицепом, який рухався досить повільно, його обігнав якийсь автомобіль білого кольору, марки та номерного знаку не запам`ятав, він також ввімкнув сигнал лівого повороту та почав здійснювати маневр обгону «Москвича».
В цей час він не може сказати, яка була швидкість автомобіля, адже зосередився на маневрі повороту, та раптово відчув удар в передню ліву частину автомобіля, він відразу ж прийняв міри до зупинки автомобіля.
Спочатку він подумав, що то був якийсь камінь, проте, вийшовши з автомобіля, побачив велосипедиста, який лежав на землі, тому зрозумів, що скоїв ДТП.
Він підбіг до нього та спробував надати першу медичну допомогу, а його напарник ОСОБА_9 почав телефонувати на швидку медичну допомогу.
Після того, як працівники міліції оформили ДТП, він відразу ж поїхав до дружини загиблого, - ОСОБА_6 , просив її пробачення. В подальшому він дав повністю гроші на поховання, та на даний час також надає посильну матеріальну допомогу.
Що стосується самого факту, то не може пояснити, які він міг не побачити загиблого, так як стаж водія в нього з 1974 року, під час водіння автомобіля ніколи не відволікається на сторонні фактори.
Що стосується автомобіля, то останній був в технічно справному стані, - світили дві фари, гальма та інші механізми автомобіля працювали нормально.
У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо його не карати, не призначати міру покарання, по`язану з позбавленням волі, окрім того, просить суд не позбавляти його прав керування, так як він є єдиним годувальником в сім`ї, так як його дружина пенсіонерка, а двоє повнолітніх дітей проживають з ними.
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненняі злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, його вина повністю доведена іншими доказами по кримінальному провадженню, а саме:
- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні показала наступне.
Була дружиною загиблого ОСОБА_10
13.11.2015 року вона перебувала вдома, коли ввечері, точного часу не пам`ятає, до неї зателефонувала родичка, яка працює в магазині, неподалік якого сталася ДТП, та повідомила, що її чоловіка збила машина.
Того ж вечора до неї приїжджав обвинувачений ОСОБА_3 , який просив пробачення за те, що сталося.
Так як в них в сім`ї були відсутні кошти, вона попросила ОСОБА_3 оплатити похорон, що останній і зробив.
Вона не має ніяких претензій ні матеріального ні морального характеру до ОСОБА_3 , так як останній також на сьогоднішній день допомагає їй.
Просить не застосовувати до ОСОБА_3 міру покарання, пов`язану з позбавленням волі, окрім того, просить суд при призначенні покарання не позбавляти ОСОБА_3 прав керування, так як розуміє, що він є єдиним годувальником в сім`ї, окрім того, це позбавить його можливості допомагати їй також.
- показаннями свідка ОСОБА_9 , який в судовому зсіданні показав наступне.
Працює слюсарем в ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», його напарником є ОСОБА_3 , який є водієм службового автомобіля.
13.015 року він з своїм напарником ОСОБА_3 поверталися з рознарядки с. Тернівка Кагарлицького району.
Погода була суха, проте, було вже досить темно, в автомобілі було ввімкнено ближнє світло фар.
Коли вони почали рухатися по вул.. Воровського м. Кагарлик, він побачив автомобіль «Москвич» з прицепом, який рухався досить повільно, його обігнав якийсь автомобіль білого кольору, марки та номерного знаку не запам`ятав, його напарник ОСОБА_3 почав здійснювати маневр обгону «Москвича».
В цей час він не може сказати, яка була швидкість автомобіля.
Під час початку маневру обгону він відчув удар в передню ліву частину автомобіля, ОСОБА_3 відразу ж прийняв міри до зупинки автомобіля.
Спочатку він подумав, що то був якийсь камінь, проте, вийшовши з автомобіля, побачив велосипедиста, який лежав на землі, тому зрозумів, що трапилося ДТП.
ОСОБА_3 побіг до лежачого на землі чоловіка та намагався надати йому медичну допомогу, а він почав телефонувати до швидкої допомоги.
Знає ОСОБА_3 більше 10 років, знає його як порядну, добросовісну людину.
- показаннями свідка ОСОБА_8 , яий в судовому засіданні показав наступне.
13.11.2015 року близько 17 години він рухався на власному автомобілі «Москвич» з прицепом по вул.. Воровського м. Кагарлик.
Він рухався досить повільно, - 20 30 км/год, так як рухався на другій передачі.
Його обігнав якийсь автомобіль білого кольору, та пішов другий автомобіль на обгон, проте, в цей час він почув глухий удар та людський крик, тому він зупинив автомобіль, та пішов назад, щоб подивитися, що трапилося, де побачив, що стояв автомобіль газової служби не на своїй, а на зустрічній смузі, та на землі лежав велосипедист.
Він дочекався працівників міліції, дав пояснення по суті справи, та поїхав по своїх справах
Докази, які були здобуті під час досудового слідства, та які були досліджені в судовому засіданні.
- картка первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону, запис № від 13.11.2015 року, час, - 17 год. 20 хв, в якій вказано, що ОСОБА_11 повідомила про те, що водій автомобіля УАЗ н/з НОМЕР_1 гр.. ОСОБА_3 , 1957 р.н., житель АДРЕСА_1 , здійснив наїзд на велосипедиста гр.. ОСОБА_10 , 1961 р.н., жителя АДРЕСА_2 , який від отриманих т/у помер на місці ДТП.
Даним доказом підтверджується факт вчинення злочину.
- протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 13.11.2015 року, фото таблиця до нього, план схема до нього.
Даним доказом належним чином зафіксована обстановка безпосередньо після вчинення злочину.
- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Даним доказом підтверджується та обставина, що обвинувачений ОСОБА_3 під час вчинення злочину не перебував в стані алкогольного сп`яніння.
- наказ по Кагарлицькій філії ВАТ «Київоблгаз» від 16 квітня 2003 року № 31.
Даним доказом підтверджується та обставина, що ОСОБА_3 є працівником ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», та на час вчинення злочину виконував трудові обов`язки.
- наказ № 80 від 24 квітня 2014 року по Кагарлицькій філії по експлуатації газового господарства «Про закріплення автомобілів за водіями та службами».
Даним доказом підтверджується та обставина, що обвинувачений ОСОБА_3 під час вчинення злочину правомірно керував транспортним засобом «УАЗ 374», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
- подорожній лист службового автомобіля № КА 374 від 11 листопада 2015 року.
Даним доказом підтверджується та обставина, що на час вчинення злочину, обвинувачений ОСОБА_3 виконував трудові обов`язки.
- постанова про приєднання до справи речових доказів від 14 листопада 2015 року.
З даної постанови вбачається, що до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів приєднано «УАЗ 374», реєстраційний номер НОМЕР_1 , велосипед.
- свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане 17 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області.
З даного доказу вбачається, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 54 роки, про що 17 листопада 2015 року складено відповідний актовий запис за № 185. Місце смерті, - м. Кагарлик Київської області, Україна.
- протокол слідчого експерименту від 10.04.2016 року.
З даного доказу вбачається, що слідчим в установленому КПК України порядку були закріплені обстановка та обставини вчиненого злочину з метою подальшого здобуття доказів по кримінальному провадженню у виді висновків експертиз.
- висновок судово медичного експерта № 138 від 14.12.2015 року.
З даного доказу вбачається, внаслідок яких тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_10 , та те, що смерть ОСОБА_10 перебуває в прямому причинному зв`язку з злочинно недбалими, необережними діями обвинуваченого ОСОБА_3

- висновок експерта № 8 02/1281 від 10.03.2016 року.
З даного доказу вбачається, що в момент первинного контакту передня ліва частина кузова автомобіля «УАЗ 3741», номерний знак НОМЕР_1 , контактувала з деталями передньої лівої частини велосипеда «Салют», представленого на дослідження, при цьому повздовжні осі транспортних засобів розташовувались під кутом близько 180°.
Найбільш вірогідно, зіткнення автомобіля «УАЗ 3741», номерний знак НОМЕР_1 , та велосипеда «Салют», дорожнього типу, відбулося на проїзній частині вул. Воровського м. Кагарлик Київської області, на смузі, призначеній для руху в напрямку с. Шубовка, ближче до її правого краю, в районі осипу скла (позначка 4 на схемі ДТП). Беручи до уваги відсутність основних ознак, за якими можливо встановлення, за затвердженими до використання методиками судової інженерно- технічної експертизи за видом експертної спеціальності 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», точного, відносно елементів дороги, положення транспортних засобів в момент зіткнення та місця зіткнення транспортних засобів, встановити, експертним шляхом, де саме, з урахуванням елементів дороги, знаходиться точне місце зіткнення автомобіля та велосипеда, не надається можливим.
Відповідно, з даного доказу вбачається, що місце зіткнення транспортних засобів відбулося на смузі руху велосипеда, тобто на зустрічній смузі руху автомобіля.
- висновок експерта № 8 02/1160 від 11.01.2016 року.
З даного доказу вбачається, що на момент експертного огляду рульове керування автомобіля «УАЗ 3741» номерний знак НОМЕР_1 перебуває в працездатному стані.
Несправностей, які могли утворитись до дорожньо-транспортної пригоди та призвести до її виникнення не виявлено.
На момент експертного огляду робоча гальмівна система автомобіля «УАЗ 3741» номерний знак НОМЕР_1 перебуває в працездатному стані. Несправностей, які могли утворитись до дорожньо-транспортної пригоди та призвести до її виникнення, не виявлено.
На момент експертного огляду елементи підвіски автомобіля «УАЗ 3741» номерний знак НОМЕР_1 перебувають в працездатному стані. Несправностей, які могли утворитись до дорожньо-транспортної пригоди та привести до її виникнення не виявлено.
З даного доказу вбачається, що основні системи автомобіля на моент вчинення ДТП перебували в технічно справному стані, відповідно, у обвинуваченого ОСОБА_3 не було перепон технічного характеру до уникнення ДТП, та, відповідно, його наслідків у виді смерті ОСОБА_10
- висновок експерта № 8 02/536 від 25.04.2016 року.
З даного доказу вбачається, що за заданих дорожніх обставин, з технічної точки зору, водій автомобіля «УАЗ 3741», номерний знак НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.2, 14.2.в) Правил дорожнього руху України.
За заданих дорожніх обставин, з технічної точки зору, дії водія автомобіля «УАЗ 3741», номерний знак НОМЕР_1 , відповідали вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України і не відповідали вимогам п.14.2.в) Правил дорожнього руху України.
Водій автомобіля «УАЗ 3741», номерний знак НОМЕР_1 , мав технічну можливість попередити зіткнення з велосипедистом шляхом виконання вимог п 14;2,в) Правил дорожнього руху України, для чого у водія не було перешкод технічного характеру.
З даного доказу вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 міг попередити вчинення злочину шляхом виконання пунктів ПДР.
Обставини кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
- згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , який видано 2 грудня 1998 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в село Слобода Кагарлицького району Київської області, з 07.07.1989 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно, обвинувачений ОСОБА_3 є громадянином України, на час вчинення злочину досягнув віку кримінальної відповідальності, тому, відповідно, є суб`єктом злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
- згідно довідки вимоги про судимість № 1 22042016/32016, станом на 26.04.2016 року відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності чи судимостей у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає.
- згідно довідки характеристики № 484/02 41, виданої 22.04.2016 року виконкомом Кагарлицької міської ради Київської області, обвинувачений ОСОБА_3 по місцю проживання характеризується позитивно.
- згідно довідки характеристики, виданої Кагарлицькою філією ВАТ «Київоблгаз», обвинувачений ОСОБА_3 по місцю роботи характеризується позитивно.
- згідно довідки № 133, виданої 22.04.2016 року поліклінікою Кагарлицької ЦРЛ, обвинувачений ОСОБА_3 , 1957 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за психіатричною допомогою не звертався і на «Д» обліку в психіатричному кабінеті Кагарлицької ЦРЛ не перебуває.
- згідно довідки № 133, виданої 22.04.2016 року поліклінікою Кагарлицької ЦРЛ, обвинувачений ОСОБА_3 , 1957 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за наркологічною допомогою не звертався і на обліку в наркологічному кабінеті Кагарлицької ЦРЛ не перебуває.

Отже, дії обинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожного руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 .
Відповідно, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, а тому є підстава для притягнення його до кримінальної відповідальності та призначення йому кримінального покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Обґрунтування рішення суду про винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, який передбачено цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Отже, суд зазначає, що єдиною підставою кримінальної відповідальності є склад злочину, тобто наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_3 усіх юридичних ознак злочину, визначеного в диспозиції ч. 2 ст. 286 КК України.
В даному випадку кримінальна відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 настає за протиправні діяння, які були ним вчинені з необережності з урахуванням положень ст. 25 КК України.
Отже, підставою кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причиновий зв`язок) і суб`єктивних (суб`єкт, вина) ознак, які характеризують дане суспільно небезпечне діяння як злочин.
Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив злочин, який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності з законом.
Такий обов`язок виник з моменту вчинення обвинуваченим ОСОБА_12 злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України і створює тим самим кримінальні правовідносини між обвинуваченим ОСОБА_12 і державою.
Склад злочину.
Об`єкт злочину:
-безпека дорожнього руху;
-життя громадянина, - загиблого ОСОБА_10 ;
Предмет злочину:
- автомобіль «УАЗ 3741», номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва НОМЕР_4 належить ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз»..
Об`єктивна сторона злочину складається з:
1. порушення правил безпеки дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_3 , зокрема, пунктів 1.5, 2.3 б), 10.1, 12.2 в) та підпункту 1.1 розділу 34.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, та введених в дію з 01.10.2002 року;

2. суспільно небезпечний наслідок у вигляді смерті ОСОБА_10 ;
3. причиновий зв`язок між порушенням та наслідками, що підтверджується висновокм експертизи № 138 від 14.12.2015 року.

2. Суспільно небезпечний наслідок злочину, який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, та який вчинивобвинувачений ОСОБА_3 полягає в наступному:
- смерть потерпілого ОСОБА_10 .
3. причиновий зв`язок між порушенням обвинуваченим ОСОБА_3 Правил Дорожнього руху та наслідками, - смертю ОСОБА_10 .
Суб`єкт злочину:
Суб`єктом злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України є особа, яка до часу вчинення злочину досягла 16 ти річного віку.
Для кваліфікації дій винного за ст. 286 КК України не має значення, чи керувала особа власним транспортним засобом, який належить їй на праві власності, чи керувала транспортним засобом, який належить іншій особі, - фізичній чи юридичній, вчинила ДПТ під час роботи чи у вільний від роботи час, керувала транспортним засобом правомірно або в результаті самовільного захоплення і крадіжки, чи були в винного в момент керування транспортним засобом права водія або він не мав чи був їх позбавлений.
Вищевказані обставини мають значення лише при вирішенні судом питання про відшкодування шкоди ( моральної та матеріальної), яка завдана злочином, який передбачено ст. 286 КК України.
Відповідно, суб`єктом даного злочину є обвинувачений ОСОБА_3 , який на момент вчинення злочину досягнув 16 ти річного віку.
Суб`єктивна сторона складу злочину:
Необережна форма вини обвинуваченого ОСОБА_3 .

Отже, згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору, або посилатися на них.

Що ж стосується доказів, які були здобуті під час судового слухання даного кримінального провадження, то суд оцінював їх на підставі Глави 4 Докази і доказування діючого КПК України.
Згідно ст. 84 КПК України
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому ним Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ст. 95 КПК України:
Показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду.
Свідок, експерт зобов`язані давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку.
Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно, аналізуючи покази обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , суд визнає їх належними, допустимими, достовірними доказами вчинення ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 2 ст.286 КК України.

Отже, суд, ретельно перевіривши докази по кримінальному провадженні, оцінивши докази на підставі ст. 94 КПК України з точки зору їх об`єктивності, належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку щодо ухвалення обвинувального вироку у відношенні ОСОБА_3 , за наявності таких підстав в зв`язку з наступним:
1) дійсно, вчинене кримінальне правопорушення, яке передбачене ч.2 ст.286 КК України;
2) доведено, що кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке відбулося 13.11.2015 року близько 17 години 00 хвилин, та в якому обвинувачується ОСОБА_3 , вчинене саме обвинуваченим ОСОБА_3 ;
3) доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 , які мали місце 13.11.2015 року близько 17 годин 00 хвилин, міститься склад злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Отже, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел.
Таке поняття доказів ґрунтується на теорії відбиття, згідно із якою подія кримінального правопорушення для органів досудового провадження, прокурора, захисника та суду є минулою.
Кримінальне правопорушення являє собою певну сукупність відповідних явищ, предметів, процесів, що відбуваються в оточуючому середовищі. Вступаючи в контакт з багатьма іншими явищами об`єктивної дійсності, він залишає відбиття на матеріальних об`єктах у формі матеріальних слідів (станів предметів, динамічних і статичних процесів тощо), а також у формі ідеальних слідів - у свідомості людей.
В даному випадку суд вважає, що стороною обвинувачення в повному обсязі наведено як в матеріалах справи, так і в судовому засіданні сукупність явищ, предметів, процесів, що відбувалися в оточуючому середовищі стосовно вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 , який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Так, стороною обвинувачення надано належні, допустимі (прямі та не прямі), як суб`єктивних доказів, (показання свідків), так і об`єктивних доказів, ( матеріальний вираз злочину, - речові докази), вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно, факти і обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, поділяються на дві групи:
1) перераховані у ст. 91 КПК («Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні»):
- в даному випадкудоведено факт вчинення, (подію), кримінального правопорушення, а саме, доведено достеменно час, місце, спосіб вчинення правопорушення.
2) побічні факти, які не входять до кола цих питань. Останні виникають у момент вчинення кримінального правопорушення, до і після нього.
Надано:
1) факти, що належать до матеріальних наслідків вчинення кримінального правопорушення (обстановка місця вчинення злочину, знаряддя вчинення злочину, тощо);
2) об`єкти, що зберегли на собі сліди кримінального правопорушення;
Отже, побічні факти встановлюються обставинами, які підлягають доказуванню в необхідних і випадкових, просторово-часових, причинно-наслідкових, безпосередніх і опосередкованих зв`язках. Пізнання обставин, які підлягають доказуванню, і побічних доказів здійснюється опосередковано і безпосередньо (логічне доказування).
Отже, між доказами, які надані стороною обвинувачення в обґрунтування факту вчинення злочину та причетності до нього обвинуваченого ОСОБА_3 присутні необхідні просторово-часові, причинно-наслідкові, безпосередні і опосередковані зв`язки.
Стаття 84 КПК проводить розмежування між фактами та обставинами.
Факти - це подія, явище, що відбулося в дійсності, - події (подія), з приводу яких ведеться процес.
Обставини - це явище, яке супроводжує що-небудь, ту чи іншу сторону справи, - те, що пов`язане із цими фактами, що їх характеризує.
Так, стороною обвинувачення доведено головний факт, - доведено подію кримінального правопорушення і вчинення його обвинуваченим ОСОБА_3 .
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК докази повинні бути отримані у передбаченому порядку.
Згідно ст. 85 КПК України:
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Отже, належність доказів - це їх властивість бути засобами пізнання вчиненого у минулому кримінатьного правопорушення, що зумовлюється тими об`єктивними зв`язками, які існують між ними і обставинами минулої події кримінального правопорушення. Відсутність такої взаємозалежності свідчить про відсутність доказів.
Доказ не буде належним, якщо він не здатний встановлювати факт, що має значення для кримінального провадження. Зміст фактичних даних визначається індивідуальними ознаками кримінального правопорушення.
Відповідно, суд вважає, що стороною обвинувачення наведено в судовому засіданні допустимі докази вчинення злочину, та причетності до нього обвинуваченого ОСОБА_3 .
Так, у ст. 91 КПК сформульовані обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Це критерії, які вказують на істотні обставини, знання яких дозволяє досягти завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).
Належність доказів також визначається тим, що вони прямо чи побічно підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Прямий доказ - такий, що прямо і безпосередньо (одноступенево) вказує на ті факти і обставини, що підлягають доказуванню. Це така доказова процедура, коли знання про факти і обставини грунтуються на повідомленні осіб, які безпосередньо спостерігали даний факт у дійсності. Прямі докази містять фактичні дані про ті факти і обставини, що підлягають доказуванню, у них теза і аргументи збігаються. Виходячи із обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК), прямим слід вважати такий доказ, який прямо встановлює обставини, що підлягають доказуванню, або один із його елементів, указаних у законі.
Отже, зглядаючись на обставини кримінального провадження, які вище досліджені судом, та застосування норм права, суд вважає, що стороною обвинувачення надано в достатньому обсязі прямі докази на обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, та які судом наведено вище.
Непрямі докази обґрунтовують обставини, які підлягають доказуванню не прямо, а опосередковано через проміжні факти шляхом послідовних висновків.
Суд зазначає, що стороною обвинувачення також надано також не прямі докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
При винесенні вироку судом було враховано також положення ст. 2 КК України.
Так, згідно ст. 2 КК України:
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не може бути притягнений до кримінальної відповідальності за той самий злочин більше одного разу.
Отже, кримінальне законодавство виконує свої завдання притаманним йому способом, (ч. 2 ст. 1), а саме, - визначає коло та види суспільно небезпечних діянь, називає їх злочинами і встановлює за їх вчинення відповідне покарання. Це означає, що кримінальну відповідальність і покарання тягне за собою тільки така суспільно небезпечна дія або бездіяльність, яка повністю підпадає під ознаки складу злочину, що визначені в законі.
Слід зазначити, що в ст. 2 закріплені основні принципи кримінального права - принцип законності і принцип відповідальності особи за вчинене діяння при наявності її вини.
Характерними ознаками кримінальної відповідальності є:
- її зв`язок лише із спеціальним видом правопорушення - злочином;
- обов`язок особи відповідати перед державою за свої злочинні діяння і бути покараною (зазнати обмежень, втрат);
- міра відповідальності (покарання) особи за вчинений нею злочин визначається лише судом відповідно до закону.
Відповідно, згідно з ст. 2 КК України загальною підставою кримінальної відповідальності є склад злочину, тобто наявність у дії або бездіяльності особи усіх юридичних ознак злочину, визначеного КК. Думки, бажання, переконання, хоч би і висловлені у тій чи іншій формі, самі по собі, якщо вони не були втілені у конкретному протиправному діянні, не породжують кримінальну відповідальність.
Кримінальна відповідальність настає за протиправні діяння людини, які були нею вчинені умисно або з необережності.
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, тобто при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причиновий зв`язок, а іноді, крім того, час, спосіб, місце, обстановка вчинення злочину) і суб`єктивних (суб`єкт, вина, крім того, у ряді випадків, мотив, мета) ознак, які характеризують певне суспільно небезпечне діяння як злочин, що створює таке юридичне поняття, як склад злочину.
Отже, вчинення особою злочину, - це з правової точки зору підстава виникнення кримінальної відповідальності, пов`язаною з появою у особи, яка вчинила злочин, обов`язку перетерпіти певні зміни свого правового становища.

Зглядаючись на положення ст. 2 КК України, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 наведено належні, допустимі, як прямі, так і не прямі докази, які свідчать про ту обставину, що в діях ОСОБА_3 містяться ознаки, які б слугували б підставою для кримінальної відповідальності гр.. ОСОБА_3 .

Також при винесенні вироку судом було враховано положення ст. 62 Коснтитуції України.
Так, згідно ст. 62 Конституці України:
Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.
Зглядаючись на вищевказану норму основного Закону України, слід зазначити, що вона закріпила в собі п.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Звід принципів захисту всіх осіб, що піддаються затриманню або ув`язненню в будь-який формі, презумпцію невинуватості.
Презумпція невинуватості об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримі- нального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Отже, правило презумпції невинуватості означає, що обвинувачений може бути визнаний винним у вчиненні злочину і покараний лише за умови, що його вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Принцип презумпції невинуватості охоплює такі демократичні ідеї правосуддя, які як правові положення одержали закріплення в Конституції України, а також глибоко і всебічно конкретизовані в різних нормах кримінально- процесуального законодавства:
- ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, (ч. 2 ст. 62 Конституції України).
Відповідно до положень діючого КПК України вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи зобов`язані прокурор, слідчий, на яких покладається обов`язок виявити обставини, які як викривають, так і виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.
Отже, як зазначалося судом вище, при проведенні досудового слідства стороною обвинувачення було забезпечено повне та об`єктивне дослідження обставин справи, що свідчить про повну наявність доказової бази для обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в даному кримінальному провадженні.
- обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Відповідно до закону доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність суспільно небезпечного діяння, винуватість особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, докази повинні бути отримані тільки уповноваженими на те органами чи посадовими особами, законним способом, з точно і вичерпно передбачених законом джерел, а форма їх фіксації має бути передбачена законом.
Слід зазначити, що, оцінивши всі докази, надані стороною обвинувачення по даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку щодо того, що обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ґрунтується на достатніх доказах.

Отже, враховуючи те, що стороною обвинувачення надано суду належні та допустимі, прямі та не прямі докази щодо винності обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно, обвинувачення ґрунтується доказах, які судом сприймаються як сприйнятливі, суд не має обґрунтованих непереборних сумнівів в наявності події злочину, складу кримінального правопорушення, то суд зобов`язаний винести обвинувальний вирок, так як надані стороною обвинувачення та зібрані судом під час судового слухання кримінального провадження докази підтверджують обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 .
Обгрунтування судом призначення виду та міри покарання.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 :
- п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, а саме, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 як під час досудового,так і під час судового слідства;
- п. 2 ч. 1 ст.66 КК України, а саме,- добровільне відшкодування завданого збитку, про що свідчать показання потерпілої ОСОБА_6 , де вона в судовому засіданні показала, що до обвинуваченого ОСОБА_3 претензій як матеріального, так і морального характеру не має, окрім того, потерпіла ОСОБА_6 під час судового засідання подала клопотання, в якому вона просила залишити свою позовну заяву без розгляду.
Обставин, які згідно ст.. 67 КК України обтяжували б покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , немає.
Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності з положеннями ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, - вчинено тяжкий злочин, проте, вчинений з необережності, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення як умисних злочинів, так і за вчинення злочинів, вчинених з необережності, а також враховує ту обставину, що потерпіла не має до бвинуваченого претензій ні матеріального, ні морального характеру.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 (трьох) до 8 (восьми) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно ст. 12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше 10 ров, відповідно, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин.
Отже, суд вважає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, відповідно, вчинив злочин вперше, вчинив злочин з необережності, шкода, заподіяна злочином, відшкодована обвинуваченим в добровільному порядку, в зв`язку з чим потерпіла не має претензій ні морального ні матеріального характеру, по місцю проживання характеризується позитивно, то його подальше виправлення та перевиховання можливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши йому лише основне покарання у виді позбавлення волі, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з застосуванням положень ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробовуванням), з застосуванням положень ст. 76 КК України, (заходи обмежуючого характеру).

Отже, на підставі ст. 65 КК України суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі з урахуванням особи обвинуваченого та його характеризуючих обставин, які були досліджені судом, є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з застосуванням положення ст. 75 КК України.
Обґрунтування позиції суду.
Згідно положень ст.. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Що стосується розкаювання обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, то суд зазначає про ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 , зглядаючись на його поведінку під час як досудового, так і під час судового слухання справи, переконав суд у своєму щирому розкаюванні, яке, на думку суду, зокрема, має вираз у прощення пробачення у потерпілої як безпосередньо після вчинення злочину, так і в судовому засіданні, у законослухняній поведінці під час слухання справи.
Що стосується відшкодування шкоди, то станом на момент винесення вироку обвинуваченим ОСОБА_3 відшкодовано шкоду потерпілій, крім того, як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_6 , вона просить суд не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_3 міру покарання, пов`язану з позбавленням волі, окрім того, потерпіла просить не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_3 додаткову міру покарання у виді позбавлення прав керування.
Отже, відшкодування шкоди в повному обсязі на момент винесення вироку, наявність вибачення перед потерпілою, на думку суду, слугує як доказ того, що обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся, усвідомив в повному обсязі всю протиправність своєї поведінки, що, відповідно, дає змогу суду застосувати при призначенні покарання засудженому ОСОБА_3 положення ст.ст. 75, 76 КК України.
Що ж стосується позиції прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то до такої позиції в даному випадку суд відноситься критично з огляду на наступне.
Згідно ст. 22 КПК України:
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно, позиція обвинуваченого ОСОБА_3 полягає в тому, що він є єдиним годувальником в сім`ї, так як дружина є пенсіонеркою, він має постійне місце роботи завдяки лише наявності в нього посвідчення водія, а тому позбавлення його прав керування транспортним засобом автоматично поставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище.
До даної позиції обвинуваченого ОСОБА_3 суд відноситься позитивно.
Напроти, суд відноситься критично до позиції державного обвинувачення, яку висловив в судових дебатах прокурор, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід в обов`язковому порядку призначити додаткову міру покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами.
Свою позицію суд обґрунтовує тим, що прокурор в судових дебатах взагалі ніяким чином не обґрунтував, чому призначення додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом є обов`язковим в даному кримінальному провадженні, які існують перепони до не застосування додаткової міри покарання.
Відповідно, суд зважає перш за все на ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 під час вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України не перебував в стані алкогольного сп`яніння, позбавлення прав керування транспортними засобами автоматично поставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище, так як обвинувачений буде позбавлений роботи, та, відповідно, заробітку, потерпіла також наполягає на не позбавленні обвинуваченого прав керування транспортними засобами, окрім того, суд вказує на ту обставину, що законодавцем передбачено санкцією статті не призначення додаткової міри покарання, а тому при наявності покарання в більшому об`ємі, при передбаченні покарання в меншому об`ємі, передбачає законно обґрунтований обов`язок як прокурора при обґрунтуванні позиції про призначення покарання, так і суду при призначенні покарання обґрунтувати призначення покарання в більш тяжкому об`ємі, ніж в меньш тяжкому.
Зважаючи на вищевикладене, враховуючи принцип змагальності сторін, суд вважає, що позиція прокурора щодо призначення додаткової міри покарання поступається позиції обвинуваченого ОСОБА_3 , який просить не призначати додаткову міру покарання.
Цивільний позов.
Так, під час підготовчого судового засідання, яке відбулося 20 травня 2016 року, ОСОБА_13 було визнано цивільним позивачем по даному кримінальному провадженню.
Проте, під час основного судового засідання, яке відбулося 06.06.2016 року, потерпіла по справі, позивачка ОСОБА_6 заявила клопотання про залишення позову без розгляду, що дає суду підстави залишити позов без розгляду з огляду на наступне.
Так, згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли в зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільно процесуального Кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
В даному випадку суд вважає за можливе в рамках кримінального провадження застосувати норми ЦПК України, що стосуються цивільного позову, а саме, - застосувати положення ст.ст. 11, 207 ЦПК України.
Так, згідно п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства), тому суд зобов`язаний залишити заяву без розгляду, якщо позивач, чи його представник, звернувся з таким клопотанням.
Звернення із заявою про залишення позовної заяви без розгляду робить неможливим вирішення спору, навіть якщо на цьому наполягає відповідач. Окрім того, позивач зберігає можливість звернутися з тотожним позовом в майбутньому.
Речові докази.
Питання речових доказів врегульовано положенням ст. 100 КПК України.
На підставі вищевказаної норми КПК України суд приходить до висновку, що:
- автомобіль «УАЗ 3741», номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у власника, - залишити власнику, - Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», адреса: 08150, Київська область, м. Боярка, вул.. Шевченка, 178;
- велосипед «Салют», який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої, - залишити потерпілій, - ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Заходи забезпечення кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, заходи забезпечення кримінального провадження, які передбачені ст. 131 КПК України ні під час досудового слідства, ні під час судового слідства не застосовувалися.
Процесуальні витрати.
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.
Зглядаючись на ту обставину, що судом виноситься обвинувальний вирок, суд приходить до висновку щодо:
- стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця село Слобода Кагарлицького району Київської області, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 2 грудня 1998 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , на користь держави кошти в сумі 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят) грн.. 80 коп за проведення інженерно транспортної експертизи;
- стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця село Слобода Кагарлицького району Київської області, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 2 грудня 1998 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , на користь держави кошти в сумі 613 грн. 80 коп. за проведення інжерено транспортної експертизи;
- стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця село Слобода Кагарлицького району Київської області, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 2 грудня 1998 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , на користь держави кошти в сумі 1231 (одна тисяча двісті тридцять одна) грн.. 44 коп. за проведення інженерно транспортної експертизи.
Враховуючи вищевикладене, Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 2, 11, ч. 2 ст. 286 КК України, ст.ст. 7 10, 17, 22, 23, 84 86, 89, 91 94, 368, ч. 1 ст. 369, 370, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, як за порушення правил безпеки руху транспорту особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, - ОСОБА_10 , і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання, призначивши йому випробування з іспитовим строком на 3 ( три ) роки.
В порядку п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Іспитовий строк ОСОБА_3 відчислювати з 07 червня 2016 року, - з дня постановлення вироку.
Цивільний позов.
Цивільний позов ОСОБА_6 , - залишити без розгляду.
Речові докази.
- автомобіль «УАЗ 3741», номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у власника, - залишити власнику, - Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», адреса: 08150, Київська область, м. Боярка, вул.. Шевченка, 178;
- велосипед «Салют», який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої, - залишити потерпілій, - ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Заходи забезпечення кримінального провадження.
Заходи забезпечення кримінального провадження, які передбачені ст. 131 КПК України ні під час досудового слідства, ні під час судового слідства не застосовувалися.
Процесуальні витрати.
- стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця село Слобода Кагарлицького району Київської області, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 2 грудня 1998 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , на користь держави кошти в сумі 3606 (три тисячі шістсот шість) грн.. 04 коп. за проведення інженерно транспортних експертиз.
Вирок може бути оскаржений на підставі та в порядку п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кагарлицький районний суд.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку на підставі ч. 6 ст. 376 КПК України вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право на підставі п. 6 ст. 376 КПК України отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1