ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/3736/14-к
Провадження № 1-кп/210/25/16

"23" серпня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000194 від 29 березня 2014 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, пенсіонера, інваліда ІІ групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

сторони кримінального провадження та інші учасники, які приймали участь у судовому розгляді: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 , представник потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:
Так, 29 березня 2014 року в темний час доби, приблизно о 21 годині 00 хвилин водій ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21124» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по освітленій проїзній частині дороги вул. Косіора з боку вул. Стрєльнікова у напрямку вул. Землячки в Дзержинському районі м. Кривого Рогу, порушуючи вимоги п.п. 2.9 а), Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- «2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;».

В цей же час, попереду руху автомобіля, в районі електричної опори № 158, перед пішохідним переходом позначеним дорожнім знаком 5.35.1 та дорожньою розміткою 1.14.1 зупинився невстановлений транспортний засіб, так як по дорожній розмітці пішохідного переходу в темпі звичайного кроку, з права наліво по ходу руху автомобіля «ВАЗ 21124», проїжджу частину дороги вул. Косіора, почали перетинати пішоходи особа пішохід ОСОБА_8 та її малолітній онук ОСОБА_12 .

Водій ОСОБА_3 наближаючись до пішохідного переходу на якому перебували пішоходи, маючи об`єктивну можливість спостерігати, що перед пішохідним переходом зупинився невстановлений транспортний засіб, проявив злочинну самовпевненість, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не зменшуючи швидкості, продовжив свій рух у зазначеному напрямку, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5, 2.3, 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно до яких:

«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні ... загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ...б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування ним у дорозі»;

«18.1.Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.;»

«18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.».

Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21124» в районі електричної опори № 158 по вул. Косіора в Дзержинському районі м. Кривого Рогу, допустив наїзд керованого ним автомобіля на пішоходів ОСОБА_8 та її малолітнього онука ОСОБА_13 , які перетинали проїжджу частину дороги вул. Косіора по пішохідному переходу позначеному дорожнім знаком 5.35.1 та дорожньою розміткою 1.14.1.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходи ОСОБА_8 та її малолітній онук ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження.

Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_14 , усвідомлюючи свою причетність до суспільно-небезпечного діяння, порушуючи вимоги п. 2.10 Правил Дорожнього руху України, з місця дорожньо-транспортної пригоди зник.

Згідно висновку експерта № 942 від 20.05.2014 року потерпіла ОСОБА_8 отримала травми у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння і заснування черепу, забою головного мозку, субарохноїдального крововиливу, перелому величних кісток і верхньої щелепи, перелому кісток спинки носу з ушкодженням орбіт і спинок гайморових пазух з переходом на крилоподібну кістку ліворуч, закритого перелому кісток лівої гомілки в нижній третині, забійної рани голови, синців обличчя. За своїм характером виявлені у неї ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Згідно висновку експерта № 881 від 06.05.2014 року потерпілий ОСОБА_13 отримав травми у вигляді: підшкірної гематоми голови, синців та садна обличчя, закритого перелому нижньої третини лівої стегнової кіски та верхньої третини обох кісток гомілки з задовільним стоянням уламків. За своїм характером виявлені у нього ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше доби).

Між порушенням водієм ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - спричиненням потерпілій ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, а потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесного ушкодження є прямий причинний зв`язок.

Допитий у судовому засіданні обвинувачений свою провину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро покаявся. Пояснив, що того вечера він рухався на своєму автомобілі по вул. Косіора, перед пішохідним переходом зупинились дві машини. Він їхав посередині, не зупинився і «пролетів» метрів сто. Як так сталось детально пояснити не зміг.

На запитання прокурора обвинувачений пояснив, що вживав бутилку вина, не загальмував, так як не зрозумів що сталось, хотів утекти, перелізти через забор, т.я. прибігли люди та почали його тягнути.

На запитання представника потерпілих обвинувачений пояснив, що по вул. Косіора дві полоси. В районі перехрестя по вул. Костенко темно, але освітлення є. Ризикнув проїхати, думав що встигне. Потім коли він тікав, попереду його хтось підрізів, щоб зупинити. Він зупинився біля «Потато хаус», хотів перелізти через забор, але не зміг бо його почали тягнути люди.

На запитання захисника обвинувачений пояснив, що він не пам`ятає, яка була швидкість руху транспортного засобу, коли він наблизився до пішохідного переходу. Також зазначив, що потерпілих відкинуло в сторону тротуару, звідки вони виходили.

Також під час допиту обвинувачений зазначив, що відшкодував потерпілому ОСОБА_7 на лікування бабусі 26000,00грн. Не відмовляється від відшкодування завданої матеріальної шкоди. Зазначив, що оскільки транспортний засіб заарештований, він його не може продати та не може заробляти гроші. Моральну шкоду визнає, але в якому розмірі пояснити не може, так як не може її оцінити.

Просить його суворо не карати, щиро кається у скоєному, усвідомив наслідки своїх дій.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , судові показал, що увечері дня події ДТП, у нього за адресою: АДРЕСА_2 в гостях були ОСОБА_15 (син), потерпілі ОСОБА_8 , малолітній ОСОБА_9 .. Вони вийшли на вулицю. Хвилин через 15-20 зателефонував син ОСОБА_15 та кричив у слухавку, що бабусю і Нікіту збила машина. Він одягнувся і побіг на місце події так як це було недалеко. На перехресті вулиць, де розтащований НК «Голівуд», знаходиться трамвайна зупинка. Бабушка ( ОСОБА_8 ) знаходилась на перехресті в напівлежачому становищі. Син сказав, що її від удару відкинуло. Племінник (малолітній ОСОБА_9 ) лежав практично на пішохідному переході, ближче до трамвайних рельс. Світофору там не має, але є пішохідний перехід. Бабушка ( ОСОБА_8 ) тривалий час перебувала в реанімації, 21 день вона була в комі. Обвинувачений відшкодував на лікування 26000,00грн. 6000,00 грн. після ДТП, та після арешту майна ще 20000,00грн. Потерпіла ОСОБА_8 доводиться йому матір`ю, від ДТП у неї 24 переломи, вона не ходить, прикута до ліжка, не може їсти тверду їжу, оскільки стоїть пластина. Вживає йогурти, їжу, перемелену блендером через шприц та трубочку .

Крім вищенаведеного, потерпілий підтримав свій цивільний позов, просив його задовольнити. Також наполягав на застосуванні до обвинуваченого реальної міри покарання з покладанням додаткового покарання позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до положень ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В силу ст. 24 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Згідно з ст. 349 КПК України обсяг доказів, та порядок їх дослідження вирішується з урахуванням думки учасників судового провадження.

Учасники кримінального провадження не наполягали на виклику для безпосереднього допиту потерпілої ОСОБА_8 , оскільки остання за станом здоров`я не має можливості прибути до суду, та її інтереси представляє ОСОБА_16 та адвокат ОСОБА_10 , а також потерпілого малолітнього ОСОБА_9 (2007р.н.) в силу його віку та стану після ДТП, оскільки його інтереси, також представляє адвокат ОСОБА_10 , у зв`язку з чим їх допит не здійснювався.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 висунуто звинувачення у вчиненні тяжкого злочину, суд, з урахуванням позиції учасників кримінального провадження, визнав за необхідне допитати свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_15 .

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , будучи під присягою, судові показав, що він їхав з «Восхода» на своєму автомобілі, та побачив що на пішоходному переході лежить жінка і дитина. Біля дитини була жінка. На перехресті (театральному) зліва аптека, справа «ПриватБанк», прямо НК «Голівуд». Перехрестя нерегульоване. Він зупинився, хотів надати допомогу, а жінка, яка вже надавала допомогу, показала що: «Он він поїхав, той який збив..». Попереду нього (свідка) біг хлопець. І він (свідок) почав наздоганяти втікача. Він (свідок) обігнав втікача, підрізав, і обвинувачений звернув у тупик на «Будинок побуту». Зупинились, увімкнули аварійку. Обвинувачний не виходив. Свідок зателефонував в міліцію. До них підбіг таксист, а людина в авто (обвинувачений), вийшов з машини і пішов у сторону стройки. Йому задали запитання: «Куди йдеш?!», на що він відповів «У туалет». Обвинувачений хотів перелізти через забор, він був без костилів.

На запитання прокурора та захисту свідок ОСОБА_17 пояснив, що він рухався на транспортному засобі «Хюндай акцент», швидкість руху була не велика. Він почав «підрізати» обвинуваченого, який продовжував рухатись на своєму автомобілі, до узбіччя, щоб зупинити його та блокувати його рух.

Допитаний під присягою у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 (на момент допиту в суді досяг повноліття) пояснив, що ОСОБА_8 доводиться йому бабусею, а ОСОБА_9 братом. Увечері, перед подією ДТП, він разом з бабусею та братом вийшли на вулицю. Вони йшли на зупинку трамваю «Театральна». До перехрестя вони підійшли з вулиці ОСОБА_18 , через дорогу в бік зупинки. Вони зупинились перед пішохідним переходом, переконались у тому, що зупинились машини, та пішли. Раптово швидко та різко виїхала машина. Бабуся встигає відштовхнути ОСОБА_19 , вона тримала його за руку. Він (свідок) встиг відреагувати і встиг відскочити у бік. Обвинувачений збиває бабусю і ОСОБА_19 , їх двох від удару відштовхнуло вперед трохи в сторону. Спершу свідок підбіг до брата, оскільки подумав що від удару той помер, потім до бабусі. Біля них зупинилась машина. І він (свідок) подумав, що зупинився той, хто збив. Але той хто збив не зупинився. І він повернувся назад до потерпілих. Також зазначив, що бабуся на момент допиту перебуває у важкому стані. Свідок також зазначив, що водій автівки, яка збила його брата та бабуся, за його переконанням рухався зі швидкістю 100км/год.

Клопотань про виклик інших свідків не надходило.

Покази вищевказаних свідків є логічними, не суперечать показам обвинуваченого, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів в їх достовірності, тому суд визнає їх належними та допустимими доказами вини обвинуваченого в пред`явленому звинуваченні за наведених вище фактичних обставин.

Крім визнання своєї вини самим обвинуваченим, показів допитаного в суді потерпілого, та свідків, вина ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця ДТП від 29 березня 2014 року, під час якого оглянуто місце ДТП не регульоване перехрестя вул. Косіора-Костенко у м. Кривому Розі, та з якого вбачається, що ДТП мало місце в темний час доби на не регульованому перехресті з пішохідним переходом, освітлення штучне, видимість не обмежена, встановлено що транспортний засіб поїхав з місця ДТП, зафіксовано пошкодження транспортного засобу ВАЗ 21124, р.н. НОМЕР_1 , а також схемою ДТП та фото таблицями до протоколу огляду із загальним виглядом місця ДТП, виявлених слідів після ДТП;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09 квітня 2014 р., в ході якого свідок ОСОБА_15 за участі понятих на місці ДТП розповів про обставини наїзду на його бабусю та брата, а також схемою до протоколу слідчого експерименту та фототоблицею до нього.

Вищевказані письмові докази протоколи слідчих дій є належними та допустимими доказами, складені відповідно до вимог КПК України та не оспорюються учасниками кримінального провадження, клопотань про їх виключення з обсягу доказів не надходило.

Крім того, наявність в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого діяння підтверджується висновками експертиз, а саме:

- висновком судово-медичної експертизи № 942 від 20 травня 2014 року щодо ОСОБА_8 , 1946р.н., згідно якого на тілі ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлені наступні тілесні ушкодження - відкрита черепно-мозкова травма; переломи кісток склепіння і заснування черепу; забій головного мозку; субарахноідальний крововилив; переломи виличних кісток і верхньої щелепи; перелом кісток спинки носу з ушкодженням орбіт і стінок гайморових пазух з переходом на крилоподібну кістку ліворуч; закритий перелом кісток лівої гомілки в нижній третині; забійна рана голови, синці обличчя. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя . П.2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверд наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. Ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, які могли мати як обмежену так і необмежену травмуючю поверхню або при ударі об такі предмети, що могло бути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди, при наїзді на потерпілу рухавшогося автомобіля, тобто при обставинах вказаних в постанові про призначення судово-мєдичиної експертизи. Час виникнення ушкоджень відповідає 29.03.2014 року;

- висновком судово-медичної експертизи № 881 від 06 травня 2014 року щодо ОСОБА_9 , 2007р.н., згідно якого на тілі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлено тілесні ушкодження , а саме підшкірна гематома голови, синці та садна обличчя, закритий перелом нижньої третини лівої стегнової кістки та верхньої третини обох кісток гомілки з задовільним стоянням уламків. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості тілесним ушкодженням за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби.. П.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 .р. №6. Тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, або при ударі об такі ж предмети, що могло бути в обстановці дорожньо-транспортної пригоди. Давність виявлених ушкоджень ( згідно медичним документам ) може відповідати 29.03.2014року

- висновком судової авто технічної експертии від 16 квітня 2014 року за № 58/27-98, згідно якої водій автомобіля «ВАЗ-21124» ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти ДТП, діючи у відповідності до вимог п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_3 з керування автомобілем «ВАЗ-21124» вбачаються невідповідності вимогам п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, котрі з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, що настала.

Вищенаведені висновки експертиз здобуті у спосіб, передбачений КПК України, є належними та допустимими доказами, належним чином аргументовані, та не викликають сумнівів в їх достовірності, правильності та повноти.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_3 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження та визнає його винним.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує ступень тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність пом"якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як вказує законодавець у ст. 50 КК України, - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставіст. 75 КК України суд також повинен урахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Обтяжуючою обставино, згідно ст. 67 КК України, суд визнає скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено належними доказами, зокрема висновком ПНД за № 939 від 29.03.2014року.

Пом`якшуючою покарання обставиною, згідно ст. 66 КК України, є щире розкаяння в скоєному, часткове відшкодування збитків.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, є необережним і відноситься до категорії тяжких злочинів.

Враховуючи те, що обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, покаявся у вчиненому, та частково відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_7 (у розмірі 26000,00грн.), раніше не судимий (в силу ст. 89 КК України), має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, є інвалідом другої групи, пенсіонер, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, однак на момент ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння, враховуючи поведінку обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди, а саме намагання втекти від відповідальності, залишити місце події, ненадання медичної допомоги потерпілим, суд, вважає необхідним призначити покарання в межах санкції частини 2 ст.286 України, у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімального.

Суд, враховуючи позицію потерплих, які наполягають на застосування суворого покарання, наявність обтяжуючих покарання обставин, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`ягніння, поведінку обвинуваченого після ДТП, не зважаючи на наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, та особу обвинуваченого, не вбачає підстав для застосуванням звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням та покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів на думку суду не можливо досягти без ізоляції його від суспільства.

Розглядаючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, та враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 зі змінами Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті де йдеться про те, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд, враховуючи що обвинувачений є інвалідом другої групи, пенсіонером, щиро розкаявся, активно сприяв в розкритті злочину, частково відшкодував шкоду, однак даний злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння, від ДТП постраждали дві особи, у тому числі й малолітня дитина, ДТП сталося на пішохідному переході, що є суттєвою обставиною, впливає на тяжкість покарання.

В ході судового розгляду об`єктивних доказів того, що обвинувачений використовує транспортний засіб для заробітку, та це є єдиним джерелом його доходу не здобуто. Обвинувачений дійсно частково відшкодував завдану шкоду одному з потерпілих, що не заперечується учасниками судового розгляду, однак така шкода не відшкодована в повному обсязі, оскільки потерпіла ОСОБА_8 потребує подальшого лікування, а потерпілому ОСОБА_9 шкода взагалі не відшкодована.

З урахуванням встановлених судом обставин, з урахуванням того, що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння (згідно висновком ПНД від 29.03.2014 року за № 939 обвинувачений перебував в стані гострої інтоксикації алкоголем) суд приходить до висновку про необхідність застосування до винного додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України - позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Враховуючи наявність пом`якшуючих обставин, часткове відшкодування шкоди, наміри відшкодовувати спричинену шкоду, про що заявлено обвинуваченим, суд вважає за необхідне застосувати додаткове покарання на мінімальний строк, визначений ст. 55 КК України на один рік, що буде достатнім для виправлення обвинувачення та запобігання скоєння ним в майбутньому аналогічних злочинів.

Суд вважає, що призначення такого покарання є справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання скоєння ним правопорушень у сфері безпеки руху в майбутньому.

Підстави для призначення покарання з урахуванням ст. 75 КК України, виходячи із обставин ДТП та тяжкості його наслідків, відсутні. Підстав для застосування положень ст. 69 КК України також не вбачається.

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого за ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу особисте зобов`язання слід залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Захід забезпечення кримінального провадження тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом правом керування транспортним засобом строком на два місяці, втратив чинність 22 червня 2014 року.

Захід забезпечення кримінального провадження арешт майна, застосований за ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, а саме арешт автомобілю ВАЗ 21124 р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності обвинуваченому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15.09.2007року залишити в силі до вирішення питання про його скасування.

Речові докази відсутні.

Витрати на проведення авто-технічної експертизи за № 58/27-98 від 16.04.2014р. підлягають стягненню з обвинуваченого в порядку ст. 122, 124 КПК України.

Вирішуючи цивільні позови (з урахуванням їх уточнень) потерпілих ОСОБА_9 від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_20 та адвокат ОСОБА_10 до ОСОБА_3 , а також потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_3 та ПрАТ СК «ПЗУ Україна», суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає такі елементи, як шкода, протиправність поведінки, причинний зв`язок між ними, а також за виключенням передбачених законом випадків, вина заподіювача шкоди, тобто відшкодуванню підлягає тільки та шкода, яка є об`єктивним наслідком протиправної дії чи бездіяльності.

Згідно з ст. 1166, ст.1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана майноу, особистим немайновим правам, а так само і майну фізичної особи, неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В силу ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, і така шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Наявність у потерпілої ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень об"єктивно підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та судового розгляду доказами, зокрема висновком експертизи та довідками з медичних установ.

Наявність у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості також об"єктивно підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та судового розгляду доказами, зокрема висновком експертизи та довідками з медичних установ.

Матеріальна шкода, завдана потерпілім підтверджується товарними чеками, видатковими накладними, рецептами на придбання ліків.

В ході судового розгляду встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Як вбачається з матеріалів справи, 15 січня 2014 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_3 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6347655, забезпечений транспортний засіб ВАЗ 21124, д.н. НОМЕР_1 .

За наслідками підготовчого судового засідання до участі у справі в якості цивільного співвідповідача за клопотанням сторін було залучено ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Разом із тим, зі змісту заявлених цивільних позовів, з урахуванням їх уточнень, цивільні позивачі не пред`являють вимог матеріально-правового характеру до страховика.

Крім того, від сторони потерпілих надійшли заяви про залишення позовних вимог до страховика без розгляду.

Оскільки фактично позовні вимоги до страховика не заявлялись, тобто відсутній предмет спору, підстав для розгляду позовних вимог до страховика не вбачається. ТОму позов до страховика слід залишити без розгляду, що не позбавляє права потерпілих в подальшому вирішити спір зі страховиком в порядку цивільного судочинства.

Суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що ОСОБА_3 має поліс обов`язкового страхування цивільно-правовї відповідальності, саме він має відповідати за завдану внаслідок ДТП шкоду, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (закон № 1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов»язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою до застосування всіма судами.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 є належним відповідачем і з нього слід стягнути як матеріальну, так і моральну шкоду на користь потерпілих.

Суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_8 слід стягнути матеріальну шкоду у розмірі 65357,23грн.

Вирішуючи розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, суд, враховуючи обставини ДТП, поведінку обвинуваченого після ДТП, під час досудового розслідування та під час судового розгляду, наслідків ДТП, виходячи із вимог розумності та справедливості та співмірності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_8 200000,00грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Також підлягають задоволенню вимоги щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00грн., та зазначені кошти підлягають стягненню з обвинуваченого виходячи з наступного.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", згідно з яким розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, до яких згідно з ст. 118 КПК України належать витрати на правову допомогу.

Витрати на правову допомогу підтверджені належними доказами, статус особи, яка набдала праву допомогу підтверджено адвокатським посвідченням, такі витрати не суперечать вимогам закону, тому підлягають стягненню з обвинуваченого у розмірі 1500,00грн.

З аналогічних підстав суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_20 , тому з обвинуваченого слід стягнути на коисть потерпілого матеріальну шкоду в розмірі 664,47грн., моральну шкоду в розмірі 40000,00грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00грн.

Керуючись ст. ст. 122, 124, 128, 129, 369 - 371, 373 - 376 КПК України; суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу та з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк в один рік.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 в порядку виконання вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 особисте зобов`язання залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов ОСОБА_8 до Приватного акціонерного товариства СК «ПЗУ Україна» - залишити без розгляду

Цивільний позов ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до ОСОБА_3 - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 65357,23 (шістдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят сім грн. двадцять три коп..); на відшкодування моральної шкоди 200000,00 (двісті тисяч)грн.., на відшкодування витрат на правову допомогу 1500,00 (одна тисяча п`ятсот грн..)

Цивільний позов ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_20 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) до ОСОБА_3 - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_20 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) матеріальну шкоду у розмірі 664,47грн. (шістсот шістдесят чотири грн.. сорок сім коп.), моральну шкоду в розмірі 40000,00грн. (сорок тисяч грн..), та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот грн..)

Стягнути з ОСОБА_3 на рахунок експертної установи за проведення експертизи №58/27-98 від 16.04.2014р. витрати у розмірі 343,98 (триста сорок три грн. дев`яносто вісім коп.).

Запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого за ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу особисте зобов`язання слід залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Захід забезпечення кримінального провадження арешт майна, застосований за ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, а саме арешт автомобілю ВАЗ 21124 р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності обвинуваченому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15.09.2007року залишити в силі до вирішення питання про його скасування.

Матеріали кримінального провадження № 0000194 від 29 березня 2014 року, залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі за № 210/3736/14-к, провадження № 1-КП/210/25/15.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1