Справа №454/642/13-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2016 р. Сокальський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сокалі кримінальне провадження /внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 02.01.2013 року/ про обвинувачення

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця , уродженця с.Хлівчани Сокальського району та жителя АДРЕСА_1 , одруженого , освіта середня-спеціальна , працюючого монтажником на Червоноградському заводі металоконструкцій , раніше судимого вироком Сокальського районного суду від 1 квітня 2015 року за ст. 126 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень, згідно ст. 89 КК України не судимий ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 125 ч.1 КК України,-

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця , уродженця с.Хлівчани Сокальського району та жителя АДРЕСА_1 , одруженого , освіта середня-спеціальна , не працюючого, раніше не судимого ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 125 ч.1 КК України,-

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, українця , уродженця с.Хлівчани Сокальського району та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого , освіта середня , не працюючого, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 296 ч.3 КК України,-

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, українця , уродженця с.Хлівчани Сокальського району та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого , освіта вища , не працюючого, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 296 ч.3 КК України,-

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, українця , уродженця с.Хлівчани Сокальського району та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого , освіта середня , не працюючого, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 125 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового слідства обвинувачений ОСОБА_11 обвинувачується в тому , що 01 січня 2013 року близько 04 год. 00 хв., перебуваючи на вулиці в с.Хлівчани Сокальського району Львівської області, маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень, на грунті раптово виниклих не приязних відносин , кулаком руки зжатої в кулак, наніс удар в переносицю ОСОБА_13 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 003/2013 від 04.01.2013 року у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці перенісся, синців в ділянках нижньої повіки та в лівій поперековій ділянці, які могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів , можливо 01.01.2013 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає , що встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_11 у нанесенні ним умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Органом досудового слідства обвинувачений ОСОБА_12 обвинувачується в тому , що 01 січня 2013 року близько 07 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні бані в с.Хлівчани Сокальського району Львівської області, маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень, на грунті раптово виниклих не приязних відносин , за допомогою рук, наніс тілесні ушкодження ОСОБА_16 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 002/2013 від 04.01.2013 року у ОСОБА_16 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани на внутрішній поверхні верхньої губи , синців в ділянці чола та перенісся, саден в ділянці правого передпліччя, які могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів , можливо 01.01.2013 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Окрім цього , органом досудового слідства обвинувачений ОСОБА_12 обвинувачується в тому , що 01 січня 2013 року близько 10 год. 00 хв., перебуваючи на вулиці в в с.Хлівчани Сокальського району Львівської області, маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень, на грунті раптово виниклих не приязних відносин , чолом , наніс удар ОСОБА_13 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 003/2013 від 04.01.2013 року у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці перенісся, синців в ділянках нижньої повіки та в лівій поперековій ділянці, які могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів , можливо 01.01.2013 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає , що встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_12 у нанесенні ним умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Органом досудового слідства обвинувачений ОСОБА_13 обвинувачується в тому , що 01 січня 2013 року близько 04 год. 00 хв., з метою вчинення хуліганських дій, перебуваючи в громадському місці , яким являється вулиця в с.Хлівчани Сокальського району Львівської області, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, показуючи свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки , діючи в групі та користуючись підтримкою ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , матеріали відносно останнього виділені судом в окреме провадження в зв`язку із його розшуком , які завдали удари ОСОБА_12 , завдав декілька ударів ногами та руками по тілу ОСОБА_12 , який припиняв хуліганські дії ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 щодо побиття ОСОБА_18 , тобто вчинив опір громадянину, який припиняв хуліганські дії.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 047/2013 від 05.02.2013 року у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рубців в потиличній та тім`яній ділянках голови , по задній поверхні правого та лівого ліктьового суглобів, по попередній поверхні колінного суглобу, які могли утворитися після загоєння ран внаслідок дії тупих твердих предметів, та рубця на правій здухливинній ділянці, який міг утворитися після загоєння рани внаслідок дії тупо-загостенного предмету, тобто при обставинах 01.01.2013 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає , що встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_13 у хуліганстві, пов`язаному з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, тобто у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.296 КК України.

Органом досудового слідства обвинувачений ОСОБА_14 обвинувачується в тому , що 01 січня 2013 року близько 04 год. 00 хв., з метою вчинення хуліганських дій, перебуваючи в громадському місці , яким являється вулиця в с.Хлівчани Сокальського району Львівської області, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, показуючи свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки , діючи в групі та користуючись підтримкою ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , матеріали відносно останнього виділені судом в окреме провадження в зв`язку із його розшуком , завдав декілька ударів ногами та руками по тілу ОСОБА_12 , який припиняв хуліганські дії ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 щодо побиття ОСОБА_18 , тобто вчинив опір громадянину, який припиняв хуліганські дії.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 047/2013 від 05.02.2013 року у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рубців в потиличній та тім`яній ділянках голови , по задній поверхні правого та лівого ліктьового суглобів, по попередній поверхні колінного суглобу, які могли утворитися після загоєння ран внаслідок дії тупих твердих предметів, та рубця на правій здухливинній ділянці, який міг утворитися після загоєння рани внаслідок дії тупо-загостенного предмету, тобто при обставинах 01.01.2013 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає , що встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_14 у хуліганстві, пов`язаному з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, тобто у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.296 КК України.

Органом досудового слідства обвинувачений ОСОБА_15 обвинувачується в тому , що 01 січня 2013 року близько 20 год. 00 хв., перебуваючи на вулиці в с.Хлівчани Сокальського району Львівської області, маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень, руками сжатими в кулаки , наніс декілька ударів в обличчя ОСОБА_11 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 017/2013 від 09.01.2013 року у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, часткового зламу коронок трьох зубів, забою верхньої губи, огруддя та правого колінного суглобу, які могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів , можливо при обставинах та в час 01.01.2013 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає , що встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_15 у нанесенні ним умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Дослідивши докази по справі, представлені органом досудового слідства, та докази здобуті під час судового слідства , вислухавши покази обвинувачених, потерпілого , свідків, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачення за ст. 296 ч.3 КК України не знайшло свого підтвердження , оскільки фактичні обставини справи, встановлені судом, не відповідають тим, що викладені в обвинувальному акті .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, оскільки показав , що жодного хуліганства він не вчиняв, оголошене йому повідомлення про підозру від 25.02.2016 року було без погодження з процесуальним прокурором ( без підпису), справу всю йому слідчий не дав для ознайомлення, а він лише частково переглянув її, оскільки слідчий сказав, що немає часу і обвинувачений ОСОБА_14 сфотографував всю справу на фотоапарат і в нього він зможе ознайомитися, в прокуратуру із скаргами він не звертався , оскільки в нього на той час не було захисника. Просив суд його виправдати за ст. 296 ч.3 КК України та відмовився давати інші покази по справі .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, оскільки жодного хуліганства він не вчиняв , оголошене йому повідомлення про підозру від 25.02.2016 року було без погодження з процесуальним прокурором ( без підпису), він сфотографував всю справу на фотоапарат . Просив суд його виправдати за ст. 296 ч.3 КК України та відмовився давати інші покази по справі .

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні показав , що вони з дружиною вирішили після зустрічі нового 2013 року вийти в центр села та зустріти новий рік з іншими друзями. Вони з друзями зайшли в бар і присіли випити шампанського. Приблизно через годину ( в 4 годині) він вийшов з приміщення бару і побачив на відстані 50 метрів від бару , що на снігу лежить юнак і його б`ють якісь хлопці. Він підійшов до хлопців і впізнав серед них ОСОБА_14 та ОСОБА_17 . На землі лежав ОСОБА_19 . Він бачив лише ОСОБА_17 , який бив ОСОБА_19 , а інших хлопців хто його бив він не бачив. Він зробив хлопцям зауваження, що не можна бити ОСОБА_19 . Однак ОСОБА_14 взяв його за корпус та сказав йому, щоб він не втручався і вони самі розберуться. Після цього почалася між ними шарпанина і він почав хлопців стримувати. ОСОБА_19 в цей час кудись втік. Хлопці вирвалися від нього , на ньому порвали одяг і почали наносити йому удари і він впав на сітку. Його побили ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 . Після цього прибіг його швагро ОСОБА_11 , і він та інші хлопці почали їх розбороняти. Він запитував хлопців, за що його б`ють. ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 після цього втікли. Він в цей вечір вживав алкоголь шампанське. Просить обвинувачених покарати згідно закону. В його діях була самооборона, бо він захищав людину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 047/2013 від 05.02.2013 року у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рубців в потиличній та тім`яній ділянках голови , по задній поверхні правого та лівого ліктьового суглобів, по попередній поверхні колінного суглобу, які могли утворитися після загоєння ран внаслідок дії тупих твердих предметів, та рубця на правій здухливинній ділянці, який міг утворитися після загоєння рани внаслідок дії тупо-загостенного предмету, тобто при обставинах 01.01.2013 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засідання в якості свідка слідчий ОСОБА_20 показав, що він раніше працював слідчим Сокальського РВ ГУМВСУ та проводив досудове розслідування по цій справі. Він не пригадує чи він визнавав ОСОБА_19 потерпілим та чи допитував його як потерпілого. Якщо ОСОБА_19 звертався із відповідною заявою , то мав би визнати його потерпілим, але він цього не пригадує . ОСОБА_12 він визнав потерпілим , вручив пам`ятку про його права та допитав 26.02.2013 року , тобто вже після того, як він 25.02.2013 року він оголосив підозрюваним ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 про закінчення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Він не може пояснити суду чому після того як він 25.02.2013 року він оголосив підозрюваним ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 про закінчення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, він продовжив 26.02.2013 проводити слідчі дії, зокрема проводив допит свідка ОСОБА_21 , оголосив про підозру ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , провів допити підозрюваних ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , визнав ОСОБА_12 потерпілим за ст. 296 ч.3 КК України та допитав його , долучив певні документи. Він не знає чи це він законно зробив , але вважає , що закінченням досудового розслідування є момент складання ним обвинувального акту по даному кримінальному провадженні. В реєстрі матеріалів досудового розсдудування він вказав лише проведені ним процесуальні слідчі дії без зазначення нумерації та кількості аркушів, оскільки всі інші документи не потрібно вказувати. Він не погоджується з твердженням захисника, що коли оголошувалася підозра ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 не було підпису погодження процесуального прокурора. Він ні на кого з учасників кримінального провадження жодного тиску не чинив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показала, що вони з друзями зустрічали в барі с.Хлівчани новий 2013 рік. Під час цього святкування було кілька епізодів конфліктів. Під час першого конфлікту, її чоловік ОСОБА_12 сидів в барі і вийшов на вулицю з якимось хлопцями. Через певний проміжок часу зайшла в бар якась жінка і сказала, що її чоловік пішов дивитись на якусь бійку. Хто бився на вулиці ця жінка не знала. Через 15-20 хвилин вона пішла подивитись на вулицю , що там відбувається. Вона побачила, що ОСОБА_17 та ОСОБА_14 наносили удари ОСОБА_18 .. На вулиці був голольод і ОСОБА_17 та ОСОБА_14 підбивали ноги ОСОБА_18 і він падав на землю, а вони тоді копали ОСОБА_18 . ЇЇ чоловік почав відтягувати ОСОБА_17 та ОСОБА_14 від ОСОБА_18 , та сказав останньому , щоб він тікав , поки він їх затримує. ОСОБА_18 втік кудись за бар. Тоді вона побігла в бар покликати на допомогу брата ОСОБА_11 . Між ОСОБА_17 , ОСОБА_14 і ОСОБА_12 почалася суперечка , чого останній втручається в їх справи , оскільки він є вже жонатий і його час вже пройшов. ОСОБА_12 відповів їм , що в їх час лежачих не били. ОСОБА_17 та ОСОБА_14 схопили ОСОБА_12 ззаді за одяг , йому хтось підбив ноги і він впав. Після цього вони почали копати лежачого ОСОБА_12 . Вона почала кричати. Прибігли на її крики ОСОБА_13 , ОСОБА_23 та ОСОБА_11 .. Хлопці розборонили драку. ОСОБА_11 нікому ударів не наносив, бо розбороняв їх. Після цього прибіг ОСОБА_24 і тоді він , та ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 штовхнули ОСОБА_12 землю та почали його бити. Знову прибіг ОСОБА_23 та розборонили хлопців.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 показав, що він новий 2013 рік зустрічав в кафе в с.Хлівчани з друзями. Вже після зустрічі нового року вони з друзями сиділи в барі , коли в бар зайшов ОСОБА_25 та сказав , що на вулиці бють ОСОБА_12 . Він вибіг з друзями на вулицю та почали відтягувати ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 від ОСОБА_12 , щоб припинити бійку між ними. ОСОБА_15 на вулиці не було. Після цього бійка припинилася , а він пішов в бар . Під час цього конфлікту він нікому ударів не наносив. ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 теж пішли з місця події.

Свідок ОСОБА_19 в судове засідання неодноразово не прибув, хоча повідомлявся належним чином про час та місце судових засідань , доставити приводом його в судове засідання згідно клопотань учасників судового розгляду також не було можливим. Слід зазначити , що відповідно до ст. 327 ч.2 КПК України забезпечення прибуття до суду свідків здійснюється тією стороною кримінального провадження , яка заявила клопотання про їхній виклик. Суд в силу дії принципу диспозитивності , безумовно, лише повинен сприяти явці цих осіб шляхом судового виклику. Суд неодноразово викликав даного свідка в судове засідання та судом виносились ухвали про привід свідка в судове засідання згідно клопотань учасників процесу. Однак з матеріалів кримінального провадження вбачається , що ОСОБА_19 не був визнаний як потерпілий по справі, йому не вручали пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, не допитували як потерпілого, не призначали відносно нього судово-медичної експертизи щодо наявності тілесних ушкоджень та взагалі слідчим з ним крім одного допиту як свідка 21.02.2013 року в межах кримінального провадження № 0000005 від 02.01.2013 року за ст. 125 ч.1 КК України не проводилось жодних інших слідчих дій .

В суд через канцелярію Сокальського районного суду Львівської області 02.02.2016 року надійшла нотаріально завірена приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_26 заява від свідка ОСОБА_18 від 25.01.2016 року зареєстровано в реєстрі за № 130, яка була оголошена та досліджена судом в судовому засіданні , наступного змісту : йому ( ОСОБА_18 ) стало відомо про те, що його викликають на 05.02.2016 року на 15 год. 30 хв. в судове засідання у даному кримінальному провадженні для дачі пояснень з приводу ніби то події його побиття, яке так як би мало місце 01.01.2013 року у селі Хлівчани Сокальського району Львівської області. У вказаний час він не буде мати змоги з`явитися у Сокальський районний суд Львівської області, так як 28.01.2016 року від`їзджає на тривалий термін до Російської Федерації. Крім того він бажає заявити , що ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 ніколи його не били і він завжди перебував та перебуває з ними у хороших дружніх стосунках і ніколи до них не мав і не має будь-яких претензій. Він ніколи на них не писав і не збирається писати будь-яких заяв в правоохоронні органи . Саме такі пояснення він давав з даного приводу на досудовому слідстві у Сокальському РВ ГУМВС України у Львівській області. Всі решта заяв , які надруковані , і які так як би скріплені його підписом, написані не ним, або оформлені шахрайським способом. Він ні до кого не має жодних претензій , і йому ніхто не спричиняв тілесних ушкоджень та не бив його. Просить його більше не турбувати з даного приводу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до даної нотаріально завіреної заява від свідка ОСОБА_19 від 25.01.2016 року, яка надійшла через канцелярію Сокальського районного суду Львівської області 02.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 ніколи не били ОСОБА_18 , тобто не вчиняли відносно нього жодних хуліганських дій, і він під час досудового слідства як свідок давав аналогічні покази слідчому . Доказів протилежного , тобто побиття ОСОБА_19 громадянами ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , сторона обвинувачення та сторона захисту суду не надали, та суд в судовому засіданні не здобув.

Також в матеріалах кримінального провадження відсутній витяг з кримінального провадження № 0000005 від 02.01. 2013 року , що свідчив би про внесення слідчим ОСОБА_20 будь якої заяви ОСОБА_18 про вчинення відносно нього будь якого злочину в ЄРДР та в судовому засіданні сторона обвинувачення та сторона захисту суду не надали таких доказів і судом в судовому засіданні не було здобуто доказів про це.

Відповідно до ст. 55 ч.7 КПК України якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. Фактично судом встановлено, що ОСОБА_18 відкликав заяву від 24.01.2013 року подану під час досудового слідства від його імені та не подавав інших ніяких заяв в Сокальський РВ ГУМВСУ по даному кримінальному провадженні, а також не надавав слідчому письмової згоди щодо визнання його потерпілим по даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Проаналізувавши показання допитаних безпосередньо у суді потерпілого, свідків, та врахувавши позицію обвинувачених , які свою вину категорично заперечили в інкримінованому їм злочині, оцінивши та перевіривши надані стороною обвинувачення кожний доказ окремо з точки зору належності допустимості , достовірності , а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв"язку, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та керуючись законом , суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженню підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування, обставин, визначених ст. 91 КПК України, відповідно до ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Однак судом в судовому засіданні встановлено, що слідчим під час досудового розслідування по об`єднаному кримінальному провадженні № 0000005 від 02.01. 2013 року проводилися лише такі слідчі дії як допити та освідування осіб.

Судом в судовому засіданні встановлено, що слідчий в обвинувальному акті зазначає , що місцем вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 296 ч.3 КК України є громадське місце , яким являється вулиця в с.Хлівчани Сокальського району Львівської області, однак слідчий не зазначає назву вулиці з прив`язкою до певного номеру будинку чи відповідного закладу. Крім того огляд місця події слідчим взагалі не проводився .

Також слідчим не було проведено будь яких інших слідчих дій, щодо підтвердження відомостей щодо вчинення обвинуваченими ОСОБА_14 та ОСОБА_13 хуліганських дій щодо ОСОБА_18 .

Згідно до ч. 1 ст. 237 КПК України огляд місцевості, проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено також , що слідчий не звертався із клопотання до слідчого судді для отримання ухвали про дозвіл на проведення огляду місцевості , де було скоєне хуліганство. Ухвала слідчого судді відсутня в матеріалах кримінального провадження. Сторона обвинувачення також не надала суду також такої ухвали слідчого судді.

Відповідно до ст. 93 КПК України вбачається, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження , потерпілим у порядку передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих дій , витребування та отримання від органів державної влади , органів місцевого самоврядування , підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей. , документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій.

Згідно ст. 94 КПК України вбачається, що слідчий, прокурор, суд за своїм внутрішнім переконанням , яке ґрунтується на всебічному , повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності , допустимості , достовірності , а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Органом досудового розслідування обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України, а саме в хуліганстві, де кваліфікуючою ознакою є хуліганські дії пов`язані з опором громадянину, який припиняв хуліганські дії .

Частиною 1 ст. 2 КК України визначено, що єдиною і достатньою підставою кримінальної відповідальності є наявність у вчиненому особою суспільно небезпечному діянні всіх ознак складу злочину, передбаченого КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Склад злочину - це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом.

В свою чергу, кримінальна відповідальність за ч.3 ст. 296 КК України настає у разі грубого порушення особою громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, де кваліфікуючою ознакою є хуліганські дії пов`язані з опором громадянину, який припиняє хуліганські дії .

Об`єктом злочину є громадський порядок , що включає в себе комплекс суспільних відносин , які забезпечують спокійні умови життя людей у різних сферах суспільно корисної діяльності, моральність , нормальний відпочинок і дотримання правил поведінки в суспільному житті й у побуті. Це основний безпосередній об`єкт хуліганства. Як додаткові об`єкти часто виступають особистість та здоров`я особи.

З об`єктивної сторони такий злочин як хуліганство являє собою суспільно небезпечну дію, що грубо порушує громадський порядок та відрізняється особливою зухвалістю та цинізмом. Хуліганство визнається закінченим з моменту вчинення дії, що грубо порушує громадський порядок. Формами хуліганських дій можуть бути нахабне, зухвале, цинічне порушення громадського спокою, нормального функціонування підприємств, знущання над людьми та їх побиття.

Суб`єктивна сторона такого злочину як хуліганство характеризується прямим умислом. Хуліганство припускає наявність особливого мотиву, який називають хуліганським ( хуліганські спонукання). Це може бути бешкетництво , прагнення протиставити себе суспільству, виявити п`яну зухвалість , продемонструвати свою грубу силу , зневагу до оточуючих тощо.

У частині 3 ст. 296 КК України передбачена відповідальність за хуліганство , визначене в перших двох частинах цієї статті, якщо воно пов`язане з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії. Така кваліфікуюча ознака такого хуліганства буде у разі наявності опору, тобто протидії іншим громадянам , які припиняли хуліганські дії . Це можуть бути погрози на їх адресу , відштовхування , побої , спричинення тілесних ушкоджень. При цьому опір повинен бути лише складовою частиною хуліганства, мати місце в період його вчинення.

Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 свою вину у пред`явленому їм обвинуваченні не визнали та пояснили, що жодного хуліганства вони стосовно ОСОБА_18 не вчиняли та відмовилися від дачі інших показів. Згідно ст. 65 Конституції Украни вбачається , що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Обов`язок доказування, обставин, визначених ст. 91 КПК України, відповідно до ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Всебічно дослідивши всі докази та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що фактично при розгляді справи не доведено , що обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вчиняли хуліганські дії щодо ОСОБА_18 , тобто мала місце подія злочину хуліганство по відношенню до ОСОБА_18 та в подальшому обвинувачені чинили опір громадяну, який припиняв хуліганські дії стосовно ОСОБА_18 , зокрема ОСОБА_12 . Оскільки опір є лише складовою частиною хуліганства, то він повинен обов`язково мати місце в період вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_18 ..

Зокрема, слідчим ОСОБА_20 під час досудового розслідування 25.02.2013 року написано рапорт на ім`я начальника Сокальського РВ ГУМВСУ про надання дозволу на реєстрацію даного рапорту в ЖЄО Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області та в ЄРДР , за ознаками злочину передбаченого ст. 296 ч.3 КК України в діях ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 . Відповідно начальником Сокальського РВ ГУМВСУ було дано відповідний дозвіл 25.02.2013 року , про що свідчить його штамп та підпис про необхідність оперативному черговому зареєструвати в ЖЄО та скерувати в СВ для вирішення питання про внесення в ЄРДР. Відповідно до штампу оперативного чергового Сокальського РВ ГУМВСУ від 25.02.2013 року вбачається, що даний рапорт слідчого ОСОБА_20 на ім`я начальника Сокальського РВ ГУМВСУ про надання дозволу на реєстрацію даного рапорту в ЖЄО Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській області та в ЄРДР було зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Сокальського РВ ГУМВСУ 25.02.1013 року за № 428.

Згідно витягу з кримінального провадження № 0000153 від 25.02.2013 року вбачається, що 25.02.2013 року було внесено до ЄРДР рапорт слідчого за ознаками злочину передбаченого ст. 296 ч.3 КК України і в графі заявник або потерпілий зазначено - матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень.

Постановою в.о прокурора Сокальського району від 25.02.2013 року було об`єднано матеріали кримінального провадження № 0000153 від 25.02.2013 року за ст. 296 ч.3 КК України з матеріалами кримінального провадження № 0000005 від 02.01.2013 року за ст. 125 ч.1 КК України в одне провадження, якому присвоїли остаточний номер в єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000005.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 повідомив суд , що заява від ОСОБА_18 про скоєння хуліганства відносно нього в ЄРДР не вносилася і він слідчим потерпілим по даному кримінальному провадженні не визнавався взагалі та не допитувався в якості потерпілого.

Відповідно до ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, тобто слідчий ОСОБА_20 мав право провести всі необхідні слідчі дії по даному кримінальному провадженні з 25.02.2013 року протягом двох місяців, тобто з дня повідомлення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про підозру у вчиненні злочину.

Однак слід зазначити , що слідство по даному кримінальному провадженні було завершене слідчим також 25.02.2013 року, тобто в той самий день коли і розпочате, про що свідчать повідомлення слідчого від 25.02.2013 року підозрюваним ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 про завершення досудового слідства та надання доступу до матеріалів досудового розслідування ( обвинувачені ознайомлені з цими повідомленнями 25.02.2013 року). Тобто 25.02.2013 року слідчим по даному кримінальному провадженні за ст. 296 ч.3 КК України було лише вручено підозру ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , допитано їх як підозрюваних, вручено пам`ятки про права та обов`язки підозрюваних , відібрано заяви про відмову підозрюваних від захисника. Інших слідчих дій по даному кримінальному провадженні за ст. 296 ч.3 КК України слідчим взагалі не проводилося.

Потерпілим по даному кримінальному провадженні за ст. 296 ч.3 КК України слідчий ОСОБА_20 визнав вже 26.02.2013 року ОСОБА_12 ( як особу , яка ,на думку слідчого, припиняла хуліганські дії відносно ОСОБА_18 ) , вручив йому в цей день пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, допитав його як потерпілого. Тобто судом в судовому засіданні встановлено, що слідчим визнано 26.02.2013 року потерпілим ОСОБА_12 фактично після закінчення досудового розслідування , оскільки згідно повідомлення слідчого від 25.02.2013 року підозрюваним ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 було оголошено про завершення досудового слідства та надано доступ до матеріалів досудового розслідування. З вищенаведеного вбачається, що слідчий станом на 25.02.2013 року прийшов до висновку , що згідно ст. 290 КПК України зібрані ним під час досудового слідства докази за ст. 296 ч.3 КК України є достатніми для складання обвинувального акту і тому він підозрюваним ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 оголосив про завершення досудового слідства та надав доступ до матеріалів досудового розслідування, однак в порушення вимог цієї статті продовжив проводити слідчі дії 26.02.2013 року . Потерпілому ОСОБА_27 слідчий повідомив вже 26.02.2013 року про завершення досудового слідства та надав йому доступ до матеріалів досудового розслідування. Однак суд звертає увагу на ту обставину, що слідчим не визнано потерпілим по даній справі ОСОБА_18 , як особу , відносно якої вчинялися хуліганські дії підозрюваними, не допитано його як потерпілого, не вручено пам`ятки про права та обов`язки, не призначено відносно нього судово медичної експертизи щодо наявності тілесних ушкоджень. Також слідчим при кваліфікації дій ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 не надано належної правової оцінки показам допитаного як свідка ОСОБА_18 , які він давав під час досудового розслідування , в яких він повідомляв слідчого про те, що відносно нього жодних протиправних дій ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_28 не вчиняли .

Отже, в ході досудового розслідування та судового розгляду стороною обвинувачення не доведено вчинення обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 хуліганських дій щодо ОСОБА_18 та наявність самої події хуліганства щодо ОСОБА_18 .

Крім того слідчий ОСОБА_20 25.02.2013 року , після виготовлення та вручення обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 повідомлення від 25.02.2013 року про завершення досудового розслідування за ст. 296 ч.3 КПК України та надання доступу їм до матеріалів об`єднаного кримінального провадження № 0000005 від 02.01.2013 року за ознаками ст.ст. 125 ч.1, 125 ч.2, 296 ч.3 КК України продовжив в порушення вимог ст. 290 КПК України 26.02.2013 року проводити слідчі та процесуальні дії по даному кримінальному провадженні, зокрема : 1) 26.02.2013 року слідчим було вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого ОСОБА_12 за ст. 296 ч.3 КК України ; 2) 26.02.2013 року слідчим проведено допит потерпілого ОСОБА_12 щодо хуліганських дій відносно ОСОБА_18 та оформлено відповідний протокол допиту ; 3) 26.02.2013 року слідчим вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного ОСОБА_12 ; 4) 26.02.2013 року слідчим вручено повідомлення про підозру ОСОБА_12 за ст. 125 ч.1 КК України; 5) 26.02.2013 року слідчим проведено допит підозрюваного ОСОБА_12 та оформлено відповідний протокол допиту ; 6) 26.02.2013 року слідчим вручено повідомлення ОСОБА_27 про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів кримінального провадження; 7) 26.02.2013 року слідчим вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного ОСОБА_29 ; 8) 26.02.2013 року слідчим вручено повідомлення про підозру від 25.02.2013 року ОСОБА_11 за ст. 125 ч.1 КК України ; 9) 26.02.2013 року слідчим проведено допит підозрюваного ОСОБА_11 та оформлено відповідний протокол допиту ; 10) 26.02.2013 року слідчим вручено повідомлення ОСОБА_27 про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів кримінального провадження; 11) 26.02.2013 року слідчий також долучив лист Сокальського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області від 26.02.2013 року №161 та копії заяв про видачу паспорта (форма № 1) на громадян ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на 6 арк.. ; 12) 26.02.2013 року слідчим проведено допит свідка ОСОБА_21 . 13) 26.02.2013 року слідчим складено протоколи про ознайомлення підозрюваних ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 з матеріалами кримінального провадження у підшитому та пронумерованому вигляді в 1 томі, однак без зазначення кількості аркушів з якими ознайомились підозрювані .

Згідно ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно ч.2 ст. 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Крім цього, згідно ч.1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Тобто стаття 290 КПК України визначає загальний порядок оголошення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування . Оголошення сторонам про завершення досудового розслідування і відкриття матеріалів іншій стороні є процесуальною гарантією здійснення права на захист підозрюваним та одночасно одним із засобів перевірки повноти і всебічності проведеного досудового розслідування.

Відповідно до ч.2 ст.290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання .

Згідно ч.9 ст. 290 КПК сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів

Згідно вимог ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень статті 290 КПК України, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Суд, оцінивши наведені докази, обставини справи, не вбачає правових підстав для визнання вищенаведених доказів недопустими в порядку ст.89 КПК України.

Також, покликання сторони захисту та обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 про те, докази здобуті досудовим слідством 26.02.2013 року, є недопустимими доказами у справі , не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки обвинувачені були ознайомленні з матеріалами кримінального провадження 26.02.2013 року , про що свідчать їх підписи у розписках про відкриття їм даних матеріалів відповідно до положень статті 290 КПК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним висновком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічні положення закріплені також в ст. 17 КПК України.

Частина 3 ст. 373 КПК України визначає, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні злочину.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про практику застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Статтею 368 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити низку питань, до яких зокрема віднесені питання чи мало місце діяння у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить діяння в якому обвинувачується особа склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення. Тільки за наявності негативної відповіді на одну з цих підстав суд виносить виправдувальний вирок.

Виправдовуючи обвинуваченого за першою підставою, суд констатує відсутність події злочину, що становить предмет даного кримінального провадження. Це означає, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, не мало місця, взагалі не відбулося.

Суд спочатку вирішує питання, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується обвинувачений, і при негативній відповіді на нього не обговорює решти всіх питань, перерахованих в законі, а ухвалює виправдувальний вирок, при позитивній же відповіді починає обговорення решти питань.

Закон вказує, що виправдувальний вирок постановляється у випадку, якщо не встановлена подія злочину, а це означає як доказану відсутність події злочину, так і недоведену подію злочину. Отже, обидва ці випадки рівнозначні і постановлення по ним виправдувального вироку буде правильним.

Постановлення виправдувального вироку за не встановленням події злочину означає невинність і в кримінальному, і в адміністративному порядку. Воно виключає також будь-яку матеріальну відповідальність обвинуваченого перед потерпілим.

Оголошена слідчим підозра ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ст. 296 ч.3 КК України без зазначення в чому саме полягали їх хуліганські дії щодо ОСОБА_18 та наслідків цих дій , без визнання самого ОСОБА_18 потерпілим, не точне визначення місця злочину (подія кримінального правопорушення) , є некоректна та не зрозуміла , є порушенням права обвинувачених на захист, а обов`язок по збиранню доказів у доведеності пред`явленого обвинувачення лежить на органі досудового слідства. Дані обставини свідчать про однобічність та неповноту досудового слідства.

За таких обставин, суд виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання їх процесуальних обов`язків, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів що мало місце кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується особа ( подія злочину) передбаченого ч.3 ст. 296 КК України в діяннях обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , тобто вчинення обвинуваченими хуліганських дій щодо ОСОБА_18 .

Таким чином , суд приходить до висновку, що досудовим слідство не доведено , що мала місце подія злочину, а саме вчинення хуліганських дій щодо ОСОБА_18 обвинуваченими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 тобто вчинення ними інкримінованого їм кримінального правопорушення передбаченого ст. 296 ч.3 КК України, а всі можливості для збирання додаткових доказів судом вичерпано , а відтак обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 слід виправдати за вказаною статтею, згідно вимог ст.373 КПК України , оскільки не доведено, що вчинене кримінальне правопорушення в якому обвинувачуються особи (відсутня подія злочину) , передбаченого ст. 296 ч.3 КК України .

Також суд зазначає, що прокуратура відповідно до вимог ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та обсягу обвинувачення не скористалася своїм правом змінити обвинувачення в суді, коли під час судового розгляду були встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачувалися ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Дослідивши докази по справі, представлені органом досудового слідства , та докази здобуті під час судового слідства , вислухавши покази обвинуваченого, потерпілого, свідків, суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_15 за ст. 125 ч. 2 КК України не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні з наступних підстав .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 125 КК України не визнав, просив суд його виправдати , оскільки він захищався та жодного злочину він не вчиняв, свідки можуть підтвердити це. Оголошене йому повідомлення про підозру від 25.02.2016 року було з погодженням з процесуальним прокурором , однак справу всю йому слідчий не дав для ознайомлення, а він лише частково переглянув її, оскільки слідчий сказав, що немає часу і обвинувачений ОСОБА_14 сфотографував всю справу на фотоапарат і в нього він зможе ознайомитися, а на той час в нього не було захисника.

Додатково обвинувачений ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що він з друзями зустрічав 31.12.2012 року Новий рік в бані. 01.01.2013 року біля 16 години він провів свою сестру на автобус та після цього зайшов в бар в с. Хлівчани. Він присів в барі за столик і до нього підсів його знайомий ОСОБА_30 . Він пив безалкогольне пиво, а алкогольні напої не вживав взагалі . Згодом в бар зайшли ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та підійшли до них та почали висловлюватися в його сторону нецензурною лайкою. ОСОБА_12 також почав також висловлюватися нецензурною лайкою в адресу його батька, і він подумав , що можливо ОСОБА_12 мав колись якийсь конфлікт з його батьком. Однак він не реагував ніяк на образи в його сторону від ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а просив їх заспокоїтись та не хуліганити. Барменша ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , які були свідками цього, також заспокоювали ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та неодноразово просили їх не чіпати його, не порушувати громадський порядок в барі та не хуліганити. Згодом ОСОБА_33 та ОСОБА_32 силою вивели ОСОБА_12 та ОСОБА_11 з бару. Потім він з знайомим ОСОБА_34 вийшли з бару покурити , а ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в цей час стояли біля бару і підійшли до них . ОСОБА_12 несподівано плюнув йому в лице , а ОСОБА_11 вдарив його безпричинно в лице рукою. Він перед цим не мав жодних конфліктів з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 і не брав участь в жодних бійках з ними. Він не відреагував на ці образи з їх боку. Після цього ОСОБА_12 та ОСОБА_11 сіли в бус і поїхали, а він пішов в баню біля бару до хлопців. Він був в бані приблизно 15-20 хвилин , а потім пішов додому. Потім приблизно біля 19 години він повернувся до бару. Біля бару до нього знову підійшов ОСОБА_11 та почав безпричинно його обзивати нецензурними словами, а після цього раптово наносити йому рукою удари в лице. Після цього вони почали штовхатися , счепилися , попадали на землю і почали наносити один одному удари. Бійка тривала приблизно до 5 хвилин , а потім вони розійшлися по домам, бо з бару вийшли жінки та почали кричати на них . Тобто вже в цей раз він не міг стриматися , коли ОСОБА_35 почав наносити йому удари, оскільки в нього вже все всередині накипіло і він вже не міг терпіти образи в свою сторону та своє побиття. ОСОБА_11 після цього сів в машину і поїхав додому. Він в лікарню не звертався , оскільки , на його думку, серйозних ушкоджень він не отримав, а лише отримав біль від ударів, царапини та садна. ОСОБА_11 наносив йому удари в лице та по тілу на повну силу, але йому не відомо чи залишалися якісь сліди на кулаках в ОСОБА_11 .. На його думку ОСОБА_11 не втрачав свідомість і міг отримати якісь ушкодження і від падіння на землю. На його думку, не могло такого бути , що він перестарався під час необхідної оборони і наніс ОСОБА_11 такі ушкодження. Він хоче наголосити , що це ОСОБА_11 безпричинно почав наносити йому удари, а він лише захищався . ОСОБА_13 і ОСОБА_14 участі в цій бійці не брали та не наносили жодних ударів ОСОБА_11 .. ОСОБА_11 фактично цілий день провокував його в барі на бійку , обзиваючи нецензурними словами, вдарив біля бару, але тоді він стримувався та не відповідав на його образи, а під час останнього випадку він вже змушений був захищатися від побиття . Тому він свою вину в пред`явленому обвинуваченні не визнає повністю. В барі він особисто не порушував порядок , а тому до нього барменша ОСОБА_31 та ОСОБА_32 не мали жодних претензій і не просили його виходити з бару. Неприязних стосунків в нього раніше з ОСОБА_11 не було, а вони навіть були друзями. На його думку ОСОБА_12 та ОСОБА_11 чіплялися до нього , оскільки були випивші та тому, що він був присутній в бані з хлопцями , коли в них виник з даними хлопцями конфлікт, однак він участі в цьому конфлікті не брав взагалі. Він не звертався із заявою в правоохоронні органи, оскільки думав, що вони врегулювали це питання самі і конфлікт вичерпано. Слідчий його не визнавав потерпілим. Він не звертався до правоохоронних органів під час бійки для припинення конфлікту, оскільки він має право захищатися від побиття і без цього. Він звичайно шкодує , що так сталося і щиро кається , але він захищався від побиття зі сторони ОСОБА_11 . Він підтримує покази в судовому засіданні свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_37 , оскільки вони є правдиві. Цивільний позов він не визнає повністю та просить відмовити в позові. Він має претензії до ОСОБА_11 , оскільки останній безпричинно чіплявся до нього в барі , ображав його , спровокував бійку та побив . В нього після бійки був порваний одяг. Аналогічні покази в цій частині він давав під час досудового слідства слідчому. Просив суд його виправдати його за ст. 125 ч. 2 КК України , оскільки він перебував в стані необхідної оборони.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні показав , що ввечері він приїхав до бару с.Хлівчани Сокальського району. В барі між ним та ОСОБА_38 почалася сварка. В барі були люди, але рахує, що не був порушений громадський порядок. ОСОБА_39 вигнала його та ОСОБА_40 , бо вони сварилися в барі, були крики та нецензурна лайка від ОСОБА_40 в його адресу. На вулиці біля бару він почав шарпатися з ОСОБА_41 і той звалив його з ніг, а ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 в цей час почали йому наносити удари по цілому тілу одночасно. Від ОСОБА_15 він отримав багато ударів, ОСОБА_13 наніс 4 удари ногами, ОСОБА_14 наніс 3 удари. Удари наносили йому в груди, ноги та в голову. ОСОБА_39 потім йому сказала , що ОСОБА_17 його бив теж. Після цього побиття він втратив свідомість . Два брати ОСОБА_42 підняли його із землі на лавку. Після цього він підвівся та помаленько поїхав додому. На його думку причина цього конфлікту це те, що ОСОБА_12 пішов проти хлопців та захищався за ОСОБА_18 . Він лежав в лікарні 23 дні , тобто з 01.01.2013 року по 23.01.2013 року. Які він приймав ліки він не пам`ятає, до лікаря психолога він не звертався. Заподіяна моральна шкода йому полягає в тому , що він не працював певний період часу, а ще він себе погано почував, лице було побите, соромився свого вигляду на людях, було пошкоджено 3 зуба, не може нормально харчуватися, він деколи погано себе почуває. Матеріальну заподіяну шкоду він теж не може обґрунтувати , оскільки ліки йому приносили в лікарню, йому приносили чеки на 500-700 гривень, крім того його возили з лікарні в м.Червоноград на автомобілі в лікарню в м.Львів і були затрати на заправку автомобіля пальним. Він до цього працював неофіційно, він втратив соціальні зв`язки з людьми, , мав їхати на роботу в Польщу , але не поїхав через побиття. Хто вибив йому зуби ( протез 3 коронки ) він не пам`ятає. На лікування зубів він витратив 4000 гривень , він має офіційні квитанції. Просить обвинуваченого покарати справедливо та згідно закону. Цивільний позов підтримує, просить задоволити повністю .Також ним, як потерпілим подано в судовому засіданні письмові пояснення по даній справі, які є аналогічними до його усних показів даних в судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 показала, що вона працює приватним підприємцем. 31.12.2012 року вона працювала в себе в барі в с.Хлівчани до 03 год. 30 хв. 01.01.2013 року, оскільки були замовлення . Син потім завіз її додому , а в барі її підміняти залишилася ОСОБА_43 .. В 06 год. ранку ОСОБА_32 дзвонила до неї на телефон , але вона не чула. Вона приїхала на каву до Іванки близько 10 год. В залі був ОСОБА_44 , а ОСОБА_45 , то він цілий день крутився в їх барі та магазині . Душний ОСОБА_46 та ОСОБА_47 були дуже випивші в той день. Вона особисто говорила ОСОБА_48 , щоб їхав додому проспатися , але він не слухав її. ОСОБА_49 та ОСОБА_50 цілий день «грузили» ОСОБА_15 в барі , обзивали нецензурними словами та провокували його на бійку. Вони чіплялися до ОСОБА_15 багато разів. Вона не знає як ОСОБА_51 мав сили стримувався від образ зі сторони ОСОБА_52 та ОСОБА_11 . Хоча ОСОБА_51 ледве стримував себе , щоб не відповісти на їх образи. ОСОБА_51 навіть після їх образ, сидячи за столиком в барі, плакав та бив кулаком в стіну зі злості. ОСОБА_49 та ОСОБА_50 також копали в двері бару. ОСОБА_35 був настільки випивший, що нічого не усвідомлював. На її думку це ОСОБА_50 провокував ОСОБА_11 , а той його слухав та йшов за ним. Вона з ОСОБА_53 навіть кілька разів випихали з бару протягом дня ОСОБА_52 та ОСОБА_11 , щоб вони не хуліганили в барі, бо обстановка в барі була напружена, а в барі відпочивали люди. ОСОБА_50 та ОСОБА_49 на їх зауваження не реагували зовсім та самі не хотіли виходити з бару. ОСОБА_12 та ОСОБА_35 фактично порушували нормальний порядок та спокій в барі . Вона навіть викликала міліцію щодо дій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , але дільничий інспектор не брав мобільний телефон на її виклики , а тому не прибув в бар.

Згодом вона прийшла о 18 год. на роботу в бар . Їй відомо , що ввечері знову була бійка в барі . ОСОБА_11 був п`яний і неконтрольований. Потім їй подзвонили з бару та сказали, що ОСОБА_54 побили. Саму бійку між ОСОБА_55 та ОСОБА_38 бачила ОСОБА_32 , яка їй помагала в барі . ОСОБА_35 був більше побитий , а ОСОБА_51 був менше побитий та мав порватий одяг. ОСОБА_56 , ОСОБА_57 та ОСОБА_17 на місці бійки вона не бачила . Аналогічні покази вона як свідок також давала під час досудового слідства .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 показала, що ОСОБА_31 попросила її вийти в ніч з 31.01.2012 року на 01.01.2013 року та допомогти в барі, оскільки були замовлення. Приблизно біля 17 години 01.01.2013 року вона працювала в барі в с.Хлівчани Сокальського району і до бару приїхали бусом ОСОБА_50 та ОСОБА_49 . ОСОБА_50 та ОСОБА_49 почали копати ногами в двері бару та кричати , щоб відкрили їм двері, а вона їм сказала щоб заспокоїлися , перестали копати ногами в двері та зачекали. ОСОБА_50 чомусь роздівся до пояса, та зайшов бар із заднього входу, який був відкритий . В барі на той час за столиком сидів ОСОБА_51 і пив пиво , а за іншим столиком сиділи якісь хлопці. ОСОБА_50 почав безпричинно чіплятися до ОСОБА_15 , обзивати його нецезурними словами та кричати в барі. Однак ОСОБА_51 на дані образи не реагував. Після цього вона та ОСОБА_31 випхали ОСОБА_52 з бару за двері та попередили його, щоб він заспокоївся. Однак через певний проміжок часу ОСОБА_50 та ОСОБА_49 знову зайшли в бар та почали безпричинно обзивати ОСОБА_15 нецензурними словами , смердом, кричати та чіплятися до нього. ОСОБА_11 плюнув в обличчя ОСОБА_15 .. Вона повторно зробила ОСОБА_58 та ОСОБА_59 зауваження, щоб вони не хуліганили в барі. Однак ОСОБА_50 та ОСОБА_49 не припиняли порушувати порядок, а тому вона та власниця бару ОСОБА_31 силою повторно випхали їх з бару. Вже десь біля 19 год. ОСОБА_49 приїхав знову на бусі до бару . На той час в барі відпочивало приблизно 5 хлопців. ОСОБА_49 прийшов в бар і привітав її з Новим роком та щось купив. Коли ОСОБА_49 вийшов з бару і пішов до свого буса, то вона замітила , що до бару в цей час підійшов ОСОБА_51 та зупинився біля входу на сходах, свої руки він тримав в кишенях . Вона побачила раптово ОСОБА_11 , який повертався від буса в сторону ОСОБА_60 .. Оскільки барна стійка була напроти входу в бар, то вона бачила весь конфлікт. Вона вийшла з бару і побачила як ОСОБА_49 підійшов до ОСОБА_15 та почав наносити удари останньому. ОСОБА_51 спочатку не захищався від ударів ОСОБА_11 , а лише тричі його перепитався , що йому потрібно та навіщо він його б`є, а вже потім почав захищатися. Вона покликала хлопців з бару і вони разом розборонили ОСОБА_11 та ОСОБА_15 . Після цього ОСОБА_49 та ОСОБА_51 стояли напроти один одного та мовчали. ОСОБА_51 та ОСОБА_49 в останній бійці били один одного, і хлопці не могли їх роз`єднати. ОСОБА_51 та ОСОБА_49 після останньої бійки обоє були побиті, тобто мали тілесні ушкодження. Приблизно через півтора тижні після цієї бійки вона знайшла в снігу біля сходів бару вставний зубний протез . Аналогічні покази як свідок вона надала слідчому під час досудового слідства .

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_61 показав, що ним проводилась судово-медична експертиза щодо ОСОБА_11 та було виготовлено висновок експерта від 09.01.2013 року № 017/2013 року . ОСОБА_11 на момент винесення висновку експертом знаходився в лікарні. Час перебування особи в лікарні впливає на визначення тяжкості тілесних ушкоджень, але все остаточно залежить від поставленого особі діагнозу. А 09.01.2013 року був встановлений остаточний діагноз ОСОБА_11 . Тобто в даному випадку час перебування в лікарні ОСОБА_11 на визначення тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень не впливає. Тобто в даному випадку потерпілий ОСОБА_11 не проходив додаткового лікування, а тому і висновок експерта буде таким самим. Ці всі ушкодження , які отримав ОСОБА_11 , зокрема і струс головного мозку відносяться до легких тілесних ушкоджень . В судовому засіданні і сам ОСОБА_11 стверджує, що діагноз в нього в подальшому не змінювався. Все лікування потерпілого залежить від діагнозу , струс головного мозку лікують до 21 дня. А якщо лікування продовжується більше 21 дня, то мав бути змінений лікарем діагноз. Продовження лікування потерпілого ОСОБА_11 більше 21 дня без зміни йому діагнозу, лише свідчить про неправильне лікування потерпілого ОСОБА_11 лікарями в лікарні. Тобто навіть якщо суд зараз призначить додаткову судово-медичну експертизу щодо нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , то висновок експерта не зміниться.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 017/2013 від 09.01.2013 року у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, часткового зламу коронок трьох зубів, забою верхньої губи, огруддя та правого колінного суглобу, які могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів , можливо при обставинах та в час 01.01.2013 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Постановляючи виправдувальний вирок за відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_15 складу кримінального правопорушення (злочину) , суд визнає, що хоча дії обвинуваченим і вчинені, але вони не можуть розглядатися як злочин, оскільки вони не передбачені законом як злочин.

Зокрема судом в судовому засіданні , встановлено наявність події злочину, а саме нанесення легкого тілесного ушкодження , що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_15 , з приводу якої велося досудове слідство, однак суд визнає відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_15 ознак неправомірності.

Такі правомірні дії визнаються законодавцем як суспільно корисні і вони вказані в розділі 8 КК України «Обставини, що виключають злочинність діяння». Першою обставиною, що виключає злочинність діяння, зокрема є необхідна оборона.

Відповідно до ч.1 ст 36 КК України вбачається , що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до ч.2 ст 36 КК України вбачається , що кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Відповідно до ч.3 ст 36 КК України вбачається , що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст 36 КК України вбачається , що особа не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.

Визнавши наявність необхідної оборони, суд виправдовує обвинуваченого ОСОБА_15 за відсутністю в його діях складу злочину ( кримінального правопорушення) , оскільки дія, вчинена ним в стані необхідної оборони, тобто при захисті інтересів та прав того, хто захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає шкоди, оскільки при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, не є злочином.

У законодавстві розрізняють три групи підстав, що виключають злочинність діяння і однією з них є підстави, що виключають суспільну небезпеку і протиправність діяння. Вони складають третю групу діянь, що зовні нагадують злочин, але є за своєю природою суспільно корисними і правомірними. Чинне законодавство відносить до них зокрема і необхідну оборону. Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_15 з цієї підстави, суд дає іншу, ніж на досудовому слідстві, юридичну оцінку його діянню, вважаючи, що воно не злочинне.

Проте особливо важливого значення набуває при виправданні обвинуваченого ОСОБА_15 правильна оцінка дій обвинуваченого як необхідна оборона, точне, засноване на законі, визначення судом меж необхідної оборони, зокрема наявний правомірний захист обвинуваченим ОСОБА_15 правоохоронюваних інтересів та прав (життя та здоров`я) у стані необхідної оборони визначається низкою ознак , передбачених ст. 36 КК України , які характеризують мету захисту , характер поведінки, того хто захищається, спрямованість ( об`єкт ) заподіяння шкоди, своєчасність захисту і його співмірність, зокрема:

1) Кінцевою метою захисту обвинуваченого ОСОБА_15 , як особи яка захищалася , полягала в тому , щоб захистити свої охоронювані законом права та інтереси ( життя , здоров`я, честь та гідність) , на права та інтереси якого було спрямоване посягання потерпілого ОСОБА_54 , а тому суд визнає захист правомірним достатньо. Проміжна мета дій обвинуваченого ОСОБА_15 , як особи яка захищалася полягала в негайному відверненні посягання потерпілого ОСОБА_54 , оскільки останній наносив безпричинно удари ОСОБА_15 в голову , а це створювало безпосередню та реальну загрозу заподіяння шкоди життю та здоров`ю ОСОБА_62 . Мотив та мета хуліганських дій потерпілого ОСОБА_54 , як особи яка заподіювала шкоду правам та інтересам ОСОБА_63 були явна неповага до особи ОСОБА_15 і суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, оскільки ОСОБА_35 спочатку безпричинно ображав ОСОБА_63 та його батька нецензурними словами в приміщенні бару в присутності інших громадян, порушував порядок в барі, а потім згодом біля бару ОСОБА_35 безпричинно вдарив ОСОБА_15 , і згодом через певний проміжок часу біля бару ОСОБА_35 почав знову безпричинно наносити удари ОСОБА_15 і внаслідок чого розпочалася бійка між ОСОБА_64 та ОСОБА_15 .

2) характер поведінки обвинуваченого ОСОБА_15 , як особи, яка захищається при необхідній обороні від ударів ОСОБА_54 була активною та виражалася в діях , тобто на свій захист обвинувачений ОСОБА_65 почав застосовувати фізичні зусилля , як особа що захищається , тобто теж почав завдавати удари кулаком у відповідь на протиправне посягання на його життя та здоров`я з боку потерпілого ОСОБА_66 . Дані зазначені дії формально підпадають під ознаки діяння передбаченого ст. 125 КК України , тобто збігаються за зовнішніми, фактичними ознаками з об`єктивною стороною даного злочину ( нанесення легких тілесних ушкоджень).

3) об`єктом заподіяння шкоди при захисті ОСОБА_15 була лише особа , яка посягала на його права та інтереси , тобто ОСОБА_67 . Шкода заподіяна ОСОБА_15 при захисті від дій ОСОБА_54 була виражена у спричиненні останньому легких тілесних ушкоджень. Тобто шкода була заподіяна лише особі , яка посягала на права та інтереси ОСОБА_15 , а будь яким іншим особам , непричетним до цього посягання , шкода заподіяна не була.

4) своєчасність захисту, тобто захист визнається виправданим лише протягом часу існування стану необхідної оборони, що визначається тривалістю суспільно-небезпечного посягання , яке потребує свого негайного відвернення або припинення. Дії обвинуваченого ОСОБА_15 , як особи, яка захищалася , визнаються правомірними , оскільки були вчинені протягом усього часу існування підстави для захисту, тобто своєчасно. Тому в діях ОСОБА_15 відсутні ознаки так званої «передчасної оборони» чи «спізнілої оборони».

5) співмірність захисту характеризує межі необхідної оборони . Так відповідно до ч.1 ст. 36 КК України заподіяна посягаючому шкода повинна бути необхідною і достатньою у даній обстановці для негайного відвернення або припинення посягання , а з ч.3 ст. 36 КК України випливає, що заподіяна посягаючому шкода ( смерть або тяжкі тілесні ушкодження ) повинна відповідати двом обставинам, взятим у єдності : 1) небезпечності посягання і 2) обстановці захисту. Щодо іншої шкоди ( тілесних ушкоджень середньої тяжкості чи легких тілесних ушкоджень , пошкодження чи знищення майна тощо) , то її заподіяння в стані необхідної оборони завжди визнається правомірним. Тобто з встановлених в судовому засіданні обставин справи потерпілий ОСОБА_35 застосував безпричинно до обвинуваченого ОСОБА_15 протиправне насильство ( наносив удари кулаками в голову) від якого останній мав право захищатися . Причому характер і засоби захисту ОСОБА_15 в даній ситуації відповідали характерові й небезпечності посягання потерпілого ОСОБА_54 і заподіяна посягаючому ОСОБА_68 шкода ( легкі тілесні ушкодження) була необхідною і достатньою у даній обстановці для негайного відвернення або припинення посягання.

Також слід відмітити , що не виключає стану необхідної оборони участь особи у бійці. Під бійкою звичайно розуміють умисне взаємне завдання її учасниками ударів чи побоїв з метою спричинення фізичного болю.

Орієнтиром для визначення змісту поняття перевищення меж необхідної оборони як ознаки складів злочинів, закріплених у ст. 118 КК України Умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, ст. 124 КК України Умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, є оцінка Європейського Суду з прав людини у справі Андроніку і Константіну проти Кіпру застосування сили спеціальним загоном поліції для звільнення заручника, в результаті чого загинула особа, яка тримала заручника, як суворо пропорційного досягненню цілей, визначених у підпунктах а) і в) ст. 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, й, відповідно, ствердження про відсутність порушення Урядом ст. 2 Конвенції. Так в рішенні зазначено: Суд звернув особливу увагу на чіткі інструкції, які були дані офіцерам: використовувати тільки пропорційну силу та відкривати вогонь лише тоді, коли життя ОСОБА_69 чи коли власне життя буде в небезпеці . Але тим самим Суд визнав право особи, яка перебуває в ситуації необхідної оборони, у разі загрози власному життю, позбавити життя нападника. Цей висновок має особливе значення для практики застосування ст. 118 КК України. Законодавчі положення України про необхідну оборону не суперечать наведеній вище позиції Європейського суду з прав людини .

Суд, ухвалюючи виправдувальний вирок у разі визнання необхідної оборони, повинен у вироку встановити, що дії особи, проти якої була направлена оборона, були суспільно небезпечними; посягання на потерпілого було реальним, а оборона не перевищувала меж необхідності.

На підставі наведених доказів суд дійшов висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_15 знаходився в стані необхідної оборони і захищаючись від незаконного посягання потерпілого ОСОБА_54 , наніс йому легкі тілесні ушкодження , не перевищивши при цьому меж необхідної оборони, а тому суд ухвалює виправдувальний вирок.

Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_15 суд приходить до висновку, що потерпілий ОСОБА_35 і ОСОБА_12 прийшли до бару в с.Хлівчани Сокальського району Львівської області з агресивними намірами вчинити сварку з будь-якого приводу з обвинуваченим ОСОБА_15 і стали застосовувати до нього психічне і фізичне насильство, а обвинувачений ОСОБА_15 , не перевищуючи межі необхідної оборони під час протиправного посягання потерпілого ОСОБА_54 на нього , що виразилось в психічному та фізичному насильстві, захищаючись під час бійки , наніс ОСОБА_68 декілька ударів , в результаті чого потерпілий ОСОБА_35 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Обвинувачений ОСОБА_15 теж отримав тілесні ушкодження під час бійки, синці , царапини, однак він за медичною допомогою не звертався.

Суд до показань потерпілого ОСОБА_54 і обвинуваченого ОСОБА_12 , на яких базується обвинувачення ОСОБА_15 за ст. 125 ч.2 КК України, ставиться критично, оскільки зазначені особи виступають ініціаторами притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_15 та зацікавлені в його результатах. Їх покази є суперечливими, вказані ними обставини не узгоджуються та суперечать змісту показів свідків ОСОБА_70 та ОСОБА_71 , що є очевидцями конфлікту, та навіть суперечать змісту обвинувачення в частині кількості учасників бійки, оскільки ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 не пред`являлося обвинувачення за ст. 125 ч.2 КК України і вони не зазначені в обвинувальному акті по даному епізоду . Крім того, суд першої інстанції приймає до уваги покази свідків ОСОБА_70 та ОСОБА_71 , оскільки ті є очевидцями подій та підтверджують факт хуліганських дій потерпілого ОСОБА_54 і ОСОБА_12 в барі стосовно обвинуваченого ОСОБА_15 ..

В судовому засіданні судом встановлено дані про упереджене ставлення з боку потерпілого ОСОБА_54 щодо обвинуваченого ОСОБА_15 , наявні підстави для його обмови у вчиненні кримінального правопорушення, суд вірить показанням свідків ОСОБА_72 та ОСОБА_73 , оскільки вони є чіткими та послідовними, і узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_15 .

Покази потерпілого ОСОБА_54 щодо не визнання своєї вини у вчиненні хуліганських дій стосовно обвинуваченого ОСОБА_15 , судом розцінюється як бажання уникнути відповідальності за вчинені ним дії. Даючи таку оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_15 суд виходить з наявності об`єктивних даних про те, що потерпілий ОСОБА_35 першим напав на нього без жодних пояснень причини своїх дій , заподіюючи йому удари в голову та завдаючи йому цим фізичного болю , а тому обвинувачений ОСОБА_15 був вимушений захищатися від його протиправних дій. Також слід зазначити , що обвинувачений ОСОБА_15 мав право згідно ст. 36 КК України на необхідну оборону від протиправних посягань потерпілого ОСОБА_54 , незалежно від наявної можливості звернутися за допомогою до органів влади чи інших осіб для відвернення або припинення протиправного посягання на нього. Також виникнення права на необхідну оборону не пов`язане із наявною для обвинуваченого ОСОБА_15 можливістю втекти від потерпілого ОСОБА_54 , як від особи яка посягала на його життя та здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_15 навів в судовому засіданні переконливі доводи, які ґрунтуються на інших доказах досліджених в судовому засіданні та свідчать, що потерпілий ОСОБА_35 і ОСОБА_12 , вчинили відносно нього хуліганські дії в барі та біля бару с.Хлівчани Сокальського району Львівської області. Відповідні обставини встановлено як на досудовому розслідуванні слідчим, так і судом в судовому засіданні , однак слідчим не було надано їм належної правової оцінки під час досудового слідства.

Висновок суду щодо виправдання обвинуваченого ОСОБА_15 за ч.2 ст.125 КК України ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах по даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд. Тобто суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з очки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

За таких обставин, суд виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання їх процесуальних обов`язків, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів наявності складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України в діянні обвинуваченого ОСОБА_15 .

Відповідно до п.1, 2, 3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинене кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим або не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення .

За таких обставин, суд вважає необхідним виправдати обвинуваченого ОСОБА_15 у зв`язку з недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 ч.2 КК КК України, а всі можливості для збирання додаткових доказів судом вичерпано .

По даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_11 заявлено цивільний позов з наступними уточненнями позовних вимог до обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_74 , ОСОБА_14 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням. Зокрема просить суд стягнути солідарно з всіх обвинувачених заподіяну кримінальним правопорушенням. матеріальну шкоду в сумі 59841 гривні 63 копійки, заподіяну злочином моральну шкоду в сумі 50 000 гривень.

Шкода , заподіяна в стані необхідної оборони без перевищення меж останньої , відшкодуванню не підлягає Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» вбачається, що шкода , заподіяна в стані необхідної оборони без перевищення меж останньої , відшкодуванню не підлягає .

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала .

Однак відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи , які беруть участь в справі , мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода , завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю , відшкодовується особою, яка її завдала , за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного суду України , наданих у п.9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо) , яких завдав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого , тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації час та зусилля , необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності , виваженості та справедливості . Визначаючи розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди , суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до ст. 1169 ЦК України вбачається, що шкода, завдана особою при здійсненні нею права на самозахист від протиправних посягань, у тому числі у стані необхідної оборони, якщо при цьому не були перевищені її межі, не відшкодовується.

В судовому засіданні судом встановлено, що підозра за ч.2 ст. 125 КК України , щодо нанесення потерпілому ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, що що спричинило короткочасний розлад здоров`я слідчим була пред`явлена лише ОСОБА_15 . В судовому засіданні судом було наведено вище обставини з яких суд визнав в його діях наявність необхідної оборони. Підозра за ч.2 ст. 125 КК України , щодо нанесення потерпілому ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я слідчим взагалі не була пред`явлена ОСОБА_74 , ОСОБА_14 і в обвинувальному акті слідчим не зазначалося їх як таких , що нанесли легкі тілесні ушкодження що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_11 . Обвинуваченим ОСОБА_74 та ОСОБА_14 в рамках даного кримінального провадження була оголошена підозра за ст. 296 ч.3 КК України , щодо вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_18 , де потерпілим взагалі було визнано ОСОБА_12 , а ОСОБА_11 в обвинувальному акті в частині обвинувачення за ст. 296 ч.3 КК України потерпілим не значиться.

Відповідно до ст. 129 ч.3 КПК україни вбачається, що у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення суд залишає цивільний позов без розгляду.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 129 КПК України ( в редакції 2012 року) , суд залишає цивільний позов ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_15 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням без розгляду, оскільки обвинуваченого ОСОБА_15 виправдано судом за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Також слід зазначити, що неприпустимим є покладення солідарної відповідальності на обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_74 , ОСОБА_14 , яких притягнено до кримінальної відповідальності в одному кримінальному провадженні, проте за різні кримінальні правопорушення, не пов`язані спільним умислом.

Вирішуючи цивільний спір в рамках кримінального провадження суд повинен встановити обставини, що мають значення у справі щодо вирішення цивільного позову. Відповідно до ст. 30 ЦПК україни вбачається, що сторонами у справі можуть бути фізичні і юридичні особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач.

Суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_74 та ОСОБА_14 не є належними цивільними відповідачами по даному цивільному позові ОСОБА_11 . Зокрема в обвинувальному акті зазначено , що підозра за ч.2 ст. 125 КК України , щодо нанесення потерпілому ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я слідчим була пред`явлена лише ОСОБА_15 . В позовній заяві позивач ОСОБА_11 повідомляє суд, що ним планується подати до Сокальського районного суду Львівської області клопотання про висунення додаткового обвинувачення гр.. ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 125 КК України. Однак слд зазначити, що дані питання вирішуються під час досудового слідства слідчим, а суд не може висувати жодних додаткових обвинувачень особам, яким не була оголошена підозра за ч. 2 ст. 125 КК України під час досудового слідства, оскільки це не входить в його компетенцію. Також слід зазначити, що на досудовому слідстві слідчим та під час судового розгляду судом не здобуто доказів причетності відповідачів ОСОБА_74 та ОСОБА_14 до нанесення потерпілому ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 129 КПК України ( в редакції 2012 року) , суд відмовляє в цивільному позові ОСОБА_11 до відповідачів ОСОБА_74 та ОСОБА_14 , як в такому , що пред`явлений до неналежних відповідачів.

Не зважаючи на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 ч.1 КК України , його вина доведена в повному обсязі зібраними по справі та дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема показами потерпілого, свідків та протоколами слідчих дій .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ст. 125 ч.1 КК України не визнав, просив суд його виправдати по даному обвинуваченні та показав, що він жодних ударів потерпілому ОСОБА_13 не наносив, і люди все це бачили. Він новий 2013 рік зустрічав в кафе в с.Хлівчани з друзями. Вже після зустрічі нового року вони з друзями сиділи в барі , коли в бар зайшов ОСОБА_25 та сказав , що на вулиці бють ОСОБА_12 . Він вибіг з друзями на вулицю та почали відтягувати ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 від ОСОБА_12 , щоб припинити бійку між ними. ОСОБА_15 на вулиці не було. Після цього бійка припинилася , а він пішов в бар . Під час цього конфлікту він нікому ударів не наносив. ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 теж пішли з місця події.

Покази дані на досудовому слідстві він підтримує, крім того ним подано в судовому засіданні письмові пояснення, які він теж підтримує.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні показав , що ця подія мала місце 01.01.2013 року в с.Хлівчани Сокальського району о 3 - 4 годині приблизно. Вони з хлопцями зустрічали новий рік в бані і після цього підійшли до бару в с.Хлівчани. На вулиці ОСОБА_12 розмовляв про щось із ОСОБА_14 та питав останнього чому вони побили ОСОБА_18 . Він побачив як ОСОБА_12 раптово наніс удари головою в чоло ОСОБА_14 і він хотів їх розборонити, однак ОСОБА_12 наніс йому тоді два удари в обличчя та живіт. Після цього ОСОБА_12 схопив його , а ОСОБА_11 підійшов та вдарив його кулаком в ніс , в нього пішла кров і він відчув біль. З ОСОБА_18 він завжди був і є зараз в хороших відносинах, він та його друзі його не били ніколи. Він дає такі самі покази як і на досудовому слідстві . Просить обвинуваченого покарати згідно закону .

Відповідно до норм ст. 56 КПК України - потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить зясування обставин вчинення кримінального правопорушення; пояснення потерпілого можуть бути складовою та різновидом доказів, а також використовуватись при здійсненні інших процесуальних прав, як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді для обґрунтування позиції чи думки з питань, які виникають у провадженні .

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 02.01.2013 року вбачається, що ОСОБА_13 виклав обставини події, а саме як розвивалися події та як ОСОБА_12 та ОСОБА_11 01.01.2013 року в с.Хлівчани Сокальського району нанесли йому тілесні ушкодженні.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 003/2013 від 04.01.2013 року у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці перенісся, синців в ділянках нижньої повіки та в лівій поперековій ділянці, які могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів , можливо 01.01.2013 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

З оголошеної та дослідженої судом в судовому засіданні нотаріально завіреної приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_26 заяви від свідка ОСОБА_18 від 25.01.2016 року зареєстрованої в реєстрі за № 130 вбачається, що ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 ніколи його не били і він завжди перебував та перебуває з ними у хороших дружніх стосунках і ніколи до них не мав і не має будь-яких претензій. Він ніколи на них не писав і не збирається писати будь-яких заяв в правоохоронні органи . Саме такі пояснення він давав з даного приводу на досудовому слідстві у Сокальському РВ ГУМВС України у Львівській області.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 показала , що вона є власниця бару в с.Хлівчани Сокальського району Львівської області . 01.01.2013 року ОСОБА_12 та ОСОБА_11 були сильно випивші і крутилися цілий день біля бару і бані. ОСОБА_12 та ОСОБА_11 порушували неодноразово спокій та нормальну роботу бару, провокували сварки та бійки з ОСОБА_15 в барі та іншими хлопцями, висловлювалися нецензурними словами, кричали, стукали ногами в двері бару, а також мали конфлікти з хлопцями , які відпочивали в бані та біля бару. Вона неодноразово виганяла ОСОБА_12 та ОСОБА_11 з бару і викликала до них вже міліцію навіть, однак дільничий інспектор не прийняв виклик з мобільного телефону. Винним в конфліктах був ОСОБА_12 , а ОСОБА_11 його слухав та постійно ходив за ним . Вона неодноразово говорила ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , щоб вони їхали додому та виспались від алкоголю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 надала аналогічні покази до показів свідка ОСОБА_75 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показала, що вони з друзями зустрічали в барі с.Хлівчани новий 2013 рік. Під час цього святкування було кілька епізодів конфліктів. Під час першого конфлікту, її чоловік ОСОБА_12 сидів в барі і вийшов на вулицю з якимось хлопцями. Через певний проміжок часу зайшла в бар якась жінка і сказала, що її чоловік пішов дивитись на якусь бійку. Хто бився на вулиці ця жінка не знала. Через 15-20 хвилин вона пішла подивитись на вулицю , що там відбувається. Вона побачила, що ОСОБА_17 та ОСОБА_14 наносили удари ОСОБА_18 .. На вулиці був голольод і ОСОБА_17 та ОСОБА_14 підбивали ноги ОСОБА_18 і він падав на землю, а вони тоді копали ОСОБА_18 . ЇЇ чоловік почав відтягувати ОСОБА_17 та ОСОБА_14 від ОСОБА_18 , та сказав останньому , щоб він тікав , поки він їх затримує. ОСОБА_18 втік кудись за бар. Тоді вона побігла в бар покликати на допомогу брата ОСОБА_11 . Між ОСОБА_17 , ОСОБА_14 і ОСОБА_12 почалася суперечка , чого останній втручається в їх справи , оскільки він є вже жонатий і його час вже пройшов. ОСОБА_12 відповів їм , що в їх час лежачих не били. ОСОБА_17 та ОСОБА_14 схопили ОСОБА_12 ззаді за одяг , йому хтось підбив ноги і він впав. Після

цього вони почали копати лежачого ОСОБА_12 . Вона почала кричати. Прибігли на її крики ОСОБА_13 , ОСОБА_23 та ОСОБА_11 .. Хлопці розборонили драку. ОСОБА_11 нікому ударів не наносив, бо розбороняв їх. Після цього прибіг ОСОБА_76 і тоді він , та ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 штовхнули ОСОБА_12 землю та почали його бити. Знову прибіг ОСОБА_23 та розборонили хлопців.

Допитаний в судовому засіданні як потерпілий ОСОБА_14 показав, що він зустрічав новий 2013 рік з друзями в бані в с.Хлівчани. Приблизно біля 03 год., але точно він не пам`ятає, вони з друзями підійшли до бару . Біля бару вони зустріли ОСОБА_12 . Він розмовляв з ОСОБА_77 і останній почав висловлювати безпідставні претензії до нього чому вони б`ють ОСОБА_18 і в них виникла суперечка. Чому ОСОБА_12 підійшов до нього йому не відомо. ОСОБА_18 на той час ні він, ні його друзі не били. З ОСОБА_18 він був і є в нормальних стосунках , і на досудовому слідстві слідчим ОСОБА_18 не визнавався потерпілим. Після цього ОСОБА_12 раптово наніс йому удар чолом в голову, а він почав захищатися і вдарив кудись ОСОБА_12 . ОСОБА_13 хотів їх розборонити, однак ОСОБА_12 наніс йому тоді два удари . Після цього ОСОБА_12 схопив ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 підійшов та вдарив ОСОБА_13 кулаком в ніс , в нього пішла кров і він відчув біль. Після цього ОСОБА_12 наніс удар чолом в голову ОСОБА_78 і останній втратив свідомість. ОСОБА_12 продовжував йому погрожувати та пропонував щось вирішити. На цьому фактично інцидент закінчився. Одразу приїхали батьки ОСОБА_79 та забрали його додому. Він алкоголь не пив і був тверезий. ОСОБА_12 був нетверезий, оскільки він перед тим сидів в барі та вживав алкоголь . Він вважає, що ОСОБА_12 був порушений громадський порядок і спокій.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 показав, що вони вирішили після зустрічі нового 2013 року вийти в центр села та зустріти новий рік з іншими друзями. Вони з друзями зайшли в бар і присіли випити шампанського. Приблизно через годину ( в 4 годині) він вийшов з приміщення бару і побачив на відстані 50 метрів від бару , що на снігу лежить юнак і його б`ють якісь хлопці. Він підійшов до хлопців і впізнав серед них ОСОБА_14 та ОСОБА_17 . На землі лежав ОСОБА_19 . Він бачив лише ОСОБА_17 , який бив ОСОБА_19 , а інших хлопців хто його бив він не бачив. Він зробив хлопцям зауваження, що не можна бити ОСОБА_19 . Однак ОСОБА_14 взяв його за корпус та сказав йому, щоб він не втручався і вони самі розберуться. Після цього почалася між ними шарпанина і він почав хлопців стримувати. ОСОБА_19 в цей час кудись втік. Хлопці вирвалися від нього , на ньому порвали одяг і почали наносити йому удари і він впав на сітку. Його побили ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 . Після цього прибіг його швагро ОСОБА_11 , і він та інші хлопці почали їх розбороняти. ОСОБА_11 нікому ніяких ударів не наносив.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.7 КПК України вбачається, що основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом, повага до людської гідності .

Ухвалення судом вироку Іменем України є свідченням того, що саме держава Україна в особі суду надає правову оцінку особі та вчиненому нею діянню; вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими під час судового розгляду з точки зору їх належності, допустимості і достовірності; cукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозвязаною для прийняття законного, обґрунтованого вмотивованого судового рішення.

Норма статті 370 КПК України визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Відповідно до ст.373 КПК України, вирок - найважливіше процесуальне рішення суду першої і апеляційної інстанції, результат всієї передуючої його ухваленню процесуальної діяльності органів досудового розслідування в суду, акт правосуддя.

З врахуванням норм ст.ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України, від 17 липня 1997 року, норм Конституції України та КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали заначену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному на права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу VIII Конституції України.

На своїх показах в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 настоює, оскільки до цієї події 01.01.2013 року з обвинуваченим ОСОБА_11 він був знайомий , конфліктів не мав, упереджено до нього не відносився. При цьому, суд приймає до уваги показання потерпілого ОСОБА_13 щодо обставин нанесення їм тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_11 , оскільки повідомлені ним в суді дані, повністю узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи, є послідовними.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України також стверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , потерпілого ОСОБА_14 .

Суд надає віри показанням свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , потерпілого ОСОБА_14 , розцінює такі як правдиві, що об`єктивно відображають обставини справи та підтверджується іншими дослідженими доказами у кримінальному провадженні .

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України вбачається, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновків експертів; докази, будучи належними і допустимими, мають властивість слугувати засобами пізнання вчиненого злочину та обумовлюють ті обєктивні звязки, які існують між ними і обставинами минулої події; відсутність такої взаємодії може свідчити лише про відсутність доказів.

Норми ст.91 КПК України визначають обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, яке полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, зокрема подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, тощо.

Разом з тим, вищевказаними висновками експертизи спростовано показання обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що він жодних ударів потерпілим не наносив, оскільки характер та локалізація вказаних тілесних ушкоджень свідчить про зворотнє.

Обвинувачений ОСОБА_11 , заперечуючи показання потерпілого та свідків, не навів суду причин, за яких останні могли б його оговорювати.

Суд приймає до уваги показання потерпілого ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , потерпілого ОСОБА_14 , оскільки їх покази узгоджуються між собою та вони відповідають доказам, зібраним та дослідженим у судовому засіданні. Зокрема даючи таку оцінку показанням потерпілого ОСОБА_13 суд виходить з наявності в кримінальному провадженні об`єктивних даних ( доказів) про те, що обвинувачений ОСОБА_11 на грунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли на підставі хибного уявлення обвинуваченого про побиття потерпілим ОСОБА_18 , наніс удар в переносицю потерпілому та завдаючи йому цим тілесних ушкоджень , які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_22 , оскільки вони суперечать показам даними під час судового засідання потерпілого ОСОБА_13 , і свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , потерпілого ОСОБА_14 .. Також слід зазначити , що свідок ОСОБА_22 є сестрою обвинуваченого та має на меті ухилення обвинуваченого ОСОБА_11 від відповідальності, оскільки її покази про побиття ОСОБА_18 біля бару ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду і сторона обвинувачення та захисту не надала суду таких доказів .

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_11 не наносив потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_11 доведена дослідженими у судовому засіданні доказами. Такі доводи сторони захисту є безпідставними, тому суд розцінює їх як такі, які мають на меті ухилення обвинуваченого ОСОБА_11 від відповідальності.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_11 в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження і кваліфікує його дії за ст. 125 ч. 1 КК України.

Обираючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_54 , який раніше не судимий згідно ст. 89 КК України, позитивно характеризується по місцю проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, працює, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Судом пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин ОСОБА_54 не встановлено .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_54 судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_35 не визнав в судовому засіданні своєї вини в скоєному кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України та просив його виправдати за цією статтею.

Відповідно до ч.8 ст. 284 КПК україни , якщо обвинувачений заперечує проти закриття провадження з підстав його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності , у цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку , передбаченому КПК України , і суд постановляє обвинувальний вирок зі звільненням обвинуваченого від призначеного покарання.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_11 та наведені обставини справи суд приходить до висновку про доцільність призначення покарання обвинуваченому в межах санкції статті за якою він судиться та вважає за можливе призначити ОСОБА_54 покарання у вигляді штрафу, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

. На підставі ст. 49 КК України слід звільнити обвинуваченого ОСОБА_11 від призначеного судом покарання за ст. 125 ч.1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 не обирався.

Судових витрат по справі не має, цивільний позов не заявлявся.

Речових доказів по справі не має.

Не зважаючи на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_12 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, його вина доведена в повному обсязі зібраними по справі та дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема показами потерпілих, свідків та протоколами слідчих дій .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, просив суд його виправдати . По першому епізоді щодо нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 він своєї вини не визнає , оскільки він йому ударів не наносив . Зранку 01.01.2013 року , точно години він не пам`ятає, хтось йому сказав , що його швагра ОСОБА_11 закрили в бані за баром. Він пішов туди і зайшов в передбанник, а сама баня була закрита. Він почав стукати в двері бані та вимагати, щоб хлопці відкрили та випустили ОСОБА_11 з бані. ОСОБА_14 та ОСОБА_80 вийшли з бані і вони мали намотані ремні на кулаках та почали наносити удари йому . Він схопив ОСОБА_14 за шию руками і впав з ним на дрова, а ОСОБА_14 взяв рукою поліно та почав наносити йому удари поліном в потилицю. Він ОСОБА_14 не бив, а захищався. При цій бійці була присутня барменша ОСОБА_32 і він просив її викликати міліцію, бо боявся , що хлопці його заб`ють. Його дружина спробувала припинити бійку, але і їй нанесли тілесні ушкодження. На його думку в бані був порушений громадський порядок , оскільки була бійка. Бійка припинилася , бо в баню зайшов ОСОБА_81 і сказав , щоб він відпустив ОСОБА_14 .. В його діях була самооборона.

По другому епізоді щодо нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 він своєї вини також не визнає , оскільки він йому ударів не наносив . Це було вже вдень 01.01.2013 року і точно зараз години він вже не пригадує, він з ОСОБА_64 йшов додому і біля бару на вулиці зустрів ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 . З ними вже був ОСОБА_15 . Між ним та хлопцями знову розпочалася сварка. ОСОБА_13 раптово вискочив з гурту і стукнувся з ним лобами, в них потекла кров . Від удару ОСОБА_13 в нього є шрам на голові. Після цього конфлікт завершився і вони з ОСОБА_11 поїхали додому. Він зразу не звертався в лікарню . Він лікувався в Сокальській районній лікарні з 03.01.2013 року по 08.01.2013 року . В той вечір він вживав алкоголь, пив з друзями шампанське. В його діях була самооборона. Просить його виправдати.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 в судовому засіданні показав , що вони зранку 01.01.2013 року точно годину вже не пам`ятає з хлопцями відмічали новий рік в бані. Це приміщення бані вони замовили в барі для святкування нового 2013 року. ОСОБА_12 та ОСОБА_35 прийшли до них в баню та почали стукати в двері. Вони спочатку не відкривали, а потім все таки хтось з хлопців відкрив двері. Коли вони вийшли в передбанник , то їх почав бити ОСОБА_12 . Зокрема ОСОБА_12 схопив його за шию , почав його бити та душити. Це все бачив ОСОБА_13 і намагався йому допомогти. Однак ОСОБА_11 в цей час схопив палицю і нею махав та погорожував нею . Ніхто з хлопців в зв`язку із цим до нього з ОСОБА_12 не міг підійти. ОСОБА_12 так перетиснув ззаді його шию двома руками, що він втратив свідомість та відключився. Потім його хлопці відливали водою, щоб він прийшов до тями. На шум прийшов прийшов сусід ОСОБА_81 , розборонив їх та вивів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 з бані. ОСОБА_12 був в нетверезому стані. , оскільки він перед тим сидів в барі та вживав алкоголь. Він особисто алкоголь не вживав. Вони з хлопцями на руки не намотували жодних ремнів та не били ними ОСОБА_12 . Також він не бив ОСОБА_12 по голові поліном, а в нього була розсічена голова. Він також не бив ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_82 . Свідок ОСОБА_32 , яка працювала в барі, була присутня під час цього інциденту та бачила як все проходило. Просить обвинуваченого ОСОБА_12 покарати згідно закону.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні показав , що 01.01.2013 року обвинувачений ОСОБА_12 та ОСОБА_11 приїхали до бані на бусі, де вони з хлопцями відмічали новий рік , почали сильно сигналити та викликали хлопців з бані . Вони почали розмовляти з ОСОБА_12 .. Раптово ОСОБА_12 завдав удар чолом ОСОБА_83 в область носа і останній впав на землю від удару . Він зробив з цього приводу зауваження ОСОБА_12 , однак ОСОБА_12 після цього вдарив його також головою в чоло і розбив його, в нього пішла кров. Потім йому зашивали чоло. Це все бачив ОСОБА_14 . Після цього конфлікт припинився і він поїхав в лікарню отримувати медичну допомогу . На його думку ОСОБА_12 та ОСОБА_11 порушували громадський порядок та спокій, оскільки були в нетверезому стані, а вони відмічали в бані новий рік. Він надавав аналогічні покази на досудовому слідстві. Просить обвинуваченого ОСОБА_12 покарати згідно закону.

Відповідно до норм ст. 56 КПК України - потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить зясування обставин вчинення кримінального правопорушення; пояснення потерпілого можуть бути складовою та різновидом доказів, а також використовуватись при здійсненні інших процесуальних прав, як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді для обґрунтування позиції чи думки з питань, які виникають у провадженні .

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 02.01.2013 року вбачається, ОСОБА_14 виклав обставини події, а саме як розвивалися події та як ОСОБА_12 та ОСОБА_11 01.01.2013 року в с.Хлівчани Сокальського району нанесли йому тілесні ушкодженні.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 02.01.2013 року вбачається, що ОСОБА_13 виклав обставини події, а саме як розвивалися події та як ОСОБА_12 та ОСОБА_11 01.01.2013 року в с.Хлівчани Сокальського району нанесли йому тілесні ушкодженні.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 002/2013 від 04.01.2013 року у ОСОБА_16 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани на внутрішній поверхні верхньої губи , синців в ділянці чола та перенісся, саден в ділянці правого передпліччя, які могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів , можливо 01.01.2013 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 003/2013 від 04.01.2013 року у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці перенісся, синців в ділянках нижньої повіки та в лівій поперековій ділянці, які могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів , можливо 01.01.2013 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 показала, що власниця бару ОСОБА_31 попросила її вийти в ніч з 31.01.2012 року на 01.01.2013 року та допомогти в барі, оскільки були замовлення. Приблизно біля 07 години 01.01.2013 року вона почула якийсь шум на вулиці біля бані , що біля бару в с.Хлівчани Сокальського району . Вона пішла в баню подивитися , що там сталося, оскільки там хлопці святкували новий рік. В передбаннику стояли хлопці і дивилися один на одного та говорили , щось між собою за бійку. Були ОСОБА_11 , ОСОБА_28 , ОСОБА_57 та ОСОБА_84 . Потім забіг в передбанник ОСОБА_12 та почав кричати, що заб`ють ОСОБА_85 , бо він напевно думав, що його тут б`ють. Вона не бачила , щоб в когось із хлопців на руках були намотані ремені. Потім зайшла в середину дружина ОСОБА_86 . Після цього хлопці почали шарпатися між собою і вона сказала, щоб всі вийшли на вулицю. ОСОБА_12 почав кричати, щоб викликали міліцію. Вона сказала дружині ОСОБА_12 , щоб вона забирала чоловіка та вони йшли додому. Після цього ОСОБА_50 раптово схопив руками ОСОБА_14 за шию та почав душити його і вони впали на дрова. Потім ОСОБА_50 одною рукою схопив поліно і хотів ним бити ОСОБА_14 , однак вона в нього поліно забрала. Потім в передбанник зайшов ОСОБА_87 та відтягнув ОСОБА_12 від ОСОБА_14 . Якби ОСОБА_87 не втрутився в конфлікт, то ОСОБА_12 просто задушив би ОСОБА_14 . ОСОБА_14 втратив свідомість. Оскільки ОСОБА_14 був без свідомості , то вона вилила йому на обличчя воду , щоб він прийшов до тями. Після цього інцидент закінчився і ОСОБА_11 та дружина ОСОБА_88 забрали ОСОБА_12 з бані додому .

В 10 годині 01.01.2013 року вони в барі почули біля бані знов крики та пішли туди з ОСОБА_89 . Вони побачили, що стояли хлопці перед банею і серед них були ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , в яких були закривавлені лиця. Бійки самої вона не бачила. ОСОБА_12 та ОСОБА_11 стояли та кричали щось до хлопців, погрожували. ОСОБА_12 та ОСОБА_11 були випивші . ОСОБА_31 сказала всім хлопцям розходитися. Хлопці пішли в баню далі святкувати новий рік , а ОСОБА_12 та ОСОБА_11 сіли в бус і поїхали додому.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 показала, що зранку 01.01.2013 року приблизно 10 година до неї задзвонили на мобільний телефон, щоб терміново бігти до бані , бо там якась відбувається бійка . ОСОБА_11 та ОСОБА_12 приїхали на бусі до бані та включили в бусі якусь гучну сигналізацію, щоб викликати хлопців з бані. Вона прибігла до бані та почала хлопців розганяти, які стояли та кричали один на одного . ОСОБА_12 був роздітий до пояса та всім погрожував. В ОСОБА_13 було розбите обличчя та текла кров. Згодом її дочка розповіла їй, що ОСОБА_13 вийшов з бані на вулицю і його побив ОСОБА_12 . Хлопці з бані пішли митися та змивати кров з ран. ОСОБА_12 та ОСОБА_11 були випивші і крутилися там на місці. ОСОБА_11 кричав на інших хлопців, що вони всі є якісь «Смерди» постійно. Після цього ОСОБА_12 та ОСОБА_11 сіли в бус і поїхали додому, а хлопці зайшли в баню далі святкувати новий рік . ОСОБА_57 сказав їй , що це ОСОБА_12 головою умисно розбив йому чоло.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показала, що вони зустрічали в барі с.Хлівчани новий 2013 рік. Під час цього святкування було кілька епізодів конфліктів. Під час другого конфлікту, який був в бані приблизно о 7 год. , то вона була свідком його. Хлопці після першого конфлікту пішли в баню і їй хтось сказав , що її брат ОСОБА_11 теж пішов в баню. Вони з чоловіком ОСОБА_12 теж побігли в баню, бо думали що її брата там можуть побити. ЇЇ чоловік ОСОБА_12 скоріше зайшов в баню від неї приблизно на 1 хвилину. Салоха ОСОБА_90 закривав двері в баню та говорив , що її брату буде погано зараз. Тоді в передбанник зайшла ОСОБА_43 . ОСОБА_57 заламав руки назад ОСОБА_59 , і вони обоє впали на землю. Після цього ОСОБА_91 та ОСОБА_28 вибігли з бані з ремнями намотаними на руки та почали наносити удари ними ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .. Вона хотіла рукою перехопити ремень, щоб захистити ОСОБА_12 , і отримала удар по руці, відчула біль та відійшла в сторону. ОСОБА_12 тоді схопив ОСОБА_56 і впав з ним на дрова . ОСОБА_91 вдарив ОСОБА_12 по голові поліном і в останнього почала йти кров. ОСОБА_12 почав кричати , щоб засвітили світло , щоб всі побачили , що він ОСОБА_91 нічого не зробив і це саме ОСОБА_91 його вдарив. ОСОБА_91 не втрачав свідомості. ОСОБА_12 не наносив ударів ОСОБА_92 . Інцидент цей тривав приблизно 10 хвилин. В передбаннику було приблизно 10 людей. Вона згодом зверталася в лікарню , оскільки мала синець на руці , була експертиза і встановили , що це є легкі тілесні ушкодження. Якби вона б не підставила руку , то не мала би травми, але вона захищала чоловіка від удару. Вона в барі випила лише трохи шампанського, а її чоловік вдома пив лише шампанське.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.7 КПК України вбачається, що основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом, повага до людської гідності .

Ухвалення судом вироку Іменем України є свідченням того, що саме держава Україна в особі суду надає правову оцінку особі та вчиненому нею діянню; вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими під час судового розгляду з точки зору їх належності, допустимості і достовірності; cукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозвязаною для прийняття законного, обґрунтованого вмотивованого судового рішення.

Норма статті 370 КПК України визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Відповідно до ст.373 КПК України, вирок - найважливіше процесуальне рішення суду першої і апеляційної інстанції, результат всієї передуючої його ухваленню процесуальної діяльності органів досудового розслідування в суду, акт правосуддя.

З врахуванням норм ст.ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України, від 17 липня 1997 року, норм Конституції України та КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали заначену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному на права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу VIII Конституції України.

На своїх показаннях в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_13 настоюють, оскільки до цієї події 01.01.2013 року з обвинуваченим ОСОБА_12 вони були знайомі , конфліктів не мали, упереджено до нього не відносилися. При цьому, суд приймає до уваги показання потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 щодо обставин нанесення їм тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_12 оскільки повідомлені ними в суді дані, повністю узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи, є послідовними.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України також стверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_43 ..

Суд надає віри показанням свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , розцінює такі як правдиві, що об`єктивно відображають обставини справи та підтверджується іншими дослідженими доказами у кримінальному провадженні .

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України вбачається, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновків експертів; докази, будучи належними і допустимими, мають властивість слугувати засобами пізнання вчиненого злочину та обумовлюють ті обєктивні звязки, які існують між ними і обставинами минулої події; відсутність такої взаємодії може свідчити лише про відсутність доказів.

Норми ст.91 КПК України визначають обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, яке полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, зокрема подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, тощо.

Разом з тим, вищевказаними висновками експертизи спростовано показання обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що він жодних ударів потерпілим не наносив, оскільки характер та локалізація вказаних тілесних ушкоджень свідчить про зворотнє.

Обвинувачений ОСОБА_12 , заперечуючи показання потерпілих та свідків, не навів суду причин, за яких останні могли б його оговорювати.

Суд приймає до уваги показання потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , оскільки їх покази узгоджуються між собою та вони відповідають доказам, зібраним та дослідженим у судовому засіданні.

Суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_22 , оскільки вони суперечать показам даними під час судового засідання потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , і свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_43 . Також слід зазначити , що свідок ОСОБА_22 є дружиною обвинуваченого та має на меті ухилення обвинуваченого ОСОБА_12 від відповідальності.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_12 не наносив потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_12 доведена дослідженими у судовому засіданні доказами. Такі доводи сторони захисту є безпідставними, тому суд розцінює їх як такі, які мають на меті ухилення обвинуваченого ОСОБА_12 від відповідальності.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_12 в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження і кваліфікує його дії за ст. 125 ч.1 КК України.

Обираючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який раніше не судимий , позитивно характеризується по місцю проживання, одружений, не працює, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Судом пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_12 обставин не встановлено .

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_12 судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_12 не визнав в судовому засіданні своєї вини в скоєному кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України та просив його виправдати за цією статтею.

Відповідно до ч.8 ст. 284 КПК україни , якщо обвинувачений заперечує проти закриття провадження з підстав його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності , у цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку , передбаченому КПК України , і суд постановляє обвинувальний вирок зі звільненням обвинуваченого від призначеного покарання.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та наведені обставини справи суд приходить до висновку про доцільність призначення покарання обвинуваченому в межах санкції статті за якою він судиться та вважає за можливе призначити ОСОБА_12 покарання у вигляді штрафу, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі ст. 49 КК України слід звільнити обвинуваченого ОСОБА_12 від призначеного судом покарання за ст. 125 ч.1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_12 не обирався.

Судових витрат по справі не має, цивільний позов не заявлявся.

Речових доказів по справі не має.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_13 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 296 КК України та виправдати на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю , що вчинене кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.296 КК України в якому він обвинувачується.

ОСОБА_14 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 296 КК України та виправдати на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю , що вчинене кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.296 КК України в якому він обвинувачується.

.

ОСОБА_15 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 125 КК України та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю наявності у діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України .

ОСОБА_12 визнати винним за ст. 125 ч.1 КК України та призначити покарання за ст. 125 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п"ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_12 від призначеного судом покарання за ст. 125 ч.1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності .

ОСОБА_11 визнати винним за ст. 125 ч.1 КК України та призначити покарання за ст. 125 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п"ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_11 від призначеного судом покарання за ст. 125 ч.1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності .

Цивільний позов ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_15 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

В цивільному позові ОСОБА_11 до відповідачів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням відмовити.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення цього тридцятиденного строку апеляційного оскарження, якщо не було подано апеляційної скарги.

У разі надходження апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:ОСОБА_1