Єдиний унікальний номер 240/270/16-к
Номер провадження 11-кп/775/938/2016

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Петрівка Друга Олександрівського району Донецької області, мешкає у тому АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, раніше засудженого:
1) 28 грудня 2010 року Олександрівським районним судом Донецької області за ст.ст. 309 ч. 2, 71 КК України до 2 років позбавлення волі;
2) 15 лютого 2016 року Олександрівським районним судом Донецької області за ст.ст. 122 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого від призначеного покарання за ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,
виправдано через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до вироку Олександрівського районного суду Донецької області від 15 червня 2016 року, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 25 лютого 2016 року близько 22 годині 30 хв. він, знаходячись біля свого будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , діючи навмисно, в результаті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_8 з метою спричинення тілесних ушкоджень і шкоди здоров`ю, наніс останньому один удар палицею в область щелепи з правого боку в результаті чого заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження: двосторонній відкритий перелом нижньої щелепи на рівні 2-3-го зубів та венечного відростку з набряком тканин обличчя зліва, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які потребують для свого загоювання строк більше ніж 21 день, від якого ОСОБА_8 відійшов в сторону тоді ОСОБА_7 наніс ще декілька ударів палицею в області лівої ноги ОСОБА_8 в результаті чого заподіяв легкі тілесні ушкодження у вигляді: по одному синцю лівого стегна та лівої гомілки.
Вироком суду ОСОБА_7 виправданий через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

На вказаний вирок суду прокурором ОСОБА_5 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Олександрівського районного суду Донецької області скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, із застосуванням ст. 71 КК Ук5раїни частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 15.02.2016 року та призначити покарання у вигляді 2 років 3 місяців позбавлення волі. Вважає даний вирок незаконним та необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме: судом першої інстанції не була надана належна оцінка доказам по справі, внаслідок чого зроблений необґрунтований висновок про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Так, судом першої інстанції не взято до уваги показання, які були дані під час судового слідства потерпілим та свідками, а при винесенні вироку суд керувався лише показаннями ОСОБА_7 . Також, зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки суд першої інстанції мотивував своє рішення, тим що обвинувачений діяв у рамках закону та захищав своє життя і житло, однак в судовому засіданні було встановлено, що у потерпілого не було реального умислу на заподіяння істотної шкоди життю та здоров`ю ОСОБА_7 . Вважає, що в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, заслухавши думку обвинуваченого та його захисника, які просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в апеляційній інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення кримінального процесуального закону; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування вироку відсутні, оскільки судом першої інстанції при його винесенні були дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України.

Так, судом першої інстанції, на підставі показів обвинуваченого, потерпілого та свідків, письмових доказів по справі, які не викликають сумнівів у колегії суддів, оскільки вони прийняті судом першої інстанції, не суперечать один одному та кожному надана належна оцінка судом першої інстанції, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв у стані необхідної оборони, а саме: сам потерпілий з надуманих мізерних причин грубо ображав ОСОБА_7 , наносив йому побої, при цьому валив його на землю і бив, вимагав з останнього гроші, все це продовжувалось тривалий час від самого кафе і по дорозі до домоволодіння ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , не дивлячись на попередження, порушив недоторканість житла ОСОБА_7 і пішов за ним у двір до будинку, і вже у дворі, обвинувачений ОСОБА_7 , застосував до ОСОБА_8 фізичне насильство захищаючи себе та своє житло від протиправних дій та посягань ОСОБА_8 і припинив свої дії одразу ж як загроза минула. Сам потерпілий у судовому засіданні не заперечував, що на таке його посягання обвинувачений мав право захищатись від цього посягання.

Крім того, судом першої інстанції вірно надана оцінка і протиріччям в показаннях обвинуваченого з одного боку - і в показаннях потерпілого та свідків з другого про те, чи застосовував ОСОБА_8 фізичне насильство до ОСОБА_7 уже в його дворі, оскільки судом першої інстанції в судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що сам потерпілий ОСОБА_8 протиправно посягав на охоронювані законом права обвинуваченого ОСОБА_7 на особисту недоторканість, захист здоров`я, недоторканість житла, і обвинувачений ОСОБА_7 , як передбачено статтею 36 КК України, правомірно і тільки з метою захисту та припинення протиправного посягання, вчинив насильство з застосуванням дерев`яної палиці - держака від сапачки, чим завдав ОСОБА_8 тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є перевищенням меж необхідної оборони.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 КК України, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

У контексті зазначеної статті КК України, під «житлом» необхідно розуміти будь-яке приміщення, в якому не лише постійно проживає особа, а й яке є місцем тимчасового проживання або перебування (будинок, квартира в будинку будь-якої форми власності, окрема кімната в квартирі, дача, садовий будинок тощо); під «іншім приміщенням» особи, як роз`яснив Пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про деякі питання застосування судами України законодавства при дачі дозволів на тимчасове обмеження окремих конституційних прав і свобод людини і громадянина під час здійснення оперативно-розшукової діяльності, дізнання і досудового слідства» від 28 березня 2008 року, слід розуміти такі об`єкти (природного походження та штучно створені), які своїми властивостями дають змогу туди проникнути, зберігати певні предмети, речі, цінності. Ними можуть бути, зокрема, земельні ділянки, сараї, гаражі інші господарські будівлі.

В контексті даного кримінального провадження, без дозволу володільця житла ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_8 не мав права входити (проникати) до житла чи іншого володіння ОСОБА_7 , а саме (як встановлено органом досудового слідства та вироком суду першої інстанції: знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_7 біля будинку АДРЕСА_1 ), оскільки незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи є злочином, передбаченим ст. 162 КК України (Порушення недоторканості житла), що також випливає з засад ст. 30 Конституції України, ст. 12 Загальної декларації прав людини, ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, колегія суддів зазначає, що конфлікт у кафе спровокував сам потерпілий ОСОБА_8 , коли ОСОБА_7 відмовили у наданні пива у борг, для того щоб останній передав його потерпілому ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_8 з надуманих мізерних причин (розлите пиво) грубо ображав ОСОБА_7 , наносив йому побої, при цьому валив його на землю і бив, вимагав з останнього гроші, все це продовжувалось тривалий час від самого кафе і по дорозі до домоволодіння ОСОБА_7 , до якого ОСОБА_8 вирушив з двома своїми друзями (свідки по справі) з однією метою вимагання та отримання грошей від ОСОБА_7 , що підтверджує, те, що у потерпілого ОСОБА_8 була мета протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення обвинуваченого ОСОБА_7 .

Також, з показань самого обвинуваченого, даних ним в суді першої інстанції, видно, що обвинувачений ОСОБА_7 , всіляко намагався відвернути напади потерпілого ОСОБА_8 та захиститися (просив потерпілого не бити його, обіцяв купити пива, обіцяв принести гроші на пиво з дому, пішов додому за грошима, де у дворі будинку при вході в приміщення ОСОБА_8 схопив його за одяг і почав бити), такі фактичні обставини провадження, дають всі підстави для висновку, що поведінка обвинуваченого була направлена на відвернення нападу та захист та не бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися) (застосував до ОСОБА_8 фізичне насильство захищаючи себе та своє житло від протиправних дій та посягань ОСОБА_8 і припинив свої дії одразу ж як загроза минула), такі дії за своїми ознаками становлять необхідну оборону.

Крім того, з показань потерпілого ОСОБА_8 , даних ним в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, видно, що ОСОБА_8 біля кафе почав, а потім і по дорозі до дому обвинуваченого ОСОБА_7 продовжив застосовувати до останнього фізичну силу, та те, що він йшов за ОСОБА_7 до місця мешкання останнього з метою отримати від ОСОБА_7 гроші на пиво. ОСОБА_7 казав йому та його товаришам, щоб вони не заходили у двір домоволодіння ОСОБА_7 , але він зайшов, тому що вважав, що останній зайде в свій будинок та зачиниться в ньому, не вийде та не дасть йому гроші на пиво, в зв`язку з чим він йшов до ОСОБА_7 у будинок, щоб не дати йому сховатись та зачинитись в приміщенні будинку. А тому, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 мав право на необхідну оборону з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів, від суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_8 , для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло, чи інше приміщення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

А тому вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим в зв`язку з чим його необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні: прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 15 червня 2016 року, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу можуть бути подані касаційні скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області