Ухвала іменем україни 14 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0004936, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року щодо
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

м. Києва, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Білоцерківського районного суду Київської області від 2 листопада 2011 року за ч. 2

ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, звільненого з місць позбавлення волі згідно ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 19 березня 2014 року умовно-достроково на (3) три місяці 22 (двадцять два дні),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
У касаційній скарзі захисник посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду змінити та застосувати до ОСОБА_6 вимоги ст. ст. 75, 76

КК України. Вказує, що суд першої інстанції, на відміну від апеляційного суду, при призначенні покарання ОСОБА_6 належним чином врахував позитивні характеристики засудженого, його стан здоров`я, щире каяття у вчиненому, відсутність обставин, які обтяжують покарання, тощо, і дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_6 покарання без ізоляції від суспільства, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від

8 вересня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2

ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки передбачені п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 засуджено за вчинення закінченого замаху на повторне, таємне викрадення чужого майна за таких обставин.
Так, 25 травня 2015 року приблизно о 17.00 год. ОСОБА_6 перебуваючи в торгівельному залі гіпермаркету ТОВ «Ашан-Біличі», що за адресою: вул. Берковецька, 6-В у м. Києві, взявши з торгівельних полиць майно, на загальну суму 433 грн 80 коп, що належить ТОВ «Атітан Україна Гіпермаркет», поклав його до свого рюкзака та направився до виходу з торгівельного залу не розрахувавшись на касі за товари, однак довести злочин до кінця він не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони гіпермаркету з товарами, які він намагався викрасти.

Вироком Апеляційного суду Києва від 11 грудня 2015 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від

8 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням скасовано, ухвалено новий вирок, яким визначено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. В решті вирок районного суду залишено без зміни.
Заслухавши доповідь судді; думку захисника, який підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити; думку засудженого, який підтримав касаційну скаргу свого захисника та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника та просив вирок апеляційного суду залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України в касаційній скарзі захисником не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведений у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_5 про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок надмірної суворості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки апеляційного суду щодо призначеного засудженому покарання.
Відповідно до статей 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу засудженого, який раніше судимий, вину у вчиненому визнав повністю, повернув викрадене, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, на обліку у лікаря нарколога перебуває з

11 листопада 2002 року з діагнозом розлади психіки і поведінки в результаті вживання опіоїдів, синдром залежності, має низку захворювань, працює, за місцем роботи характеризується позитивно. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Також, врахувавши обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття ОСОБА_6 у вчиненому, а також те, що потерпілий не має до засудженого претензій у зв`язку із повним відшкодуванням шкоди, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та поклав на засудженого певні обов`язки.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, з рішенням районного суду не погодився та скасував вирок в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, ухваливши свій вирок.

При цьому, у вироку апеляційного суду вказано, що місцевий суд в цілому дотримався загальних засад при призначенні покарання, однак приймаючи рішення про звільнення засудженого від його відбування з випробуванням, суд взяв обставини враховані при призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України в сукупності і прийшов до помилкового висновку, що досягнення цілей покарання в межах санкції відповідної частини статті КК України у виді позбавлення волі можливо із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Однак, суд належним чином не врахував особу засудженого, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності та те, що до нього вже застосовувались положення

ст. 75 КК України, але ОСОБА_6 належних висновків не зробив і продовжував вчиняти злочини.

Крім того, посилання місцевого суду у вироку на те, що ОСОБА_6 повернув викрадене, як на одну з підстав для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, не відповідає фактичним обставинам справа, оскільки ОСОБА_6 був затриманий відразу після скоєння своїх протиправний дій направлених на вчинення крадіжки майна, після чого у нього зазначене майно було вилучено, що свідчить про відсутність добровільних дій з його боку щодо повернення викраденого. А, доводи сторони захисту про наявність захворювань у засудженого та те, що останній працює, на думку апеляційного суду не є визначальними для застосування ст. 75 КК України виходячи з вищенаведених даних про особу ОСОБА_6 .

З урахуванням вищевикладених підстав, принципу індивідуалізації покарання, проаналізувавши дані про особу засудженого, колегія апеляційного суду дійшла висновку про скасування вироку місцевого суду в частині звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Призначене ОСОБА_6 покарання , у виді позбавлення волі на строк два роки, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника не вбачається.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідає вимогам ст. ст. 370, 420 КПК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягнуть скасування судового рішення, не встановлено.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 433, 434, 436

КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Вирок Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3