Ухвала
іменем україни

10 листопада 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 24 червня 2016 року, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коломиї Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодноразово судимого, востаннє за вироком Стрийського районного суду Львівської області від 01 серпня 2008 року за ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 286, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років (строк покарання повністю відбутий),

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Постановлено стягнути із засудженого на користь:

ОСОБА_5 у рахунок відшкодування у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13 618 грн та моральної 15 000 грн;

ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14 080 грн.

ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину у Косівському районі Івано-Франківської області за таких обставин.

07 квітня 2016 року близько 16.00 год. він проник до торгових кіосків, що знаходяться на території продовольчого ринку у с. Смодна і перебувають в оренді ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , звідки повторно таємно викрав майно останніх на суму 50 200 грн, 16 580 грн та 4 186 грн відповідно.

16 квітня 2016 року близько 22.00 год. він же проник у приміщення новобудови, що по АДРЕСА_1 , звідки повторно таємно викрав майно ОСОБА_9 на суму 2 115 грн.

18 квітня 2016 року близько 22.00 год. ОСОБА_4 проник у приміщення новобудови, що по АДРЕСА_1 , звідки повторно таємно викрав майно ОСОБА_5 на суму 19 295 грн.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації діяння засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, оскільки вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання є занадто м`яким, про що наводить відповідні доводи. Зокрема, стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Розглянувши касаційну скаргу, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
При призначенні ОСОБА_4 покарання місцевий суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину (тяжкий), фактичні обставини його вчинення, дані про особу засудженого, який позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин. Також судом враховано обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що його обтяжують.

З огляду на викладене місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкцій ч. 3 ст. 185 КК. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок мякості не вбачається, навіть при тому, що, як зазначає прокурор, не було враховано обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину. При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій фактично це зроблено, оскільки узято до уваги те, що ОСОБА_4 раніше вчиняв злочини.

Усі доводи прокурора на обґрунтування необхідності призначити ОСОБА_4 більш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК, ретельно перевірив апеляційний суд (зокрема врахував те що ОСОБА_4 частково добровільно відшкодував завдані ним збитки, думку потерпілих щодо міри покарання, позитивну характеристику, обставини, що пом`якшують покарання (ці обставини було взяті до уваги і місцевим судом), а також те що, він хворіє, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, один з яких є інвалідом від народження та стан здоров`я матері), і у межах своїх повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 419 КПК.

Переконливих доводів про необхідність скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції з касаційної скарги прокурора не убачається.
Таким чином, оскільки зі скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 6 розділу XIІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити прокурору у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3