Номер провадження 1-кп/243/391/2016
Номер справи 243/3636/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«12» травня 2016 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- обвинуваченого ОСОБА_4 ,

- законних представників неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6

- захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000404 від 16 лютого 2016 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області 29 квітня 2016 року по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Щотове м. Антрацит Луганської області, громадянина України, українця, учня 9-го класу Слов`янської загальноосвітньої школи інтернат I III ступенів № 1, не одруженого, інвалідом не являється, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
13 лютого 2016 року точного часу в ході проведення судового засідання встановити не довелось можливим, у ОСОБА_4 який знаходився в роздягальні приміщення спортивного комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , виник протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме мобільних телефонів, що належать ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_4 , 13 лютого 2016 року точного часу встановити в ході проведення судового засідання не довелось можливим, знаходячись в роздягальні приміщення спортивного комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , розуміючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна та подальшого звернення його на свою користь, всупереч волі власників, шляхом вільного доступу, викрав із кишені брюк, які знаходились у шкільному рюкзаку мобільний телефон марки LG H324-Leon в корпусі чорного кольору вартістю 2,210 грн., 25 коп., який належить ОСОБА_9 , та із кишені куртки, яка належить ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Nokia 5250» в корпусі чорного кольору вартістю 500 грн., який належить ОСОБА_10 , вилучивши таким чином майно із законного володіння власників та отримавши реальну можливість розпоряджатися ним на власний розсуд.

Після чого ОСОБА_4 з викраденим майном з місця кримінального правопорушення втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Умисними протиправними діями ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_10 , була заподіяна матеріальна шкода на суму 500,00 гривень., а потерпілому ОСОБА_9 , була заподіяна матеріальна шкода на суму 2710,25 гривень.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викриваються наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України та суду пояснив, що 13 лютого 2016 року він знаходився в роздягальні приміщення спортивного комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , і у нього виник протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме мобільних телефонів, що належать ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 .

Він, 13 лютого 2016 року, знаходячись в роздягальні приміщення спортивного комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з метою таємного викрадення чужого майна, викрав із кишені брюк, які знаходились у шкільному рюкзаку мобільний телефон марки LG H324-Leon в корпусі чорного кольору, який належить ОСОБА_9 , та із кишені куртки, яка належить ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Nokia 5250» в корпусі чорного кольору, який належить ОСОБА_10 , вилучивши таким чином майно із законного володіння власників та отримавши реальну можливість розпоряджатися ним на власний розсуд.

Після чого він з викраденим майном з місця кримінального правопорушення втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд. На теперішній час телефони повернуті потерпілим.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_9 , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, до судового засідання не з`явився. Причину своєї неявки не повідомив. Як встановлено, ОСОБА_9 на теперішній час перебуває за межами України.

Потерпіла ОСОБА_10 , яка належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, звернулася до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути дане кримінальне провадження без її участі. Претензій до обвинувачених він не має, просить призначити не суворе покарання ( а.с. 32).

У відповідності до ч. 1 ст. 325 КПК України « Якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого».

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Із Протоколу огляду місця події від 16 березня 2016 року вбачається, що об`єктом огляду є мобільний телефон LG H324-Leon в корпусі чорного кольору imei НОМЕР_1 . Загальний та детальний знімок мобільного телефону LG H324-Leon (а.с. 37-39).

Із Висновку судово-товарознавчої експертизи майна від 17 березня 2016 року вбачається, що виходячи з отриманої інформації шляхом вивчення цін за допомогою мережі Інтернет. Ринкова вартість майна наданого на оцінку: мобільний телефон LG H324-Leon, в корпусі чорного кольору на 13 лютого 2016 року складала 2210 (дві тисячі двісті десять) грн. 25 коп. без ПДВ (а.с. 42- 52).

Із Розписки від 18 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_9 , отримав від працівників поліції належний йому мобільний телефон LG H324-Leon в корпусі чорного кольору, який зобов`язується зберігати до вирішення питання по справі (а.с. 54).

Із Протоколу огляду місця події від 16 березня 2016 року вбачається, що об`єктом огляду є мобільний телефон Nokia 5250. Загальний та детальний знімок мобільного телефону Nokia 5250 (а.с. 58-60).

Із Висновку судово-товарознавчої експертизи майна від 17 березня 2016 року вбачається, що виходячи з отриманої інформації шляхом вивчення цін за допомогою мережі Інтернет. Ринкова вартість майна наданого на оцінку: мобільний телефон Nokia 5250, в корпусі чорного кольору на 13 лютого 2016 року складала 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. без ПДВ (а.с. 63-74).

Із Розписки від 19 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_10 , отримала від працівників поліції належний їй мобільний телефон Nokia 5250 в корпусі чорного кольору, який зобов`язується зберігати до вирішення питання по справі (а.с. 76).

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 , вірно кваліфіковано за ст. 185 ч. 1 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до злочинів середньої тяжкості, характер, ступінь його суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків для потерпілого, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.2 «Відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом… менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини,неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо».

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 щиросердно розкаявся та вчинив злочин будучи неповнолітнім, повністю відшкодовано спричинену матеріальну шкоду.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

У відповідності до п.10 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18 липня 2013 року « Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх»

«Суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень Глави 29 КПК та розділу Х1 КК. Судам необхідно зважати, що при постановленні вироку щодо неповнолітньої особи вони повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обгрунтованості покарання. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне кримінальне правопорушення.

Індивідуалізація покарання є важливою вимогою принципового характеру, що передбачає персоніфікацію кримінальної відповідальності: вона настає лише щодо конкретної особи, яка вчинила злочин ( статті 2,18, 50 КК) Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітнього та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації».

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року « При призначенні покарання неповнолітньому підсудному відповідно до вимог ст. 103 КК України крім обставин, передбачених у статтях 65-67 КК України, необхідно брати до уваги умови життя й виховання неповнолітнього, вплив на нього дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.»

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, задовільно характеризується за місцем мешкання та навчання, вчинив злочин будучи неповнолітнім, є дитиною, позбавленої батьківського піклування, особу винного, а також те, що потерпілі не наполягають на суворій мірі покарання для обвинуваченого, вкрадене майно повністю повернуто, і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до частини 1 статті 105 КК України «Неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання».

Враховуючи позицію обвинувачення і захисту щодо виду і міри покарання, суд визнає, що виправити неповнолітнього обвинуваченого та запобігти скоєнню ним нового злочину можливо без ізоляції від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі, ухвалити про звільнення від покарання на підставі статті 105 КК України.

З урахуванням щирого каяття та бездоганної поведінки обвинуваченого на момент постановлення вироку, суд вважає, що ОСОБА_4 не потребує застосування покарання та приходить до висновку, що відповідно до вимог статті 105 КК України неповнолітній обвинувачений, який вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, може бути звільнений від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі: вилучений у ОСОБА_4 , мобільний телефон LG H324-Leon, який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0000404 від 16 лютого 2016 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 18 березня 2016 року, що зберігається у потерпілого ОСОБА_9 - після набуття вироком чинності у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності потерпілого ОСОБА_9 .

Речові докази по справі: вилучений у ОСОБА_12 , мобільний телефон Nokia 5250, який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0000404 від 16 лютого 2016 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 19 березня 2016 року, що зберігається у потерпілої ОСОБА_10 - після набуття вироком чинності у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності потерпілої ОСОБА_10 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370,374 КПК України, ст. 105 КК України суд

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону за цим вироком у вигляді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі частини 1 статті 105, п.1 частини 2 ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік та застосувати до неповнолітнього ОСОБА_8 примусові заходи виховного характеру застереження.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Речові докази по справі: вилучений у ОСОБА_4 , мобільний телефон LG H324-Leon, який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0000404 від 16 лютого 2016 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 18 березня 2016 року, що зберігається у потерпілого ОСОБА_9 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності потерпілого ОСОБА_9 .

Речові докази по справі: вилучений у ОСОБА_12 , мобільний телефон Nokia 5250, який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0000404 від 16 лютого 2016 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 19 березня 2016 року, що зберігається у потерпілої ОСОБА_10 - після набуття вироком чинності у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності потерпілої ОСОБА_10 .

Апеляційна скарга на вирок суду подається до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .