Дата документу Справа № 323/2264/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1
17 березня 2016 року місто Запоріжжя
№ 11-кп/778/434/16
Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:
ОСОБА_2 доповідача і головуючого, ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за апеляційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 ,
здійснив судове провадження в суді апеляційної інстанції з перегляду ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 04 січня 2016 року (головуючий в суді 1 інст. суддя ОСОБА_7 , №1-в/323/10/16).
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд установив:
щодо ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Гуляйполе Запорізької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого, -
3 липня 2008 року вироком Оріхівського районного суду Запорізькій області з урахуванням змін внесених у вирок ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 вересня 2008 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.309, ч.2 ст.315, ч.1 ст.317, ч.2 ст.15 і ч.1 ст.152, ст.297 КК України на 5 років позбавлення волі;
22 вересня 2014 року вироком того ж місцевого суду до позбавлення волі за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки, ч.1 ст.304 КК України на 3 роки і за сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст.70 КК України, на 4 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання в силу ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язку, передбаченого п.4 ч.1 ст.76 КК України, -
ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 4 січня 2016 року направлено для відбування призначеного вироком від 22 вересня 2014 року покарання з підстав
систематичного, а саме 26 разів, не виконання покладеного на нього обов`язку періодичної явки на реєстрацію та вчинення правопорушень, які двічі потягли накладення на нього адміністративних стягнень у виді адміністративного арешту.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , стверджуючи про незаконність і необґрунтованість ухвали місцевого суду, вказує на те, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що працівниками кримінально-виконавчої інспекції прийняті усі необхідні заходи з метою здійснення примусового виконання вироку суду. Крім того зазначає що нещодавно у нього народилася дитина, яка перебуває на його утриманні та що правопорушень він не скоював. Просить про скасування судового рішення і ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні клопотання про направлення його для відбування покарання, призначеного вироком.
При здійсненні апеляційного розгляду:
долучені матеріали про ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами провадження за його клопотанням;
прокурор знайшла ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому просила залишити її в силі.
За наслідками здійсненого провадження в суді апеляційної інстанції суд не вбачає підстави до задоволення апеляційної скарги виходячи з такого.
Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрутованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.
Так, відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 78 КК України, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
При цьому, вказана норма закону передбачає, що суд вправі направити засудженого для відбування призначеного покарання у разі невиконання засудженим хоча б одного із тих обов`язків, які були покладені на нього судом у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів особової справи ОСОБА_1 , він, перебуваючи на обліку Оріхівського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області - 26 разів не з`являвся на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції ігноруючи індивідуально-профілактичну роботу працівників інспекції з ним, якими він неодноразово попереджався про наслідки невиконання періодичної явки на реєстрацію.
Крім того, 10.04.2015р., 05.08.2015 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.187 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 та 5 діб.
За таких обставин, доводи ОСОБА_1 про нездійснення з ним виховної роботи, невиконання ним правил адміністративного нагляду, - вже самі пособі свідчать про його обізнаність у необхідності виконання вироку суду та про його небажання стати на шлях виправлення.
Матеріали кримінального провадження взагалі не містять жодного переконливого доказу на підтвердження того, що у ОСОБА_1 були поважні причини, які перешкоджали йому з`являтися до інспекції для реєстрації і що він завчасно та офіційним шляхом повідомляв кримінально-виконавчу інспекцію про неможливість явки в призначений день і час до кримінально-виконачої інспекції.
Посилання ОСОБА_1 на відсутність в ухвалі суду першої інстанції строку позбавлення волі, як порушення кримінально-процесуально закону є необґрунтованим, так як строк позбавлення волі визначений вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2014 року за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.304 ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі терміном на чотири роки.
Також, доводи ОСОБА_1 про незаконне скасування судом першої інстанції звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, в зв`язку з перебуванням на його утриманні новонародженої дитини, апеляційний суд вважає непереконливими, так як мати дитини отримує державне соціальне забезпечення по народженню дитини.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не вказують на порушення суддею вимог КПК України та на наявність підстав для скасування оскаржуваної законної ухвали, а тому в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 372, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 426 КПК України, ст.ст.537, 539 КПК України апеляційний суд постановив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 04 січня 2016 року, якою задоволено подання начальника Оріхівського РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області ОСОБА_8 про направлення ОСОБА_1 , засуджено вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2014 року за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.304, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки залишити без змін.
Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на рішення апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4