Єдиний унікальний номер 243/9499/13-к
Номер провадження 11-кп/775/540/2016

УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 27 липня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000684 від 04 грудня 2012 року, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Костянтинівка Донецької області, громадянка України, не судима, працює заступником голови правління ПАТ «Слов`янський завод електромонтажних виробів», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, та призначено покарання у виді двох років шести місяців обмеження волі; на підставі ст. 75 КК України її звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки та покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком суду ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона, будучи службовою особою - директором ДП ««Слов`янська гідрогеологічна режимно - експлуатаційна станція» (далі за текстом ДП «СГГРЕС») ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», діючи умисно, на виконання укладеного договору 08 грудня 2011 року між ДП «СГГРЕС» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та ДП « СКРЦ « Слов`янський курорт», перевищуючи свої службові повноваження, вчинивши дії, які явно виходять за межі наданих їй прав та повноважень, в порушення вимог ст.ст. 38, 39 Закону України « Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 17, 19 Кодексу України « Про надра», п. п. 3, 4, 9 « Положення про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою КМУ № 59 від 27 січня 1995 року, не маючи правовстановлюючих документів, а саме спеціального дозволу на користування надрами (мінеральних вод), акту про надання гірничого відводу, в період з 01 січня 2012 року по 01 квітня 2012 року організувала роботу підприємства з незаконного видобутку корисних копалин загальнодержавного значення мінеральних вод ( хлоридно-натрієвих розсолів) зі свердловин №№ 3605, 3607, які знаходяться в межах території регіонального ландшафтного парку «Слов`янський курорт», розташованого на території м. Слов`янська, який входить до складу природно-заповідного фонду України. Внаслідок цього підприємствам було видобуто і поставлено ДП «СКРЦ «Слов`янський курорт» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» мінеральні води ( хлоридно-натрієвих розсолів) в обсязі 1200 м?, що спричинило істотну шкоду, яка виражається у заподіянні матеріальних збитків охоронюваним законом інтересам держави в особі Слов`янської міської ради, які згідно розрахунку розмірів відшкодування збитку обумовленого самовільним використанням водних ресурсів при відсутності спеціального дозволу на користування надрами ДП «СГГРЕС» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» становлять 61 937,34 грн, що у сто разів перевищують неоподаткований мінімумів доходів громадян.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляцій скаргу, в якій виклала конкретні доводи щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції, зокрема щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 яка підтримала свою апеляційну скаргу і просила задовольнити її; виступ прокурора, який просив вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; виступи сторін судового провадження у дебатах та останнє слово обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Дослідивши в судовому засіданні і проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_7 , яка здійснила незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене на території природно-заповідного фонду, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України.

Колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченої про відсутність у неї вини, а у її діях складу кримінального правопорушення, є безпідставними.

ОСОБА_7 в судових засіданнях як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді кримінального провадження вину свою у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, вчиненому на території природно-заповідного фонду не визнала і, підтримавши свою апеляційну скаргу, пояснила, що їх підприємство зверталося до державної екологічної служби відносно отримання спеціального дозволу на користування надрами у 2010 році, однак відповіді в передбачений законодавством десятиденний строк підприємством отримано не було. У 2012 році було аналогічне звернення до міністерства екології, однак відмова у видачі дозволу була надіслана несвоєчасно - лише у квітні 2013 року. Вважає, що несвоєчасно надані відповіді уповноважених органів надали право підприємству здійснювати користування надрами. Проте, не заперечувала, що видобуток мінеральної воді вівся у період з січня по квітень 2012 року зі свердловин №№ 3605, 3607, які знаходяться в межах території регіонального ландшафтного парку «Слов`янський курорт», розташованого на території м. Слов`янська.

Винність обвинуваченої ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення за ч. 3 ст. 240 КК України, незважаючи на не визнання нею своєї провини, підтверджується показами свідків, даними безпосередньо в судовому засіданні, та сукупністю інших об`єктивних доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження і досліджених судом з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно даними в судовому засіданні показам свідка ОСОБА_9 перевіркою ДП «СГРЕС», директором якого була ОСОБА_7 , встановлено, що видобуток мінеральних вод було здійснено без спеціального дозволу на користування надрами. Перевірка проводилася безпосередньо по документації. Обсяг видобутих корисних копалин вираховувався самим підприємством. Ліцензія у ДП «СГГРЕС» на видобуток природних надр на час перевірки не було.

Свідок ОСОБА_10 , начальник відділу екологічних природних ресурсів Слов`янської ради, пояснила, що у квітні 2012 року під час складання програм соціально-економічного розвитку ДП «СГГРЕС» в особі директора ОСОБА_7 надіслало звіт згідно якого було видобуто 1,2 тис куб мінеральної води. Про відсутність у підприємства ліцензії на видобуток природних копалин їй стало відомо з позовної заяви прокуратури. Пояснила також, що згідно рішення Донецької обласної ради Слов`янський курорт було оголошено територією регіонального ландшафтного парку.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що нею під час перевірки було встановлено, що підприємство ДП «СГГРЕС» вело видобуток природних копалин без спеціального дозволу. Зазначила, що вона виносила ще припис та акт про порушення. ОСОБА_7 була згодна з встановленими порушеннями зауважень не мала та розписалася в приписі та акті. Пояснила також, що документами, які надають право видобувати та користуватися природними копалинами, є спеціальний дозвіл на користування надрами та акт про надання горного відводу. Пояснила, що таким чином підприємство порушило видобуток мінерально - лікувальних вод.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що з 2000 року по 2012 рік працювала на підприємстві на посаді головного бухгалтера. До її професійних обов`язків не входило знати чи мало підприємство спеціальний дозвіл. Зазначила, що ДП «СГГРЕС» надавало Слов`янському курорту послуги з постачання корисних мінеральних копалин та оплачувало спеціальний збір за користування надрами.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що є директором регіонального ландшафтного парку Слов`янський курорт. Зазначив, що на теперішній час проекту який би визначав зовнішні та внутрішні кордони регіонального парку немає, тому вони користуються проектним своренням парку. Таблички встановлені відповідно до проектного створення парку. Кожний землекористувач як фізична особа так і юридична особа мають право самостійно, відповідно до власного земельного проекту, визначити межі земельних ділянок. Пояснив, що відповідно до акта меж за підписом ОСОБА_7 , ДП «СГГРЕС» увійшло до складу землекористувачів регіонального ландшафтного парку Слов`янський курорт.

Представник потерпілого ОСОБА_14 пояснила, що Донецької обласною радою було винесено рішення про створення регіонального ландшафтного парку. Та було вирішено передати Регіональний ландшафтний парк у введення Слов`янській міській раді. Пояснила, що на теперішній час узгоджений проект затвердження меж, але на сьогоднішній день сам проект знаходиться в розробці, однак зазначила, що межі вже узгоджені.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 також ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні письмових доказах.

Так, відповідно до акту перевірки виконання природоохоронного законодавства України відділу екологічного контролю природних ресурсів Північного регіону № 16/1-59 від 05.07.2012 року вбачається, що добича мінеральних вод по Слов`янському родовищу у 1 кв. 2012 року велась без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням ст.. 19 Кодексу України «Про надра».

Згідно листа Начальнику Державної екологічної інспекції в Донецькій області спеціальне водокористування по видобутку мінеральних вод по Слов`янському родовищу припинено відповідно до припису Донецької Державної інспекції нагляду за охороною надр.

Відповідно до заяви першому заступнику Міністерства екології та природних ресурсів України на отримання спеціального дозволу (ліцензії) на право користування надрами за вих. номером 27 від 24.01.2012 року ОСОБА_7 зверталася до уповноваженого органу для отримання спеціального дозволу на право користуватися надрами строком на 20 років.

Згідно рішення Донецької обласної ради № 4/31-773 від 23.12.2005 року відповідно до ЗУ «Про природно-заповідном фонді України» створено Регіональний ландшафтний парк «Слов`янський курорт», який передано у введення Слов`янській міській раді

Згідно рішення Донецької обласної ради № 6/15-361 від 26.09.2012 року узгоджено клопотання про надання надр в користування дочірньому підприємству «СГГРЕС» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця для експлуатації Слов`янського родовища мінеральних вод.

Відповідно до дозволу на спеціальне водокористування ДП «Слов`янська гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція» ЗАО «Укрпрофздравниця» виданого 15.09.2010 року термін дозволу розрахований до 01.10.2015 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи обвинуваченої про відсутність умислу на скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, зазначивши, що вони спростовуються тим, що порушення встановлених прав по видобуванню корисних копалин загальнодержавного значення на території природно - заповідного фонду, може мати місце і з непрямим умислом, тобто наслідком службової недбалості і тому доводи обвинуваченої ОСОБА_7 в цій частині не приймаються судом до уваги, оскільки диспозиція ст. 240 КК України є такою що передбачає і непрямий умисел в протиправних діях.

Як вбачається з вироку ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному видобуванні корисних копалин в період з 01.01.2012 року по 01.04.2012 року. Одним із доводів обвинуваченої про правомірність отримання спеціального дозволу на користування надрами є посилання на принцип мовчазної згоди, передбачений п. 9 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», тобто несвоєчасно надані відповіді уповноважених органів надали право підприємству здійснювати користування надрами.

Дослідивши і проаналізувавши письмові докази у кримінальному провадженні, суд першої інстанції не прийняв ці доводи обвинуваченої до уваги, оскільки перебіг десятиденного строку передбаченого ЗУ «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» починається з моменту надходження відповідної заяви. Як встановив суд першої інстанції, пакет документів на отримання спеціального дозволу (ліцензії) на право користування надрами надійшов до дозвільної системи тільки 13.02.2012 року. Тому, за висновком суду першої інстанції, доводи ОСОБА_7 , які побудовані лише на даті заповнення пакету документів - 24.01.2012 року, до уваги не взяті. Колегія суддів з цим висновком суду першої інстанції погоджується.

Наявність вини у ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України підтверджується висновками експерта № 3030/33 від 16.07.2013 року, згідно яких, дії директора ДП «Слов`янська гідрогеологічна режимно - експлуатаційна станція» ЗАО «Укрпрофздравниця» ОСОБА_7 не відповідали вимогам ст. 40 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 44 та 64 «Водного кодексу України», ст. 19 «Кодексу України про надра», п. 9 Положення про порядок надання гірничих відводів, пунктів 3.1, 6.9.1 та 6.9.3 Статуту ДП «Слов`янська гідрологічна режимно - експлуатаційна станція» ЗАТ лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниці», п. 9.2, 9.3, 9.5 1 «Посадової інструкційної карти 1 Директора дочірнього підприємства «Слов`янська ГГРЕС», п. 2.6 «Договору поставки № 2 мінеральних ресурсів від 08.12.11» в частині того, що вона будучи керівником підприємства в період часу з 01.01.2012 року по 01.04.2012 року допустила самовільний видобуток води на території регіонального ландшафтного парку «Слов`янський курорт» зі свердловин № 3605 та 3607 без наявності спеціального дозволу на користування надрами. В розглянутій ситуації директор ДП «Слов`янська гідрологічна режимно-експлуатаційна станція» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» ОСОБА_7 мала можливість запобігти настанню події, однак не скористалася нею. Експерт зазначив у висновку, що ОСОБА_7 не повинна була без наявності спеціального дозволу на користування надрами допускати незаконний видобуток мінеральних вод (хлорно-натрієвих росолів) зі скважин № 3605 та 3607, які знаходяться на території регіонального ландшафтного парку «Слов`янський курорт».

Таким чином в цій ситуації дії директора ДП «Слов`янська гідрогеологічна режимно - експлуатаційна станція» ЗАО «Укрпрофздравниця» ОСОБА_7 не відповідали вимогам ст. 40 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 44 та 64 «Водного кодексу України», ст. 19 «Кодексу України про надра», п. 9 Положення про порядок надання гірничих відводів, пунктів 3.1, 6.9.1 та 6.9.3 Статуту ДП «Слов`янська гідрологічна режимно - експлуатаційна станція» ЗАТ лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниці», п. 9.2, 9.3, 9.5 1 «Посадової інструкційної карти 1 Директора дочірнього підприємства «Слов`янська ГРЕС», п. 2.6 «Договору поставки № 2 мінеральних ресурсів від 08.12.11» в частині того, що вона будучи керівником підприємства в період часу з 01.01.2012 року по 01.04.2012 року допустила самовільний видобуток води на території регіонального ландшафтного парку «Слов`янський курорт» зі свердловини № 3605 та 3607 без наявності спеціального дозволу на користування надрами (мінеральними водами) та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням події.

Суд першої інстанції правомірно і обґрунтовано не прийняв до уваги доводи обвинуваченої та її захисника про те, що вищевказана експертиза є незаконною, оскільки вона проведена з дотриманням встановленого процесуального порядку, належною експертною установою, фаховим, компетентним спеціалістом, що володіє спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ними питань, має тривалий стаж експертної роботи і був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що на перший квартал 2012 року акт про надання гірничого відводу № 1300 від 15.11.2006 року не був чинним, оскільки із закінченням терміну дії спеціального дозволу на користування надрами акт про надання гірничого відводу втрачає чинність.

Висновки експерта, які узгоджуються з іншими доказами провадження, переконують колегію суддів у обґрунтованості висновків суду першої інстанції про те, що дійсно, в період з 01.01.2012 р. по 01.04.2012 р. обвинувачена ОСОБА_7 організувала роботу підприємства ДП «Слов`янська гідрогеологічна режимно-експлуатаційна станція» ЗАО «Укрпрофздравниця» з незаконного видобутку корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене на території природно - заповідного фонду, а її дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 240 КК України.

Таким чином, в даній ситуації дії директора ДП «Слов`янська гідрогеологічна режимно - експлуатаційна станція» ЗАО «Укрпрофздравниця» ОСОБА_7 не відповідали вимогам ст. 40 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 44 та 64 «Водного кодексу України», ст. 19 «Кодексу України про надра», п. 9 Положення про порядок надання гірничих відводів, пунктів 3.1, 6.9.1 та 6.9.3 Статуту ДП «Слов`янська гідрологічна режимно - експлуатаційна станція» ЗАТ лікувально - оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниці», п. 9.2, 9.3, 9.5 1 «Посадової інструкційної карти 1 Директора дочірнього підприємства «Слов`янська ГГРЕС», п. 2.6 «Договору поставки № 2 мінеральних ресурсів від 08.12.11» в частині того, що вона будучи керівником підприємства в період часу з 01.01.2012 року по 01.04.2012 року допустила самовільний видобуток води на території регіонального ландшафтного парку «Слов`янський курорт» зі скважин № 3605 та 3607 без наявності спеціального дозволу на користування надрами (мінеральними водами) та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням події.

З оглядом на викладене, колегія суддів вважає, що викладені у апеляційній скарзі обвинуваченою ОСОБА_7 доводи про відсутність в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України є безпідставними, а вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни вироку, судом першої інстанції не допущено.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2014 року стосовно неї без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: