Категорія:ч. 1 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001349 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Луцького міськрайонного суду від 02 лютого 2016 року, яким ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Червоноград Львівської області, українець, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживаючий АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.11.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту;

засуджений за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_10 визначено за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, яке призначено за вироком Ковельського міськрайонного суду від 05.11.2015 року, більш суворим покаранням, яке призначене за даним вироком у виді 3 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому постановлено рахувати з часу його фактичного затримання з 11.09.2015 року.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_10 зараховано в строк відбуття покарання термін його перебування під вартою в період з 11.09.2015 року до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком стягнуто з ОСОБА_10 :
- на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди 5030 грн. та моральної шкоди 7000 грн.;

- в дохід держави процесуальні витрати в розмірі 554 грн.42 коп., які були пов`язані з проведенням в даному кримінальному провадженні судових експертиз, а саме дактилоскопічної та холодної зброї.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И В:
За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним і засуджений за те, що він 15.05.2015 року, близько 23:30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , з метою заволодіння чужим майном вчинив напад на ОСОБА_7 , поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, що виразилося в приставлянні предмету, зовні схожого на пістолет в область живота потерпілої, тим самим погрожуючи його застосуванням, в ході якого заволодів майном останньої сумкою в якій знаходилися гаманець, гроші у сумі 100 грн. та планшет «Samsung Galaxy Tab 3», в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_1 , , на рахунку якої знаходилося 20 грн., а всього майном на загальну суму 5030 гру розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, в той же час посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок чого ОСОБА_10 було призначене покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через його м`якість. В обґрунтування зазначає, що судом при призначенні покарання залишено поза увагою, що ОСОБА_11 вчинив тяжкий злочин і, при тому, в стані алкогольного сп`яніння. В ході досудового розслідування ухилявся від органів досудового розслідування, а саме, при мобілізації до Збройних сил України не повідомив про притягнення його до кримінальної відповідальності. В ході судового розгляду свою вину в інкримінованому йому злочині фактично не визнав.

У зв`язку з цим просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, та ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_10 визначити за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення покарання призначеного за даним вироком та невідбутого покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду від 05.11.2015 року, у виді 5 (п`яти років) позбавлення волі.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав останню, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та провівши частково повторне дослідження доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 в інкримінованому йому злочині підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими у судовому засіданні доказами, які ніким не оспорюються і яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч. 1 ст. 187 КК України.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, з тим, щоб особі, яка вчинила злочин, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку суд при призначенні ОСОБА_10 покарання врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який є тяжким, особу винного, який, який, має постійне місце проживання, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, однак, раніше судимий, свою вину визнав частково, не розкаявся у вчиненому, не відшкодував завдані збитки, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, ухилявся від досудового розслідування, порушив умови запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не працює, не займається суспільно-корисною працею, не має постійного джерела доходу.

Доводи ж прокурора про призначення обвинуваченому надто м`якого покарання внаслідок неврахування судом при його призначенні, що ОСОБА_10 вчинив тяжкий злочин, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки дана обставина була врахована судом першої інстанції, про що було зазначено і у вироку.

Що ж стосується посилання прокурора на неврахування судом в якості обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_10 вчинення інкримінованого йому злочину в стані алкогольного сп`яніння, то апеляційний суд не приймає її до уваги.

Так, як під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, так і вході апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_10 заперечив, що під час вчинення нападу на потерпілу він перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Спростовуючи вищезазначені показання суд послався лише на показання самого ОСОБА_10 , із яких вбачається, що напередодні він випив лише пляшку пива.

Про те будь які докази, які б підтверджували, що обвинувачений під час інкримінованих йому дій дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Будучи ж повторно допитана в ході апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_7 , показала суду, що під час розбійного нападу від ОСОБА_10 запаху алкоголю не було, і він не перебував в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на вищенаведене, та у відповідності до ч. 4 ст. 17 та ч. 2 ст. 404 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне виключити з об`єму обвинувачення ОСОБА_10 вищезазначену обставину, що обтяжує його покарання, як безпідставно інкриміновану.

Посилання прокурора про неврахування судом при призначенні покарання, що ОСОБА_10 в ході досудового розслідування ухилявся від органів досудового розслідування, а саме, при мобілізації до Збройних сил України не повідомив про притягнення його до кримінальної відповідальності, апеляційний суд також до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації

лише військовозобов`язані які були засуджені за вчинення злочину до позбавлення волі, обмеження волі, у тому числі із звільненням від відбування покарання.

Доводи апелянта про залишення судом першої інстанції поза увагою невизнання обвинуваченим своєї вини у повному обсязі, як на підставу призначення останньому більш суворого покарання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, як вбачається із вироку, дана обставина була врахована судом.

З урахуванням вищенаведеного та всіх обставин справи, тяжкості вчиненого злочину, особи винного, відсутності обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому підставно призначив йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України, а остаточне на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Таке покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, апеляційний суд вважає також за необхідне у відповідності до ч. 2 ст. 404 КПК України з резолютивної частини вироку вказівку про стягнення з обвинуваченого в дохід держави процесуальних витрат в розмірі 554 грн. 42 коп., які були пов`язані з проведенням дактилоскопічної експертизи, а також експертизи холодної зброї, оскільки висновки вищезазначених судових експертиз не пов`язані з обвинуваченням, яке було інкриміноване ОСОБА_10 .

Приймаючи до уваги вищенаведене апеляційний суд не знаходить підстав для зміни чи скасування вироку з мотивів наведених в апеляції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Луцького міськрайонного суду від 02 лютого 2016 року змінити.

Виключити із об`єму обвинувачення ОСОБА_10 обставину, яка обтяжує його покарання вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також з резолютивної частини вироку вказівку про стягнення з ОСОБА_10 в дохід держави процесуальних витрат в розмірі 554 грн. 42 коп., які були пов`язані з проведенням дактилоскопічної експертизи, а також експертизи холодної зброї.

Врешті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий:

Судді: