Вирок
Іменем України
14.11.2016 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова, в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження №0000168 від 06.07.2016 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно непрацюючого, раніше не судимого, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-
в с т а н о в и в :
31 липня 2014 року згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014р. №607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014р. №1595-VII ОСОБА_4 , на добровільних засадах, призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу у Збройні Сили України. Цього ж дня, ОСОБА_4 вибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де наказом командира цієї частини від 31.07.2014р. №183 зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду сапера інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_2 у званні «старший солдат».
03.03.2014 за сигналом «Тривога» військову частину НОМЕР_2 переведено у вищу ступінь бойової готовності та на військовослужбовців покладено спеціальні завдання і розпочато особливий період несення військової служби, про що було доведено до всього особового складу частини.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця розташування військової частини НОМЕР_2 останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Одночасно у відповідності до плану відмобілізування та приведення військової частини НОМЕР_2 у бойову готовність та на виконання вимог наказу командира вказаної частини, військову частину НОМЕР_2 переведено на умовне найменування воєнного стану «військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ».
Відповідно до вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1, ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення мобілізації в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період - тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства. Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності військовій присязі.
Так, 26 липня 2015 року, близько 18.20 год., військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби та провести час на власний розсуд, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив територію військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).
27 липня 2015 року близько 08.00 год., під час шикування особового складу інженерно-саперної роти ТВО командира інженерно-саперної роти старшим лейтенантом ОСОБА_5 виявлено відсутність у розташуванні військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) старшого солдата ОСОБА_4 .
Вжиті командуванням військової частини - польова пошта НОМЕР_1 першочергові розшукові заходи, спрямовані на встановлення місцезнаходження старшого солдата ОСОБА_4 позитивного результату не принесли. У подальшому командуванню військової частини - польова пошта НОМЕР_1 стало відомо, що останній перебуває за місцем свого постійного проживання, проводячи час на власний розсуд.
У вказаний період старший солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами вказаної військової частини приховував. Під час незаконного перебування за межами військової частини - польова пошта НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.
Незважаючи на усні запевняння найближчим часом повернутися до постійного місця розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_4 лише 21 червня 2016 року близько 16.30 год. добровільно прибув у розташування вказаної військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе - своє самовільне залишення вищевказаної військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та відсутність на службі з 26 липня 2015 року по 21 червня 2016 року.
Про вагомість самовільного залишення свого місця служби командування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 жодним способом старший солдат ОСОБА_4 не повідомляв, жодних заходів задля повернення раніше в розташування вказаної військової частини свідомо не вживав, і про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління не заявляв, маючи реальну змогу це зробити, та протиправно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Увесь період з 26 липня 2015 року по 21 червня 2016 року, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 12,16, 49, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), службові обов`язки не виконував. При цьому, не вживаючи жодних заходів задля повернення в розташування військової частини, і не заявляючи про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління, маючи реальну змогу це зробити, проводив час на власний розсуд по місцю свого постійного проживання: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, просив суворо не карати.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Суд встановив, що дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування за ч.4 ст. 407 КК України кваліфіковані вірно, оскільки він своїми умисними діями самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду.
При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, те, що він раніше не судимий, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, згідно характеристики з місця реєстрації та проживання, скарг та нарікань від мешканців на нього в ЛКП «Старий Львів» не поступало, згідно службової характеристики, займаній посаді сапера інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти відповідає.
Також суд враховує обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме - щире каяття, що передбачено ст.66 КК України. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
За сукупністю обставин скоєного злочину, його ступеня тяжкості і даних про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшує покарання і відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому вважає можливим застосувати до нього положення ст.ст. 75,76 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши при цьому на нього відповідні обов`язки. Саме таке покарання є необхіднім і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374,376, 395 КПК України, суд,-
з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, тривалістю один рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.
Суддя ОСОБА_1