АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1582/16-к Номер провадження 11-кп/786/493/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою щодо засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трабзон, р-н Арсін, Туреччина, жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, з вищою освітою, працюючого туроператором в приватній фірмі, громадянина Туреччини, засудженого 27.01.2012 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на 7 років позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні подання начальника Полтавської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області (№64) та голови спостережної комісії Ленінської районної у м.Полтаві ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ухвали, до Ленінського районного в м. Полтаві суду надійшло спільне подання Полтавської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області (№ 64) та спостережної комісії Ленінської районної у м. Полтаві ради про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що клопотання засудженим подано передчасно, оскільки ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу місцевого суду скасувати, а подання начальника Полтавської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області (№64) та голови спостережної комісії Ленінської районної у м. Полтаві про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити. При цьому зазначає, що сумлінно ставиться до праці, позитивно характеризується, має заохочення та не має стягнень.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляції, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув певний строк покарання, призначений судом, в залежності від ступеня тяжкості скоєного ним злочину.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок суду про неможливість звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 27.01.2012 року визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на 7 років позбавлення волі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.01.2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02.07.2011 року по 26.07.2012 року та з 22.02.2013 року по 22.03.2013 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до наявної в матеріалах справи характеристики засуджений має три заохочення, працевлаштований на виробництві установи в столярному цеху різноробочим, вину у скоєному злочині визнає, стосунків з рідними не підтримує.

При цьому рішення про застосування до засудженого чергового заходу заохочення від 05.03.2016 року прийнято вже після прийняття 01.03.2016 року комісією рішення про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого.

Згідно помісячної довідки про нарахування заробітної плати вбачається, що протягом усього періоду відбування покарання заробітна плата нараховувалась засудженому лише в липні та вересні 2014 року, в січні 2015 року, в січні та лютому 2016 року, що свідчить про відсутність відомостей про стабільне працевлаштування засудженого.

16.01.2015 року на засіданні комісії Полтавської виправної колонії (№ 64) відмовлено в переведенні засудженого до дільниці соціальної реабілітації у зв`язку з тим, що він має слабкі соціальні зв`язки і адміністрація установи не впевнена в його правослухняній поведінці.

Відомостей щодо подальшого працевлаштування засудженого, його ставлення до праці або застосування до нього заохочень під час відбування покарання після 16.01.2015 року до моменту прийняття комісією рішення про направлення подання щодо ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення матеріали особової справи засудженого не містять.

Окрім того, документи, що підтверджують громадянство засудженого та відомості щодо його офіційного місця реєстрації на території України в матеріалах особової справи також відсутні.

Доводи апеляційної скарги про відсутність для засудженого як громадянина іншої держави на виробництві постійної роботи та неможливість в зв`язку з цим працювати не спростовують висновків суду про недоведеність засудженим свого виправлення.

На думку колегії суддів, відсутність стягнень за час відбування покарання засудженого у виправній колонії не дає достатніх підстав стверджувати, що ОСОБА_7 повною мірою довів своє виправлення і щодо нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Крім цього засудженим не відшкодовано завдану потерпілій матеріальну та моральну шкоду.

На даний момент підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання відсутні, оскільки засуджений повинен довести своє виправлення як сумлінною поведінкою, так і ставленням до праці.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання засудженого є законною і підстав для її скасування немає. Відповідно доводи апеляційної скарги засудженого про необхідність умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання є безпідставними.

Керуючись ст.404, 407, КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Полтавської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області (№64) та голови спостережної комісії Ленінської районної у м. Полтаві ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4