Справа № 382/476/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/133/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 31.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
31 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі: -

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 , -
Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та цивільного відповідача ТОВ «Саноіл» на вирок Яготинського районного суду Київської області від 20 листопада 2015 року, яким -
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше
не судимого, -
Засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він 07.11.2010 близько 08 години, керуючи технічно-справним автомобілем «VOLVO FH 12», д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом «SCHMITZ SKO 24», д.н.з. НОМЕР_2 , завантаженим на 21 461,10 кг, рухаючись на 123 км дороги Київ-Харків, в напрямку міста Києва, що на території Яготинського району Київської області, порушив Правила дорожнього руху України, які виразились в тому, що виявивши на своїй смузі руху зустрічний автомобіль «AUDI 100», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_12 , що наближався назустріч, - він не обмежився екстреним гальмуванням на своїй смузі, а виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого сталось зіткнення зазначених транспортних засобів.

У результаті ДТП водій автомобіля «AUDI 100» - ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП.

В поданій апеляційній скарзі захисник засудженого - адвокат ОСОБА_9 вказує, що слідчі органи, а потім і суд, отримавши велику кількість висновків експертиз, проведених в різних експертних установах, які мають протилежні висновки, не з`ясували дійсний механізм зіткнення автомобілів «VOLVO» та «AUDI».

На думку захисника, суд вибірково посилається на ті висновки експертиз, які містять припущення про ймовірну можливості запобіганню ДТП діями водія ОСОБА_8 та ігнорує зазначені в цих же експертизах висновки, якими ОСОБА_8 визнається таким, що не міг запобігти ДТП. Поряд з цим, адвокат вказує, що суд не взяв до уваги висновки експертиз, які зазначають, що ДТП сталося з вини водія ОСОБА_12 .

Адвокат ОСОБА_9 зазначає, що суд ухвалив вирок опираючись на вибіркові докази, які не містять достовірної інформації та ґрунтуються на припущеннях і не прийняв до уваги достовірні докази. Адвокат вказує на ряд сумнівних і неоднозначних висновків експертиз, які згідно вимог ч. 4 ст. 17 КПК України, мають тлумачитись на користь обвинуваченого.

Поряд з цим, захисник вважає необґрунтованим задоволення цивільних позовів, оскільки при їх вирішенні не врахована вина водія «АУДІ».

Захисник вважає, що вирок має бути скасовано, а кримінальне провадження - закрито у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження -закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу злочину, а в задоволенні позовних вимог - відмовити.

В поданій апеляційній скарзі цивільний відповідач ТОВ «Саноіл» вважає, що вирок має бути скасований в частині задоволення цивільного позову, оскільки позовні вимоги щодо відшкодування матеріальних збитків є безпідставними та необґрунтованими, а вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтовано великими.

З приводу майнової шкоди апелянт зазначає, що витрати на поховання та поминальні обіди в розмірі 50 384, 50 грн. позивач підтверджує неналежними доказами, оскільки надані суду ОСОБА_10 замовлення-рахунки містять лише підпис самої ОСОБА_10 , а графа «замовлення-рахунок склав» не заповнена, також в даних документах не зазначено жодних даних про сплату позивачем визначених в цих замовленнях-рахунках сум.

Також цивільний відповідач стверджує, що витрати на поховання та встановлення надмогильної споруди на загальну суму 11 055 грн., які позивач просить стягнути із ТОВ «Саноіл», вже повністю відшкодовані, а тому правові підстави для повторного стягнення вказаних сум із ТОВ «Саноіл» - відсутні.

Щодо відшкодування вартості знищеного в ДТП автомобіля «AUDI 100» апелянт зазначає, що відповідальність за вказаний матеріальний збиток покладається на ПАТ «Страхова компанія «Перша», оскільки цивільно-правова відповідальність ТОВ «Саноіл» як володільця транспортного засобу «VOLVO FH 12» була застрахована у даній страховій компанії з лімітом відповідальності 25 000 грн. Крім того, з цього приводу ТОВ «Саноіл» вказує, що пошкоджений в ДТП автомобіль «AUDI 100» не є власністю позивача ОСОБА_10 , а належить на праві власності третій особі ОСОБА_13 , а тому заявляти вимоги по відшкодуванню вказаного майнового збитку має виключно він.
З приводу моральної шкоди апелянт зазначає, що висновки судових експертиз, на підставі яких стягнуто моральну шкоду є неналежними, оскільки вони зроблені із грубими порушеннями.

Крім того, на думку ТОВ «Саноіл», при визначенні розміру моральної шкоди, у порушення вимог ст. 23 ЦПК України, суд не врахував обставин, які мають істотне значення, зокрема те, що першопричиною ДТП став виїзд автомобіля «AUDI 100» на смугу зустрічного руху, в справі відсутні належні та беззаперечні докази вини ОСОБА_8 , а також не враховано майновий стан обвинуваченого.
Окрім вищевказаного, цивільний відповідач звертає увагу і на те, що відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик ПАТ «Страхова компанія «Перша» має відшкодувати потерпілим моральну шкоду в розмірі не менше 5% ліміту відповідальності за шкоду заподіяну життю, який згідно Полісу становить 51 000 грн., а тому в разі стягнення моральної шкоди на користь всіх потерпілих, то така шкода у відповідній частині має бути стягнута з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Перша».

ТОВ «Саноіл» просить скасувати вирок в частині задоволення цивільно позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 та позову ОСОБА_10 в інтересах малолітнього ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до ТОВ «Саноіл».
В запереченнях на апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та цивільного відповідача ТОВ «Саноіл» представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 вважає вирок законним і обґрунтованим та вказує, що вина ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочину повністю доведена, йому призначене справедливе покарання з урахуванням особи обвинуваченого та характеру скоєного ним злочину, а також стверджує, що суд вірно вирішив цивільний спір та відповідно до законодавства і з урахуванням фактичних обставин справи, та на підставі зібраних по справі доказів - стягнув майнову та моральну шкоду.

Адвокат ОСОБА_11 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без змін.
Прокурор в поданих запереченнях на апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та цивільного відповідача ТОВ «Саноіл», також зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без змін.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити,прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив вирок суду залишити без змін, потерпілу ОСОБА_10 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 , які також заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили вирок залишити без змін, перевіривши вирок суду, матеріали справи і доводи апеляційної скарги, частково дослідивши зібрані досудовим слідством докази, судова колегія вважає апеляційні скарги частково обґрунтованими.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку суду і матеріалів справи, суд слухаючи справу, надаючи оцінку дослідженим доказам і приймаючи рішення, - не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Так, згідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року (п.7), - у випадках, коли передбачені ст.286 КПК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм, їх недодержання іншим і чи мав перший водій можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
Згідно показів обвинуваченого і матеріалів справи, ОСОБА_8 керував транспортним засобом і їхав в напрямку м. Києва, рухаючись у своїй смузі руху, і те що на незначній відстані від керованого ним автомобіля, йому на зустріч виїхав автомобіль на значній швидкості, - стало для нього несподіваним, створило для нього аварійну ситуацію і змусило вжити всіх засобів для уникнення лобового зіткнення. При цьому ОСОБА_8 різко загальмував, і він допускає, що в такій ситуації міг ненабагато скерувати свій автомобіль ліворуч, все це в сукупності і стало причиною часткового виїзду його автомобіля на зустрічну смугу руху.

Згідно висновків експерта №927 А від 13.12.2010р., місцем зіткнення автомобіля «АUDI 100» д.н.з. НОМЕР_3 та автопоїзду «VOLVO FH 12» д.н.з. НОМЕР_1 знаходилось біля лівого краю лівої смуги руху по ходу автопоїзду (ліва смуга руху в напрямку м. Києва), найбільш вірогідно зіткнення відбулось по ходу сліду гальмування в межах від краю сліду розливу масла до переходу сліду гальмування з проїзної частини до розподільчої смуги.
Згідно висновків експерта №35А від 01.02.2011р., за даних дорожніх умов, слід гальмування автопоїзду «VOLVO FH 12» з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24», зафіксований на місці пригоди, відповідає швидкості його руху перед початком гальмування 78 км/год. Але, оскільки в процесі зіткнення транспортних засобів деяку частину кінетичної енергії автопоїзду було затрачено на деформацію деталей транспортних засобів, то дійсна швидкість автопоїзду була більшою. Таким чином, можливо зробити висновок, що вказане водієм значення швидкості 90 км/год є технічно спроможним.

За даних дорожніх обставин, з технічної точки зору, водій автопоїзда «VOLVO FH 12» з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24» повинен був діяти згідно вимог таких пунктів Правил дорожнього руху: п. 12.1., тобто під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3., тобто з моменту виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів по зменшенню швидкості руху транспортного засобу аж до його зупинки; п. 12.9.б), тобто водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість на дорогах, де встановлені дорожні знаки 3.29. (обмеження максимальної швидкості) та 3.31. (зона обмеження максимальної швидкості). Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху, небезпека руху зміна дорожньої обстановки ( у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитись. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку.

Задані покази водія автопоїзда «VOLVO FH 12» з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24» щодо розташування транспортних засобів в момент виявлення ним автомобіля «AUDI 100» на смузі свого руху є технічно спроможними.

В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «AUDI 100» повинен був діяти згідно вимог п.п. 1.2. та 11.2. Правил дорожнього руху, тобто рухатися по правій відносно напрямку свого руху стороні проїзної частини, якнайближче до правого її краю, а також згідно п. 12.9.б. Правил дорожнього руху, тобто водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість на дорогах, де встановлені дорожні знаки 3.29 (обмеження максимальної швидкості) та 3.31. (зона обмеження максимальної швидкості). З моменту виїзду автопоїзда «VOLVO FH 12» з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24» на смугу зустрічного руху, водій автомобіля «AUDI 100» повинен був діяти згідно вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху, тобто з моменту виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів по зменшенню швидкості руху автомобіля аж до його зупинки (т. 1 а.с. 139-140).

Згідно висновку експерта №66А від 25.01.2011р., система робочого гальма автомобіля «VOLVO FH 12», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено.

Рульове керування автомобіля «VOLVO FH 12», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед подією, не виявлено.

Елементи підвіски автомобіля «VOLVO FH 12», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей підвіски, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено (т.1 а.с. 153). (Але ж був автопоїзд.)

Дані висновки експертизи досудовим слідством і судом першої інстанції покладені в основу рішення про відсутність заносу автомобіля і скерування ОСОБА_8 свого автомобіля ліворуч.

Однак, з протоколу огляду місця події і схеми ДТП, складеному при огляді місця події вбачається, що виїзд автопоїзда на зустрічну полосу руху стався внаслідок гальмування тільки лівої сторони автопоїзду. Чому автопоїзд під керуванням ОСОБА_16 залишив гальмовий слід тільки лівими колесами, - ні досудовим слідством, ні судом не встановлено.

Поряд з цим, згідно висновків спеціаліста №9-13 від 10.05.2011р., водій автомобіля «VOLVO FN 12» д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24» ОСОБА_8 , рухаючись по автодорозі Київ-Харків при виборі швидкості руху повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.9 (б) ПДР України, а виявивши небезпеку для руху, повинен був негайно вжити заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, тобто діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Дії водія автомобіля «VOLVO FN 12» д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 12.9 (б) ПДР України під час вибору швидкості руху транспортного засобу. В даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія автопоїзду«VOLVO FN 12» д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24» ОСОБА_8 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР не вбачається.
Водій автомобіля «AUDI 100» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_12 , рухаючись по автодорозі Київ-Харків при виборі швидкості руху повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.9 (б) ПДР України, а перед виконанням маневру виїзду на смугу руху зустрічного напрямку необхідно було керуватися вимогами п.п. 10.1 та 11.3 ПДР України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «AUDI 100» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_12 не відповідали вимогам пунктів 12.9 (б), 10.1 та 11.3 ПДР України.

Застосоване водієм автомобіля «VOLVO FN 12» д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24» ОСОБА_8 екстрене гальмування могло сприяти виникненню заносу автопоїзду та подальшого некерованого руху автопоїзду вліво відносно напрямку руху.
З технічної точки зору, причиною ДТП є виїзд автопоїзду«VOLVO FN 12» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24» в стані заносу на зустрічну смугу руху, що в свою чергу могло бути викликано екстреним гальмуванням, внаслідок реагування на небезпеку для руху водієм автопоїзду ОСОБА_8 , яка була створена діями водія автомобіля «AUDI 100» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_12 , які не відповідали вимогам п.п. 12.9 (б), 10.1 та 11.3 ПДР України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «AUDI 100» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_12 не відповідали вимогам пунктів 12.9 (б), 10.1 та 11.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з застосуванням водієм автопоїзда «VOLVO FN 12» д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24» ОСОБА_8 гальмування та послідуючого заносу автопоїзда і як наслідок виникненням даної ДТП (т.2а.с.277).

З висновку вбачається, що занос викликаний екстреним гальмуванням, застосованим водієм ОСОБА_17 , в зв`язку зі створенням зустрічним автомобілем «АУДІ-100», під управлінням водія ОСОБА_12 , аварійної обстановки, експертами не виключається. Такі обставини, у відповідності до вимог ч. 4 ст.17 КПК України, мають тлумачитись на користь обвинуваченого.

Обвинувачення ОСОБА_8 у виїзді автопоїзда під його керуванням на зустрічну полосу руху внаслідок заносу досудовим слідством не висувалось і судом не досліджувалось, хоча як вбачається з висновків експертиз і матеріалів справи, - такі обставини не виключаються.

В той же час, як вбачається з експертного висновку, - в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія «АУДІ 100» ОСОБА_12 не відповідали вимогам пунктів 12.9(б);10.1 та 11.3 ПДР України.

Окрім того, зі схеми ДТП від 17.11.2010р. вбачається, що при виниклій дорожній ситуації водій ОСОБА_12 мав діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР, яка в даній ситуації, перед усім, передбачає екстрене гальмування, про що зазначено в п.5 висновків експерта №35А від 01.02.2011р. Гальмівний слід автомобіля «АУДІ 100» на схемі ДТП відсутній. Втім, швидкість автомобіля «АУДІ 100», згідно висновків експертів, - значно перевищувала швидкість автопоїзду (т.2 а.с.260 зв.), і становила приблизно 86…93 км/год. (т.2 а.с.332 зв.)

Згідно висновків додаткової судової комплексної комісійної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №12456 від 18 листопада 2011р., з експертної точки зору, фактичні дії водія автомобіля «AUDI», що не відповідали вимогам пунктів 12.1, 11.2, 13.1, 13.3 ПДР, знаходяться в причинному зв`язку з фактом зіткнення транспортних засобів (саме його фактичні дії поставили водія автопоїзда в у мови необхідності запобігання зіткнення в умовах аварійної обстановки).

Під аварійною ситуацією в експертній практиці припускається така ситуація, в якій водій не має технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, тому в такій ситуації дії водія Правилами дорожнього руху уже не регламентуються.
В умовах події водію автомобіля AUDI належало діяти згідно з вимогами пунктів 12.1, 11.2, 13.1 і 13.3 ПДР, які вимагали від нього рухатися таким чином, щоб забезпечити гарантований контроль за керуванням свого транспортного засобу, завчасно в процесі зближення з автопоїздом зайняти відповідне безпечне положення в межах «своєї» смуги дороги.

Належне виконання вказаних вимог указаних пунктів ПДР в умовах події зі сторони водія автомобіля AUDI виключало створення ситуації, яка змусила водія автопоїзда вживати дії по уникненню лобового зіткнення, тобто, обумовлювало технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди.

Фактичні дії водія автомобіля AUDI в умовах пригоди не відповідали вимогам пунктів 12.1, 11.2, 13.1, 13.3 ПДР (т.2 а.с.256 ).

Як вбачається з досліджених доказів і матеріалів справи, водій автомобіля «АУДІ 100» ОСОБА_12 , рухаючись по автодорозі Київ-Харків зі сторони Києва, порушив вимоги п.п.12.2; 11.2; 13.1 та 13.3 ПДР, на незначній відстані перед зустрічним транспортом виїхав на зустрічну для себе полосу руху, чим створив аварійну ситуацію для водія автопоїзду «ВОЛЬВО», чим змусив його до екстреного гальмування, що призвело до виїзду автомобіля на зустрічну полосу руху і до зіткнення автомобілів. Порушення водієм автомобіля «АУДІ 100» правил дорожнього руху було первинним і знаходиться у причинному зв`язку дорожньо-транспортною подією.

З мотивувальної частини вироку суду вбачається, що першопричиною пригоди, що сталася було порушення водієм ОСОБА_8 швидкісного режиму, - рух зі швидкістю більшою за 70 км/год. (т.6 а.с.42). Однак, відповідно до висновків судової комісійної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 22.08.2011р., - водій ОСОБА_8 в ситуації, що склалася, не мав технічної можливості попередити зустрічне зіткнення з автомобілем Ауді своїми діями, які відповідали вимогам ПДР, як при швидкості 90 км/год., так і при швидкості керованого ним вантажного автопоїзда 70 км/год. (т.2 а.с.240).

Тобто, перевищення швидкості руху автомобілем під управлінням ОСОБА_8 не знаходиться в причинному зв`язку з ДТП і наслідками, що настали.

Окрім того, згідно наданих в засіданні судової колегії копії наказу №09/02-1ЛС від 09.02.2010 р., та доданої до нього доповідної записки від 17.05.2010 р., - швидкість автопоїзду, яким керував ОСОБА_8 не могла перевищувати 82 км/год.
Відповідно висновків експертизи № 5212/8127/11-18 від 22.08.2011, під терміном аварійна обстановка розуміють таку дорожньо-транспортну ситуацію, в якій водій не має технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути дорожньо-транспортної пригоди.

Дії водія, що знаходиться в аварійній обстановці, виникнення якої було обумовлене технічно необґрунтованими діями іншого учасника дорожнього руху, вимогам чинних ПДР не регламентовані, оскільки залежать лише від психофізіологічних якостей та професійної майстерності конкретного водія.

З урахуванням технічно спроможних відомостей про те, що перед ДТП зустрічний автомобіль Ауді перебував на боці руху вантажного автопоїзда і що місце зіткнення знаходилось поблизу середини проїзної частини (ймовірніше за все на боці руху автомобіль Вольво), є підстави технічного характеру вважати, що виникнення аварійної дорожньо-транспортної ситуації (обстановки) для водія ОСОБА_8 було обумовлене технічно необґрунтованими діями водія ОСОБА_12 , які суперечили вимогам п.п. 10.1, 11.2 і 13.3 ПДР.

В ситуації, що склалась, при наведених в дослідницькій частині даного висновку експертизи умовах, технічна можливість попередження зіткнення визначалась виконанням водієм ОСОБА_12 вимог п.п. 11.2 і 13.3 ПДР, для чого у нього були відсутні перешкоди об`єктивного характеру (т.1 а.с. 240 ).

Такі ж висновки зроблені і останньою експертизою в справі - № 9-8 від 18.11.2014 року, згідно якої у даній дорожньо-траспортній ситуації дії водія автомобіля AUDI 10 ОСОБА_12 не відповідали вимогам пунктів 12.9(б); 10.1; 11.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією пригоди (т.5 а.с. 241).

Покази обвинуваченого про механізм зіткнення і створення водієм автомобіля «АУДІ 100» перешкоди для руху його автомобіля, і як наслідок - аварійної ситуації, - судом не спростовані.

З перевірених матеріалів справи і досліджених доказів, судова колегія приходить до висновку про те, що у даній ДТП дії обвинуваченого ОСОБА_8 кримінальну відповідальність виключають, оскільки його такі дії були вимушені через створення аварійної ситуації водієм автомобіля «АУДІ 100» ОСОБА_12 , а перевищення швидкості автопоїзду - не знаходяться у причинному зв`язку з наслідками, які настали. Постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУ МВА України в Київській області від 27.12.2011р. кримінальна справа була закрита з підстав відсутності в діях водія ОСОБА_8 складу злочину.

Постановою Заступника начальника відділу прокуратури Київської обл. від 01.02.2012р. рішення слідчого про закриття кримінальної справи було скасоване і справу направлено на додаткове розслідування.

Всі, проведені після скасування постанови про закриття кримінальної справи стосовно ОСОБА_8 експертизи, не спростовують висновки експертиз, проведених до закриття кримінальної справи, а лише підтверджують порушення ПДР водієм ОСОБА_12 . Зокрема, - про виїзд автомобіля під його керуванням на зустрічну смугу руху, перевищення ОСОБА_12 допустимої швидкості, можливість з його боку уникнути скоєння ДТП, тощо.

Ці експертизи або дають альтернативні відповіді на поставлені запитання, які ставлять під сумнів ці висновки, або - суперечать висновкам інших експертиз і матеріалам справи. Зокрема, у висновку №2953 комісійної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 14.06.2013р. зазначено, якщо у момент зіткнення повздовжня вісь автомобіля «Ауді-100» знаходилась під кутом біля 12? до правої межі проїзної частини (що також встановлено у згаданому вище висновку №2952 від 25.04.2013), то при такому вирішенні розвитку механізму ДТП автомобіль «Ауді-100» мав би повністю знаходитись на своїй стороні проїзної частини у момент, коли на його смугу руху почав виїжджати зустрічний автопоїзд, і з моменту початку цього виїзду та до моменту зіткнення водій легкового автомобіля ОСОБА_12 не тільки не мав технічної можливості своєчасно зупинити свій автомобіль, а й навіть не міг не встигати привести у дію гальма свого автомобіля «Ауді-100».

Оскільки у висновку №2952 від 25.04.2013 судової транспортно-трасологічної експертизи встановлено, що у момент зіткнення із вантажним автопоїздом поздовжня вісь автомобіля «Ауді-100» могла знаходитися під кутом від 12? до 22? до правої межі проїзної частини, то якщо цей кут складав біля 22?, - причинами настання даної ДТП, з технічної точки зору, можуть бути наступні обставини: 1) виїзд автомобіля «Ауді-100» під керуванням водія ОСОБА_12 на смугу зустрічного руху, що змушувало водія зустрічного вантажного автопоїзда застосувати заходи по маневруванню та гальмуванню; 2) застосування водієм вантажного автопоїзда ОСОБА_18 відвертання у бік зустрічної смуги в ситуації коли для уникнення зіткнення достатньо було застосувати гальмування, не визнаючи за межі своєї смуги руху; якщо цей кут складав біля 12?, - причиною настання даної ДТП є факт виїзду вантажного автопоїзда під керуванням водія ОСОБА_8 на смугу автомобіля «Ауді-100» на такій відділі до останнього, яка вже була недостатньою для уникнення зіткнення (т.2 а.с.361).

При цьому експерт аналізує два крайніх положення автомобіля, але кут зіткнення автомобілів міг мати і інші значення, розбіжність між припущеннями складає 10 кутових градусів. Оскільки вирок суду не може ґрунтуватись на припущеннях, такі висновки безпідставно покладені судом першої інстанції в основу вироку. За таких обставин судом проігноровані вимоги закону про те, що всі сумніви мають тлумачитись на користь обвинуваченого.

Окрім того, висновки цієї експертизи суперечать висновкам інших експертиз і матеріалам справи. Так у висновку зазначено, що слідством встановлена технічна справність вантажного автопоїзду, і сухий стан дорожнього покриття, які не повинні були з технічної точки зору призвести до заносу.

Такі висновки експертів не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки технічний стан автопоїзду не був предметом дослідження, досліджувався лише технічний стан автомобіля (т.1 а.с. 150-153), а факт заносу автомобіля не виключається у висновках експертиз № 9-13 від 10.05.2011р. та № 12456 від 18.11.2011р.

Поряд з цим, в матеріалах справи присутні дані спостереження метеорологічної станції ЯГОТИН, згідно яких на час ДТП був туман і мряка (т.3 а.с.16). В той час вказана вище експертна комісія виходила з того, що ДТП трапилось в світлу пору доби з покриттям асфальт в сухому стані, що суперечить даним метеорологічної станції.

В постанові Верховного суду України від 20 листопада 2014р. щодо ОСОБА_19 зазначено, що у разі, коли дорожньо-транспортна подія сталася за участі двох водіїв транспортних засобів, для правильного застосування норми про кримінальну відповідальність особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Всупереч такої позиції Верховного Суду України, суд першої інстанції не звернув уваги та не надав належної оцінки наявним в матеріалах провадження даним про порушення водієм автомобіля «АУДІ 100» ОСОБА_12 вимог ПДР, які були первинними і перебувають в причинному зв`язку з суспільно небезпечними наслідками.

Доводи наведені в прокурором і представником потерпілих адвокатом ОСОБА_11 в поданих запереченнях на апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 і представника цивільного відповідача, - не можуть бути прийняті судом до уваги з наведених вище мотивів.

З цих же підстав судова колегія не може вважати законним та обґрунтованим і вирішення по справі цивільного позову.

При вирішенні заявлених майнових вимог судом не були враховані протиправні дії самого потерпілого, а при розрахунках розміру моральної шкоди була застосована методика, яка не входить до переліку зазначеному у Реєстрі методик проведення експертиз, затверджених Наказом Мінюсту України від 02.10.2008року №1666/5.

Окрім того, ця методика розрахунків виходить з вихідних даних, які встановлені в Російській Федерації в рублях, виходячи з мінімального розміру заробітної плати в Росії, та з урахуванням Кримінального кодексу РФ, а не КК України.

Виходячи з викладеного, керуючись 405,407,417 КПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Яготинського районного суду Київської обл. від 20 листопада 2015р. стосовно ОСОБА_8 скасувати за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 , та ОСОБА_10 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_20 , ОСОБА_15 до ТОВ «Саноіл» та ПАТ «Страхова компанія «Перша» про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена учасниками кримінального провадження до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: ОСОБА_21 ОСОБА_22