Справа № 144/165/16-к
Провадження № 1-кп/144/23/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016 смт. Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області
в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теплик кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Теплик Вінницької області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 11 вересня 2014 року Теплицьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , з боку захисту - обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_6 ,
установив:

За змістом обвинувального акта, затвердженого прокурором Бершадської місцевої прокуратури 09 лютого 2016 року, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 08 березня 2015 року у вечірню пору доби він з метою крадіжки чужого майна, через розбите вікно проник в приміщення майстерні ОСОБА_5 , яка розташована по АДРЕСА_2 , звідки таємно, з корисливих мотивів, умисно, повторно викрав три металеві зварені кутники вагою 30 кг вартістю 69 грн., три металеві труби діаметром по 8см вагою по 35кг кожна, вартістю 80 грн. 50 коп. за трубу, загальною вартістю 241 грн. 50 коп., металеву трубу діаметром 3,2см вагою 10кг вартістю 23грн., металевий швелер вагою 80кг вартістю 184 грн., металевий лом вагою 5кг вартістю 11 грн. 50 коп., чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 529 грн..
Відповідно обвинувального акта, погодженого керівником Бершадської місцевої прокуратури 26 травня 2016 року, прокурором було змінено пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення в частині зменшення обсягу обвинувачення, виключено викрадення металевого швелера вагою 80кг вартістю 184 грн. у зв`язку з не підтвердженням цієї обставини в ході судового розгляду, та пред`явлено наступне обвинувачення: 08 березня 2015 року у вечірню пору доби ОСОБА_3 з метою крадіжки чужого майна, через розбите вікно проник в приміщення майстерні ОСОБА_5 , яка розташована по АДРЕСА_2 , звідки таємно, з корисливих мотивів, умисно, повторно викрав три металеві зварені кутники вагою 30 кг вартістю 69 грн., три металеві труби діаметром по 8см вагою по 35кг кожна, вартістю 80 грн. 50 коп. за трубу, загальною вартістю 241 грн. 50 коп., металеву трубу діаметром 3,2см вагою 10кг вартістю 23грн., металевий лом вагою 5кг вартістю 11 грн. 50 коп., чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 345 грн..
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, визнав частково. Пояснив, що він двічі приносив ОСОБА_7 метал: перший раз дві труби, а другого разу кутники і лом. Металевого швелера він їй не приносив. Він дві ночі підряд сам проникав в майстерню ОСОБА_5 через вікно з розбитою шибкою на першому поверсі зі сторони, яка розташована напроти дверей. Він за цих два рази взяв три труби по 35 кг кожна, три кутники та металевий лом. Виносив їх через вікно, за межами території ховав в кущах де кагати. Від майстерні до господарства ОСОБА_7 далеко, він метал ніс в руках, вона запитувала чи не крадене, але він не зізнавався. Першого разу він здав приблизно 70 кг, а другого разу близько 50 кг, вона заплатила йому десь 200 грн.. З розміром заподіяної потерпілому шкоди він не згоден. В березні 2015 року слідчий його не допитував, він, мабуть 11 березня, поїхав в м.Київ на заробітки.
Потерпілий ОСОБА_5 під час допиту в суді пояснив, що в с.Соболівка по вул.Механізаторів має майстерню, в якій зберігав станки, різний інструмент та інші необхідні йому речі. В березні 2015 року після вихідних днів, приблизно десятого числа, він прийшов до майстерні, двері були зачиненими, а коли зайшов всередину, то виявив, що з майстерні було вчинено крадіжку, оскільки було демонтовано обладнання, відсутній метал. В дверях були вибиті дошки і через цей отвір могли бути витягнуті швелер і кутники. Він поїхав до осіб в селі, які приймають металобрухт, і побачив свій метал, після чого викликав міліцію. Серед викраденого був металевий швелер вагою 80 кг, який обвинувачений не міг сам підняти і віднести на значну відстань. Також, він не погоджується з оцінкою викраденого по ціні металобрухту, оскільки викрадені предмети є необхідними в його діяльності, мають значну цінність. Крім того, він має сумнів в тому, що крадіжку ОСОБА_3 вчиняв один, оскільки за його статурою він не міг на значну відстань переносити металеві вироби значної ваги та габаритів.
Свідок ОСОБА_7 під час допиту в суді пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 проживає недалеко від її господарства. В 2015 році він кілька разів приносив їй металеві предмети, які вона в нього купляла після зважування. Це був різний металевий непотріб. Приблизно через п`ять днів після того як ОСОБА_3 приніс їй металеві предмети, до неї приїхав ОСОБА_5 і сказав, що в нього викрали метал. Також, в той період їй здавали металобрухт ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Пам`ятає, що один раз ОСОБА_3 здавав метал сам, а один раз був з

- 2 -

Матійчуком. Один раз вони приносили вечором трубу, а коли обвинувачений був сам, то теж приносив трубу, запевняв при цьому, що вона не крадена. Коли працівники міліції вилучали металобрухт, то весь разом він мав вагу близько 500 кг., при цьому не розповідала хто який предмет конкретно здавав їй. За кілограм металобрухту вона платила 1 грн. 60 коп. 1 грн. 80 коп..
Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За змістом ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Також, відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
В ході судового розгляду стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_3 було надано:

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно якого 13 січня 2016 року було внесено за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень кримінальне провадження №0000016, де вказано, що в ході розслідування кримінального провадження №0000078 про те, що в період з 7 березня 2015 року по 09 березня 2015 року невідомі особи із приміщення майстерні ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 вчинили крадіжку 340кг металобрухту, було встановлено, що 08 березня 2015 року ОСОБА_3 з приміщення вказаної майстерні вчинив крадіжку 3 металевих труб та 1 металевого кутника, належних ОСОБА_5 ;

-рапорт заступника начальника СВ Теплицького відділення поліції від 13 січня 2016 року ОСОБА_11 , в якому вказано, що ним в ході розслідування кримінального провадження №0000078 від 10 березня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, було встановлено, що 08 березня 2015 року ОСОБА_3 з приміщення майстерні ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 вчинив крадіжку 3 металевих труб та 1 металевого кутника, належних ОСОБА_5 ;

-копію заяви ОСОБА_5 , яку ним було подано 10 березня 2015 року до Теплицького РВ УМВС України у Вінницькій області з повідомленням про вчинення крадіжки майна на протязі певного періоду 2015 року групою жителів с.Соболівка ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 з цеху нестандартного обладнання за адресою АДРЕСА_3 , в якій зазначено перелік викраденого майна, яке становить цінність для потерпілого;

-копію протоколу огляду місця події від 09 березня 2015 року, в якому зазначено, що місцем події являється приміщення цеху нестандартного обладнання, що розташоване в АДРЕСА_2 ;

-копію протоколу огляду місця події від 09 березня 2015 року, відповідно якого в АДРЕСА_4 біля вхідних воріт на вулиці ОСОБА_7 добровільно видала працівникам міліції металеву рейсу у кількості 1 штука, зварені кутники металеві у кількості 3 штуки, металеві 3 труби діаметром, біля 80 мм, 1 трубу діаметром 32 мм, металевий швелер та 1 металевий лом, в подальшому дані металеві речі було зважено на вагах марки РП3-00 ШН 13 М №24534, 1988р. випуску, в подальшому дані металеві речі надані під розписку власнику ОСОБА_5 .. Вага металевої рейси становить 90 кг, 3-х металевих кутників 30 кг, металевої труби діаметром 80 мм 35 кг, металевої труби діаметром 80 мм 35 кг, металевої труби діаметром 80 мм 35 кг, металевої труби діаметром 32 мм 10 кг, металевого швелера 80 кг, металевого лому 5 кг, загальна вага вилучених

- 3 -

речей 320 кг;

-накладну без номера та без зазначення дати її видачі, в якій міститься довідка споживчого товариства «Руно» про вартість станом на березень 2015 року одного кілограму брухту чорних металів, яка становить 2 грн. 30 коп., вартість брухту міді 80 грн., брухту алюмінію та його сплавів - 17 грн..

Частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).
Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Згідно зі ст.370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.
З огляду на викладене суд не може визнати допустимими і належними доказами дві копії протоколів огляду від 09 березня 2015 року, оскільки вказані слідчі дії проводились в іншому кримінальному провадженні (№0000078), сама слідча дія була спрямована на отримання(збирання) доказів чи на перевірку вже отриманих доказів у тому кримінальному провадженні, в якому була проведена, а не в тому, в якому обвинувачується ОСОБА_3 .. Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який додано до обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000016 відносно ОСОБА_3 , , вказано, що слідчим було проведено процесуальні дії два огляди місця події 09 березня 2015 року, хоча такі слідчі дії ним не проводились, оскільки відомості про кримінальне правопорушення були внесені тільки 13 січня 2016 року. При цьому заяву про кримінальне правопорушення потерпілим ОСОБА_5 було подано 10 березня 2015 року, а огляд місця події проведено 09 березня 2015 року. Також, необхідно зауважити, що у зазначених копіях протоколів огляду від 09 березня 2015 року відсутні будь-які відомості, які могли бути використані як доказ фактів чи обставин винуватості ОСОБА_3 ..

Посилання прокурора, що ці копії протоколів огляду від 09 березня 2015 року були отримані в порядку ч.2 ст.93 КПК України шляхом отримання їх від начальника слідчого відділення Теплицького відділення поліції з матеріалів кримінального провадження №0000078, не заслуговують уваги, оскільки ст.93 КПК України не передбачає витребування копій протоколів проведених слідчих дій в іншому кримінальному провадженні, а способи отримання доказів не підлягають розширювальному тлумаченню.

Також, суд відкидає подану стороною обвинувачення накладну без номера та без зазначення дати її видачі, в якій міститься довідка споживчого товариства «Руно» про вартість станом на березень 2015 року брухту металів, оскільки, по-перше вказана накладна не зазначена в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який додано до обвинувального акта, тобто такий доказ в ході досудового розслідування не був зібраний та не надавався підозрюваному та не повідомлявся про нього потерпілий; по-друге, відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України слідчий зобов`язаний звернутись до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням. Вид і розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, входять до предмету доказування. Висновок експерта щодо розміру матеріальних збитків суду не було надано. На підставі викладеного суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено розміру шкоди. Крім того, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 заперечував, що йому заподіяно шкоду за ціною брухту металів, оскільки у нього було викрадено майно, яке необхідне для його діяльності і яке становить для нього набагато більшу цінність.

Крім того, не доведено стороною обвинувачення подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Так, в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_3 08 березня 2015 року через розбите вікно проник в приміщення майстерні ОСОБА_5 , що розташована по АДРЕСА_2 , в той час як огляд місця події 09 березня 2015 року проводився в приміщенні цеху нестандартного обладнання по

-

АДРЕСА_5 ; в заяві про кримінальне правопорушення, поданій ОСОБА_5 10 березня 2015 року, мова йшла про крадіжку з цеху нестандартного обладнання за адресою АДРЕСА_3 , а згідно поданого витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8744522 від 25 жовтня 2005 року ОСОБА_5 є власником комплексу будівель та споруд, розташованих за адресою АДРЕСА_2 .

Показання в ході судового розгляду потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 не підтверджують вчинення ОСОБА_3 08 березня 2015 року крадіжки майна з приміщення майстерні, яке належить потерпілому. Видані ОСОБА_7 металеві предмети не були пред`явлені ОСОБА_3 , не були індивідуально виокремлені з усієї маси прийнятого нею металобрухту, при тому, що нею було видано 320кг, а ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у викраденні металевих предметів загальною вагою 150кг.

Також, обґрунтований сумнів викликає той факт, що ОСОБА_3 був затриманий 12 січня 2016 року в порядку виконання ухвали Теплицького районного суду від 07 грудня 2015 року про направлення його для відбування призначеного вироком Теплицького районного суду від 11 вересня 2014 року покарання у виді позбавлення волі строком три роки, а відомості про кримінальне провадження, в якому він обвинувачується у цій справі, були внесені до ЄРДР наступного дня 13 січня 2016 року за рапортом слідчого ОСОБА_11 , при проведенні досудового розслідування ОСОБА_3 , який перебував під вартою, захисником не був забезпечений.

Відповідно до ч.2 ст.87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як порушення права особи на захист.
ЄСПЛ завжди вважав доступ до захисника на ранніх стадіях провадження процесуальною гарантією права не свідчити проти себе та основоположною гарантією від поганого поводження, зазначаючи про особливу вразливість обвинуваченого на ранніх стадіях провадження, коли він стикається зі стресом самої ситуації і все складнішими нормами кримінального і кримінально-процесуального законодавства. Будь-які винятки щодо реалізації цього права повинні бути чітко обумовлені, а їх застосування суворо обмежене в часі. Ці принципи є особливо важливими, коли йдеться про серйозні обвинувачення (п.54 рішення від 27.11.2008 року у справі «Сальдуз проти Туреччини», заява № 36391/02).
Часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 під час судового розгляду не підтверджене належними доказами, при тому що обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі. Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.
В ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» встановлено, що визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі,
що згідно зі ст.62 Конституції обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними
нормами.
Частина 2 статті 17 КПК України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
За встановлених фактичних обставин, виходячи із закріпленого в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, суд приходить до висновку про недоведеність кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 ..
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд -
ухвалив:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та виправдати його.
Речові докази:три металеві зварені кутники, три металеві труби діаметром по 8см кожна, металева труба діаметром 3,2см, металевий лом залишити потерпілому ОСОБА_5 ..
Вирок може бути оскаржено особами, визначеними в ст.393 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Теплицький районний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для обвинуваченого ОСОБА_3 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було

- 5 -

подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: