АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/1436/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 641/1180/16-к
Категорія: ст.185 ч.2 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000117 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Омельник Оріхівського району Запорізької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, який не працює, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз: 03.06.2015 року вироком Московського районного суду м. Харкова за ст.185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст.75 КК України, звільнений з випробувальним строком на 3 роки,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2015 року та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.
Строк покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з часу затримання, тобто з 28 січня 2016 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у сумі 8585, 17 грн. та моральну шкоду у сумі 1000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави (код доходів 24060300 розрахунковий рахунок 0005 код банку 37999680 МФО 851011 УДКС України в Комінтернівському районі м. Харкова) процесуальні витрати на проведення товарознавчих експертиз у сумі 613, 80 грн.
Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.
Згідно вироку, ОСОБА_7 05 січня 2016 року близько 21.00 год., більш точного часу не встановлено, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , до якої ОСОБА_7 мав вільний доступ у зв`язку з тим, що був запрошений мешканцями вищевказаної квартири, знаходячись у коридорі квартири, на ґрунті раптово виниклого умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і використавши той факт, що поряд нікого не має, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи і незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, викрав з сумок, які знаходилися на полиці для взуття, що належать ОСОБА_10 та ОСОБА_9 майно а саме: мобільний телефон «DEX GS 454», вартістю 1696 гривень та мобільний телефон «Lenovo S660» - вартістю 3832 гривень, які належать ОСОБА_10 , а також мобільний телефон «SAMSUNG Galaxy J5», модель «SM- J500HZDDSEK» вартістю 3840 гривень, карту пам`яті Apacer microSDHC Class 10 UHS-I 32 Gb, вартістю 246 гривень, мобільний телефон Samsung Galaxy Young модель «GT-S6312WRASEK» вартістю 721 гривня, грошові кошти в сумі 1200 гривень, які належать ОСОБА_9 , чим завдав ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 3832 грн., ОСОБА_9 на суму 4813 грн.
Після скоєння крадіжки ОСОБА_7 з викраденим зник з місця події, розпорядившись ним на власний розсуд.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та зменшити призначене йому покарання. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він вчинив злочин внаслідок важкого матеріального становища, має хронічні захворювання, у зв`язку з чим вважає призначене покарання за злочин середньої тяжкості є занадто суворим.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ст.185 ч. 2 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_7 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Переглядаючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за злочин щодо вчинення дій, пов`язаних з таємним викраденням чужого майна, вчинене повторно , - у виді позбавлення волі в умовах його реального відбування, за ст. 185 ч. 2 КК України строком на 3 роки, - тобто в мінімальних межах строку цього виду покарання, що передбачено санкцією відповідної частини цієї статті КК України.
При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, але при цьому визнав та врахував обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, пов`язане з визнанням вини, об`єктивним усвідомленням неприпустимості злочинної поведінки в майбутньому. Вказані обставини сторонами не оспорюються.
Разом з цим, апеляційні доводи обвинуваченого, про зайву суворість призначеного на підставі ст. 71 КК України остаточного покарання, - у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці, шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за попереднім вироком Московського районного суду м. Харкова від 3 червня 2015 року у виді 5 років позбавлення волі, - та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом застосування норм ст. 75 або ч. 1 ст. 69 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням, або призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої у ст. 185 ч. 2 КК України, або можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях цих статей КК України, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження ОСОБА_7 , щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання ( арк. 74 - 76) .
На думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого щодо погіршення його матеріального стану а також стану здоров`я - як збігу життєвих обставин, внаслідок яких було вчинено повторно корисний та умисний злочин щодо заволодіння чужим майном не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ним злочину та належними підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, а так само і сукупність незадовільних даних про особу винного та обставина, що пом`якшує покарання, які були досліджені, встановлені та об`єктивно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, за сукупністю вироків - шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком за тотожний злочин, вчинений ним під час випробування, що підтверджується змістом висновків суду зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку.
Отже, апеляційні вимоги ОСОБА_7 про застосування судом апеляційної інстанції норм ст.ст. 69, 75 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для повторного пом`якшення покарання за вчинені ним злочини, оскільки вони вже об`єктивно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи ОСОБА_7 про щире каяття, пов`язане з визнанням вини, об`єктивним усвідомлення ним неприпустимості злочинної поведінки в майбутньому, тобто наявності обставини, що пом`якшує покарання, - належно враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених обставин події злочинів, кваліфікації дій обвинуваченого за ст.ст. 185 ч. 2 КК України та об`єктивно досліджених даних про його особу, які суд брав до уваги при призначені покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі.
Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого ( арк. 95-96), що остаточно призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на на 5 років 2 місяці, не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67, 71 КК України, призначивши покарання в мінімальних межах санкції ст. 185 ч. 2 КК України, що передбачає альтернативні види покарань, у виді позбавлення волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши данні про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_7 в має непогашені судимості за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на будь-яких обліках лікарів не перебуває, одружений, має неповнолітню дитину, за місцем мешкання характеризується негативно, при цьому було враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання .
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст.ст.75, 69, 69-1 КК України.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.
Крім того, як вбачається з ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2016 року (арк. 12) та довідки, наданої до Апеляційного суду Харківської області за підписом в.о. начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень Харківської УВП №27 ОСОБА_11 , ОСОБА_7 залишено у Харківському слідчому ізоляторі у зв`язку з розглядом кримінального провадження № 0000117.
Відповідно до п. ґ) абз. 4 ч.5 ст.72 КК України, у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Враховуючи вищенаведене, на підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою в умовах Харківського слідчого ізолятору з 04 лютого 2016 року по 04 серпня 2016 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
На підставі ст.72 ч.5 КК України, зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк попереднього ув`язнення з 04 лютого 2016 року по 04 серпня 2016 року включно із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії мотивованої ухвали.
Судді

________________ ______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_12