АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тетіїв Тетіївського р-ну Київської обл., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнано винними в тому, що він 11.11.2015 року, приблизно о 18.10 год., керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем марки «MERCEDES-BENZ-SPRINTER-315», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався заднім ходом по під`їзній дорозі до буд. 61а по вул. Чигоріна в м. Києві в напрямку до виїзду з вищевказаної вулиці.

В цей час позаду вказаного автомобіля «MERCEDES-BENZ-SPRINTER-315», д.н.з. НОМЕР_1 , від під`їзду № 2, вказаного будинку до виїзду на вул. Чигоріна в попутному напрямку рухався пішохід ОСОБА_6 .

Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б» та 10.9 Правил дорожнього руху України, яке виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки дорожнього руху, внаслідок чого навпроти під`їзду № 2 буд. 61а по вул. Чигоріна в м. Києві, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 867/Е від 06.05.2016 року, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Порушення вимог п.п. 10.9 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема прокурор зазначає, що суд необгрутовано не застосував до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права, а саме право керувати транспортними засобами, а вироку не навів жодної підстави, з якої таке покарання не застосовано. Крім того прокурор вказує на те, що звільнивши ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання, суд безпідставно не застосував до останнього положення ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та правильність кваліфікації його дій не оспорюються учасниками процесу.
Засади призначення покарання передбачені ст. 65 КК України, в силу якої суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції правильно врахував позитивні дані про особу засудженого, який свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, на підставі чогообґрунтовано застосував положення ст.75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Однак, суд першої інстанції не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину, який був пов`язаний з грубим порушенням правил дорожнього руху, внаслідок чого безпідставно не призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції необхідно скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким з урахуванням позитивних даних про особу обвинуваченого та наявності обставини, що пом`якшує покарання, призначити йому додаткове покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті.
Розмір основного покарання прокурором не оскаржується.
Доводи апеляційної скарги прокурора в частині незастосування до ОСОБА_7 положень ст. 76 КК Українипри звільненні останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, є обґрунтованими.

Керуючись ст.ст.404, 405, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі за умови, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті вирок Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3