Справа № 357/3245/16-к
1-кп/357/336/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.05.2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 обвинувальний акт, який надійшов 14.03.2016 року від військового прокурора Білоцерківського гарнізона у кримінальному провадженні №0000079 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березне, Рівненської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлученого, раніше не судимого, призваного під час мобілізації 25 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишній військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , старший солдат запасу, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Старший солдат ОСОБА_4 , будучи призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, згідно з наказом командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади (з 1.05.2014р. - польова пошта НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) від 25.03.2014 року № 62, призначеним на посаду кухаря роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення цієї ж військової частини, що дислокується по АДРЕСА_2 , під час проходження військової служби, як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, близько 14 години 17 грудня 2014 року, діючи умисно, в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та до 28 березня 2015 року знаходився за місцем проживання в м. Березне Рівненської області, а вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

29 березня 2015 року ОСОБА_4 добровільно з"явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та був відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.04.2015 №98 звільненим у запас за пунктом 4 Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року №113-VIII, з 9 квітня 2015 року виключеним зі списків особового складу частини.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю, повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину і показав суду, що коли він проходив військову службу по мобілізації, знав, що за ухилення від проходження військової служби існує кримінальна відповідальність, однак вирішив поїхати додому, так як за місцем проходження служби «не було чого робити», та з 17.12.2014 року по 28.03.2015 року перебував вдома, працював по господарству, допомагав батькам, з якими проживає, підробляв на різних тимчасових роботах, а потім добровільно приїхав до місця проходження служби.

У вчиненому щиро розкаюється, просить засудити його до покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, так як повністю усвідомив тяжкість вчиненого.

Визнаючи себе повністю винуватим, не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і

після роз`яснення положень ч.3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки своїми умисними

діями, які виразились в умисному, з 17.12.2014 року по 28.03.2015 року, не з`явленні на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 раніше не судимий, розлучений, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_5 , 2012 року народження, на утримання якої сплачує аліменти, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно службової характеристики характеризується негативно за місцем проходження служби, як недисциплінована особа, яка не виявляє повагу до командирів і старших за військовим званням, не дотримується правил поведінки та військового вітання.

Суд вважає, що вказана службова характеристика, яка видана ТВО командира військової частини ПП НОМЕР_1 є неналежним доказом у справі, до уваги як характеристику обвинуваченого не приймає, так як відомостей про притягнення обвинуваченого до дисциплінарної та адміністративної відповідальності стороною обвинувачення суду не надано, службова характеристика видана командиром військової частини, від якого обвинувачений був залежний по службі, тобто суб`єктивна, видана з врахуванням спрямованості кримінального провадження до суду та метою обтяження покарання обвинуваченого, інших доказів, які характеризують негативно обвинуваченого суду прокурором не надано, а тому суд вважає особу ОСОБА_4 такою, що характеризується посередньо.

У скоєному ОСОБА_4 щиро розкаюється, - наведену обставину суд розцінює як пом`якшуючу відповідальність обвинуваченого.

Обтяжуючих відповідальність ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Враховуючи наведене, з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який вчинив злочин середньої тяжкості, вперше, суд вважає особу обвинуваченого такою, що не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання в межах санкції ст.407 ч.3 КК України у вигляді позбавлення волі та слід звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України, поклавши на нього обовязки, передбачені ст.76 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження, судові витрати - відсутні, запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався і підстав застосування запобіжного заходу до обвинуваченого не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України , суд
З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 п. 2,3 КК України на засудженого ОСОБА_4 покласти обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на органи кримінально- виконавчої інспекції м. Березне, Рівненської області.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1