Ухвала
іменем україни

01 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретаріОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000043 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Копанів Оріхівського району Запорізької області, жительку АДРЕСА_1 , таку, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК, за касаційною скаргою прокурора на вирок Василівського районного суду Запорізької області

від 26 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 03 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а:

За вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК, і виправдано за недоведеності його вчинення та відсутності в її діях складу злочину.
Орган досудового слідства обвинувачував ОСОБА_6 у тому, що вона всупереч вимогам статей 1, 2, 3, 15, 15-3 Закону України №481/95 ВР

від 19 грудня 1995 року «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (зі змінами та доповненнями), не маючи ліцензії на право реалізації алкогольних напоїв, у період із травня 2013 року по липень 2014 року

в прибудові житлового будинку, розташованій на

АДРЕСА_1 , де вона проживає, у невстановленої слідством особи умисно придбавала фальсифіковану алкогольну продукцію, яку зберігала за вищевказаною адресою з метою збуту жителям указаного села.

Протягом травня 2013 липня 2014 року ОСОБА_6 збувала придбану фальсифіковану алкогольну продукцію з прибудови вказаного житлового будинку.
21 липня 2014 року о 18.00 год. співробітники СУ ФР Мелітопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області під час обшуку місця проживання ОСОБА_6 , санкціонованого слідчим суддею Мелітопольського міськрайонного суду цієї ж області виявили та вилучили скляні пляшки, наповнені прозорою рідиною, з марками акцизного податку України (крім однієї):
22 шт. ємністю 0,5 л, з етикеткою «Українська горілка «Всеградська»;

2 шт. ємністю 0,5 л з етикеткою «Пшенична»;

2 шт. ємністю 0,7 л з етикеткою «Хлібний дар класична»;

2 шт. ємністю 0,5 л з етикеткою «Вільна Класична»;

2 шт. ємністю 0,5 л з етикеткою «Nemiroff»;

2 шт. ємністю 0,5 л з етикеткою «Первак з хріном»;

2 шт. ємністю 0,25 л з етикеткою «Пшенична»;

1 шт. ємністю 0,5 л з етикеткою «Люксова»;

1 шт. ємністю 0,25 л з етикеткою «Ексклюзив стандарт»;

1 шт. ємністю 1 л з етикеткою «Хлібний Дар»;

1 шт. ємністю 0,5 л, заповнена на 3/4 прозорою рідиною,

з етикеткою «Всеградська на молоці», без марки акцизного збору.

Згідно з висновком експерта від 25 липня 2014 року № 354 прозора рідина у скляних пляшках ємністю 0,5 л з етикеткою «Українська горілка «Всеградська», ємністю 0,5 л з етикеткою «Пшенична», ємністю 0,5 л

з етикеткою «Українська горілка «Всеградська на молоці», ємністю 0,25 л

з етикеткою «Пшенична» є міцними алкогольними напоями водно-спиртовими розчинами, які не відповідають вимогам ДСТУ 4256:2003 «Горілки і горілки особливі. Технічні умови», виготовлені у кустарний спосіб, з порушенням технології горілчаного виробництва, схожі між собою за концентраціями мікродомішок, за якісним складом та вмістом ідентифікованих компонентів, тобто мають загальну родову належність, могли складати раніше єдиний об`єм, могли бути виготовлені з однієї сировини, мають сторонні домішки і не відповідають специфікаціям якості та безпеки для алкогольних напоїв, є едальтерованими та небезпечними для здоров`я людини.
Такі дії ОСОБА_6 орган досудового слідства кваліфікував за ч. 1 ст. 204 КК як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03 липня

2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено, постановлено вважати, що останню виправдано у зв`язку з недоведеністю її винності. У решті цей вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати постановлені судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що суд безпідставно виправдав ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 204 КК, оскільки її винність доведено зібраними у кримінальному провадженні доказами, які, на думку прокурора, суд залишив поза увагою. Стверджує, що суд всупереч вимогам ст. 290 КПК необґрунтовано взяв до уваги показання свідка

ОСОБА_7 , відкриття яких не було здійснено, і відкинув докази, на які посилався захист, серед яких був висновок спеціаліста. Зазначає, що суд, не дав належної оцінки показанням свідків та іншим доказам у кримінальному провадженні, чим порушив вимоги ст. 374 КПК. Також прокурор указує на те, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст. 419 КПК і не дав оцінки всім доводам, викладеним в апеляційній скарзі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі й визнано судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України та положень ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Цих вимог закону суд дотримався.

Як убачається з вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 , як суд визнав недоведеним, а також підстави виправдання останньої із зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.
Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону ретельно перевірив зібрані під час досудового слідства докази, на підставі яких ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

При цьому суд обґрунтовано послався на те, що суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується прямим умислом, тобто особа усвідомлює, що отримувала, зберігала, транспортувала для збуту незаконно виготовлені підакцизні товари, а також збувала їх і бажала так вчиняти. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього злочину є спеціальна мета збут предметів злочину.

Але разом із тим у судовому засіданні сторона обвинувачення

не надала належних та достатніх доказів на підтвердження того, що вилучені у ОСОБА_6 алкогольні напої остання придбала і зберігала саме

з метою збуту, а також на підтвердження самого факту їх збуту. Не знайшов свого підтвердження і прямий умисел ОСОБА_6 на зазначені дії, а покладені в основу обвинувачення письмові докази й показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які, на думку органу досудового слідства, доводили винність ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК, суд визнав недостатніми для доведення такої.

Так, суд першої інстанції дослідив і проаналізував: показання обвинуваченої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні категорично заперечила факт продажу спиртних напоїв і пояснила, що вилучені спиртні напої вона придбала у незнайомого чоловіка для поховання з огляду на її вік та стан здоров`я; показання свідків ОСОБА_12 ОСОБА_10 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , які кожен окремо розповіли про те, що по селу ходили чутки, що ОСОБА_6 за місцем проживання продає спиртні напої, однак жоден із вказаних свідків особисто не купував

у ОСОБА_6 таких напоїв, а послався лише на чутки; крім того, суд перевірив письмові докази у провадженні, зокрема заяву громадян

від 25 червня 2014 року, в якій вони просять вжити до ОСОБА_6 заходів, а також експертні висновки, протокол огляду й обшуку від 21 липня

2014 року, протокол огляду виявлених та вилучених скляних пляшок із рідиною від 22 липня 2014 року, постанову про визнання речовими доказами від 29 липня 2014 року та інші документи, зміст яких детально відображено

у вироку.

У зв`язку із зазначеним суд констатував недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК,

і з урахуванням відсутності доказів на підтвердження того, що остання незаконно придбавала, зберігала алкогольні напої саме з метою збуту та збувала такі напої, дійшов правильного висновку про недоведеність обвинувачення за ч. 1 ст. 204 КК.

Факт виявлення алкоголю в домоволодінні ОСОБА_6 сам по собі безперечно не свідчить про умисел останньої на збут.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини, дійшов умотивованого висновку про недоведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Докази винності виправданої, на які посилались органи досудового розслідування, перевірено судовими інстанціями і згідно зі ст. 94 КПК належним чином оцінено з точки зору їх допустимості, належності, достовірності й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переконливих аргументів на спростування вказаних висновків суду щодо оцінки доказів у касаційній скарзі немає.

Доводи прокурора стосовно безпідставності виправдання, аналогічні доводам, наведеним в апеляційній скарзі, ретельно перевірив суд апеляційної інстанції та надав на них вичерпну відповідь.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК повторне дослідження доказів є обов`язковим, коли суд першої інстанції обставини провадження дослідив не повністю або з порушеннями вимог процесуального закону, а тому апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні такого клопотання прокурора, оскільки повторне дослідження доказів апеляційним судом не повинно дублювати дослідження доказів, проведене судом першої інстанції.
Колегія суддів погоджується з таким рішенням апеляційного суду, оскільки зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що вона не містить конкретних доводів на користь невідповідності вимогам кримінального процесуального закону дослідження, проведеного місцевим судом. Так само в касаційній скарзі не зазначено, у чому конкретно полягає неповнота дослідження обставин кримінального провадження та які саме норми процесуального закону порушив місцевий суд при їх дослідженні.

По суті прокурор наводить власну оцінку доказів на користь винності ОСОБА_6 , відмінну від оцінки суду, і замість правової аргументації

у скарзі викладає свою позицію щодо обставин кримінального провадження.
Апеляційний суд дотримався положень статей 404, 405, 407 КПК

при розгляді поданої прокурором апеляційної скарги, його ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таких істотних порушень кримінального процесуального закону

чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування постановлених у цьому кримінальному провадженні судових рішень, колегія суддів не встановила.

Разом із тим, відповідно до вимог ч. 12 ст. 290 КПК в разі, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, то суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що посилання

як на доказ невинуватості ОСОБА_6 на показання свідка

ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні підтвердила, що є сусідкою ОСОБА_6 , і стверджувала, що остання не продає спиртних напоїв, підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку та ухвали, що

за наявності сукупності інших досліджених судом доказів не впливає

на висновок суду про недоведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Василівського районного суду Запорізької області

від 26 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 03 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити з мотивувальної частини судових рішень посилання суду на показання свідка ОСОБА_7 як на доказ невинуватості

ОСОБА_6 .

В решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3