Справа №473/1839/16-к 17.08.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/668/16 Головуючий у 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.122 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002647 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 червня 2016 року по кримінальному провадженню за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лимани, Березанського району Миколаївської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- за ч.1 ст. 122 КК України

Учасники судового провадження.
прокурор ОСОБА_8

потерпілий ОСОБА_9

представник потерпілого ОСОБА_10

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок змінити в частині призначеного покарання призначивши обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік. Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 за заподіяння матеріальної шкоди - 4153 грн.60коп., моральної шкоди - 1000 грн., а всього 5153.60 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 рок. На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків передбачених п.2,3 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_9 за заподіяння матеріальної шкоди 5386, 34 гривень, моральної шкоди 20000 гривень, а всього 25386,34 гривень.

Узагальнені доводи апелянта.
Захисник ОСОБА_6 вважає вирок суду занадто суворим, а заявлений потерпілим ОСОБА_9 цивільний позов до ОСОБА_7 підлягав задоволенню частково.
Зазначає, що у вироку суд не зазначив та не визнав обставинами, що пом`якшує покарання те, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро кається. Крім того ОСОБА_7 вибачився перед потерпілим, має постійне місце мешкання, позитивно характеризується за місцем проживання, не одружений, але живе в цивільному шлюбі, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки.

На думку апелянта, суд упереджено поставився до задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 в частині витрат на придбання лікарських засобів, оскільки долучені до позовної заяви потерпілим чеки датовані після 01.04.2016 р. є не допустимими доказами його витрат у зв`язку з тим, що відсутні докази того, що стан здоров`я потерпілого після 01.04.2016 року погіршився в наслідок травм, отриманих від ОСОБА_7 26.10.2015 року.

Звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_9 пояснював суду, що приблизно 01.04.2016 р. його побили невідомі йому особи, але ОСОБА_7 серед них не було, з цього приводу до органів внутрішніх справ він не звертався.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 визнано винним в тому, що 26 жовтня 2015 року близько 11.00 години, в АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних стосунків, навмисно наніс ОСОБА_9 не менше п`яти ударів металевим прутом в область голови, правої руки, лівого стегна, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у виді забійних ран голови, правої кисті, забою лівого стегна, струсу головного мозку, пост травматичного пансинуситу, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Такі дії ОСОБА_12 кваліфіковано як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, потерпілого, його представника та прокурора, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини злочину, які викладені у вироку, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України апелянтом не оспорюються. Тому, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевірялись.

Що стосується покарання, то при його призначенні суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості, дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно, а також відсутність пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обставин.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі.
Саме таке призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

У відповідності з законом суд 1 інстанції обґрунтував можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування основного покарання.

Тому з урахуванням вимог ст. 75 КК України, належно обґрунтувавши свій висновок, суд дійшов до правильного висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням встановивши передбачений вказаною нормою закону іспитовий строк.

Підстави для пом`якшення призначеного покарання та зменшення терміну іспитового строку, про що просить захисник, суд не вбачає.

Доводи апелянта про не визнання судом першої інстанції щирого каяття обвинуваченого як обставиною, що пом`якшує його покарання не є суттєвим, оскільки, фактично при призначенні покарання ця обставина враховувалась, у зв`язку із чим, суд прийшов до переконання про можливість перевиховання обвинуваченого буз відбування покарання.

Крім того, згідно ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. При визначенні розміру моральної шкоди слід враховувати за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій натуральній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд належним чином врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, характер нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, а саме, - у життєво важливий орган голову та металевим прутом, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав потерпілий, проходячи тривалий курс лікування, потребу у відновленні здоров`я в подальшому, вимушеність змін у звичайному укладі життя.

Тому твердження апелянта про необґрунтованість вироку суду у цій частині є неспроможними.

Разом з тим, заслуговують на увагу твердження захисника з приводу зменшення суми стягнення на відшкодування завданих злочином матеріальних збитків.

Так, потерпілим на обґрунтування його цивільного позову про відшкодування затрат на придбання ліків надано крім інших, чеки №215297 від 23.05.2016р. на суму 20грн.70 коп., №215433 від 24.05.2016р. на суму 1043грн.34коп., №99547 від 10.05.2016р. на суму 129грн.95коп., та чек без номеру з аптеки №4 від 14.05.2016 на суму 48грн.75коп.

З наданих суду для огляду та долучених до матеріалів провадження копій аркушів амбулаторної карти на ім`я ОСОБА_9 вбачається, що 01.04.2016р. він був на консультації лікарів невролога та хірурга з приводу отримання ним травми голови (забійна рана лівої брови). У зв`язку із чим проходив лікування та подальше обстеження.

Відповідно довідки Вознесенської ЦРЛ №860/06 від 03.06.2016р. стан здоров`я ОСОБА_9 погіршився після повторної черепно-мозкової травми 01.04.2016р.

За таких обставин, є підстави для висновку, що стан здоров`я потерпілого погіршився не у зв`язку із вчиненням обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, за який його визнано винуватим, а за інших обставин.

Тому, винуватість ОСОБА_7 у спричиненні майнової шкоди, пов`язаної із лікуванням травми, отриманої 1 квітня 2016р. суд вважає недоведеною, а відтак рішення суду щодо вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування майнової шкоди на підставі п.3ч.1ст.408 КПК України підлягає зміні, шляхом зменшення суми відшкодування на 1311грн.54коп. тобто - до 4143грн.60 коп.

Керуючись ст.ст. 405,407, п.3ч.1ст.408 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 червня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 змінити.

Зменшити суму стягнення на відшкодування майнової шкоди до 4153 грн. 60 коп.

В решті зазначений вирок залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча

Судді: