Справа № 199/6342/16-к
ВИРОК
іменем України
19 вересня 2016 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участю сторін:
прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження №0000004 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, одруженого, має малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за частковою мобілізацією сержанта військової частини НОМЕР_1 , не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 20.03.2015р. наказом № 60 командира військової частини НОМЕР_1 (дислокується за адресою: АДРЕСА_2 ) сержанта зараховано до списків особового складу частини, та наказом №61 від 23.03.2015 р. призначено на посаду - командира 3 відділення, 3 стрілецького взводу, 10 стрілецької роти, 4 стрілецького батальйону. Сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем відповідно до вимог сг.ст. 9, 11, 12, 121, 122 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку. 15 грудня 2015 року сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , умисно, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 1 вересня 2016 року сержант ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, в наслідок чого злочин було припинено. Таким чином, у період з 15 грудня 2015 року по 1 вересня 2016 року, сержант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та без поважних причин ухилявся від проходження військової служби в умовах особливого періоду.
Обвинувачений ОСОБА_4 провину визнав повністю та суду показав, що його дійсно 20.03.2015р. наказом № 60 командира військової частини НОМЕР_1 (дислокується за адресою: АДРЕСА_2 ) як сержанта зараховано до списків особового складу частини, та наказом №61 від 23.03.2015 р. призначено на посаду - командира 3 відділення, 3 стрілецького взводу, 10 стрілецької роти, 4 стрілецького батальйону, будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України він був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України; у грудні 2015 року він перебував на лікуванні за місцем реєстрації і проживання по АДРЕСА_1 , після чого не повернувся до місця служби, до виконання своїх службових обов`язків не приступив; з 15 грудня 2015 року він, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу після лікування без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не вживаючи заходів для повернення до в/ч НОМЕР_1 та про своє місце знаходження органи військового чи цивільного управління не повідомляв; 01 вересня 2016 року він самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та повідомив про себе; в скоєному розкаюється, просить врахувати хворобливий стан його здоров`я, що він є учасником АТО, має на утриманні малолітню доньку.
Суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 в обвинуваченні згідно обвинувального акту, крім повного визнання ним своєї провини, підтверджується дослідженими під час судового розгляду наступними доказами:

- копією подання до військової прокуратури відносно неповернення сержанта ОСОБА_4 до військової частини після проходження лікування за місцем свого мешкання (а.п. 27);

- копіями наказів від 20.03.2015р. № 60 командира військової частини НОМЕР_1 (дислокується за адресою: АДРЕСА_2 ) сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, та №61 від 23.03.2015 р. призначено на посаду - командира 3 відділення, 3 стрілецького взводу, 10 стрілецької роти, 4 стрілецького батальйону (а.п.28,29).
- висновком службового розслідування відносно ОСОБА_4 , який не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 та ухилявся без поважних причин від проходження військової служби (а.п.32-35).

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових документів.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 , що виразилися у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, за ч.4 ст.407 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, обставини, що пом`якшують покарання.

Обтяжуючих покарання обставин згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

ОСОБА_4 повністю визнав провину, щиросердно розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину і встановленню істини у кримінальному провадженні, має хворобливий стан здоров`я, є учасником АТО, має малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що судом враховується як пом`якшуючі покарання обставини; вчинив умисний тяжкий злочин, раніше не судимий, на обліку у лікарня-психіатра та нарколога не перебуває, характеризується задовільно, тому суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з випробуванням, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, контроль за виконаннях яких покласти: під час проходження військової служби - на командира військової частини, а після демобілізації на кримінально-виконавчу інспекції за місцем проживання засудженого. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст.369,370,371,373,374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк два роки.

На підставі п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Згідно ч.2 ст.76 КК України - контроль за виконаннях обов`язків покласти: під час проходження військової служби - на командира військової частини НОМЕР_1 , а після демобілізації на кримінально-виконавчу інспекції за місцем проживання засудженого.

На вирок суду учасники судового провадження мають право подати апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя: ОСОБА_1
19.09.2016