Справа № 140/870/15-к
Провадження №11-кп/772/1066/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 01.07.2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 0000105 від 17.02.2015 року по обвинуваченню :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, розлученого, освіта неповна середня, уродженця с.Рублено Бучацького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 , ч.2 ст.121 КК України, -
за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника : ОСОБА_8

потерпілої: ОСОБА_10

Встановив

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 01.07.2015 року, просив вирок суду скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність , невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, у зв`язку з м якістю призначеного покарання .
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.4 ст.187 КК України 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності, за ч.2 ст.121 КК України - 9 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок, визнати ОСОБА_7 невинуватим за ч.4 ст. 187 КК України та виправдати в зв`язку з недоведеністю його вини та призначити йому покарання за ч.2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок суду першої інстанції, постановити новий вирок, яким визнати його винним за ст.121 ч.2 КК України та призначити покарання , належно врахувавши обставини справи, його особу і обставини, що пом`якшують відповідальність
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 01.07.2015 року ОСОБА_7 визнано винним за ст. 121 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Визнано винним за ст. 187 ч. 4 КК України та призначено покарання 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.
На підставі ст.. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_7 покарання у виді 12 ( дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності..
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 614 грн 40 коп. судових витрат, потрачених на проведення експертизи.
Вирішено долю речових доказів .
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні наступного.
16 лютого 2015 близько 20.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до знайомого ОСОБА_11 , який проживав по АДРЕСА_2 , з метою спільного розпиття спиртних напоїв. Випивши пляшку горілки, яка була вдома у потерпілого, ОСОБА_7 попросив у ОСОБА_11 ще грошові кошти на придбання та подальшого спільного вживання спиртних напоїв, на що ОСОБА_11 дістав із кишені штанів грошові кошти, з яких відрахував 20 грн., та передав ОСОБА_7 . Через деякий час ОСОБА_7 , придбавши ще одну пляшку горілки, повернувся до будинку ОСОБА_11 , де вони продовжили розпивати спиртне. ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що у ОСОБА_11 є грошові кошти, знову попросив у нього гроші для придбання алкоголю, однак отримав категоричну відмову. Внаслідок чого, між ними виникла суперечка, під час якої ОСОБА_7 з метою незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , взявши до рук металеву кочергу, яка знаходилась в кімнаті, наніс останньому нею один удар в лобну частину голови, внаслідок чого, ОСОБА_11 впав на підлогу. Прагнучи довести свій злочинний намір до завершення, ОСОБА_7 , схопивши потерпілого за верхній одяг, кинув його на ліжко та наніс йому два удари кочергою в життєво важливий орган - лобну та лицеву частину голови, спричинивши при цьому тілесні ушкодження у вигляді забійних ран в лобній ділянці голови справа, відкритого вдавленого терасоподібного багатоуламкового перелому лобної кістки справа з поширенням перелому на тім`яну кістку та кістки основи черепа - передню черепну ямку справа та на решітчастий лабіринт, перелому кісток лобної пазухи, вертикальних тріщин шкіри навколо вдавленого перелому лобної кістки справа, обширного крововиливу під м`яку мозкову оболонку в лобній долі справа, розриву твердої мозкової оболонки на місці перелому, забою головного мозку в правій лобній долі з крововиливом в речовину головного мозку, стиснення речовини головного мозку, забійної рани в області правої щоки та забійної рани в області правого крила носа, синців навколо правого ока, в області спинки носа, в області підборіддя справа та зліва, в області нігтьової фаланги першого пальця правої кисті та по передній поверхні грудної клітки справа в проекції шостого міжребір`я, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 25 від 19.03.2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які загрозливі для життя в момент їх заподіяння.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на протиправне заволодіння грошовими коштами потерпілого, ОСОБА_7 з кишені штанів ОСОБА_11 дістав гроші в сумі 200 грн., які привласнив, після чого залишив будинок потерпілого та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд.
ОСОБА_11 17.02.2015 було госпіталізовано до реанімаційного відділення Немирівської ЦРЛ, де він ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Відповідно до висновку судово- медичного експерта № 25 від 19.03.2015 смерть ОСОБА_11 настала внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з відкритими переломами кісток склепіння та основи черепу, обширного крововиливу під м`яку мозкову оболонку, забою головного мозку в правій лобній долі, стиснення речовини головного мозку.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що суд першої інстанції всупереч вимог ст.65 КК України, роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 30.09.1994 року призначив покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, оскільки належним чином не враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень , неправильно застосовано ст..66 КК України, так як ОСОБА_7 визнавав вину частково, через що щире каяття відсутнє .

Вимоги апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 мотивовано тим, що суд прийшов до хибного висновку, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, оскільки доказів, що ОСОБА_7 брав кошти у потерпілого не встановлено , висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 визнає вину за ст.121 ч.2 КК України, щиро розкаюється, жалкує , то наявні підстави для застосування ст.69 КК України .

Крім того, ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі зазначав про застосування відносно нього тиску з боку працівників міліції, а також вказував , що вилучені у нього кошти в сумі 200 грн. були ним зароблені.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили задоволити апеляційні скарги , потерпілу ОСОБА_10 , яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг захисника, обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Рішення суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121,ч.4 ст.187 КК України ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненим судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам, які підтверджені показаннями, речовими доказами, висновками експертів, тощо, дослідженими під час судового розгляду.

Доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України є безпідставними.

Так, під час судового розгляду , даючи показання ОСОБА_7 зазначав, що після нанесення ударів по голові металевою кочергою ОСОБА_11 , побачивши, що останній не може чинити опору, він з його кишені забрав гроші в сумі 200 грн., які привласнив і які в послідуючому були вилучені працівниками міліції.

В подальшому ОСОБА_7 показання змінив і вказував, що гроші мабуть у ОСОБА_11 забрали ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

При цьому, показання ОСОБА_7 щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не знайшли свого підтвердження.

Так, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суду пояснювали, що 16.02.2015 року з 18-00 по 19-00 год. вони з ОСОБА_11 за місцем проживання останнього вживали спиртні напої.

Позичивши 50 грн. на спиртне о 19-00 год., вони залишили житловий будинок ОСОБА_11 .. На слідуючий день, коли вони пішли до ОСОБА_11 розпивати спиртне, зустріли дільничого, зі слів якого дізнались, що ОСОБА_11 направлений до лікарні. Зі слів людей їм стало відомо, що ОСОБА_11 побив ОСОБА_7 ..

Згідно протоколів огляду речей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , висновків експертиз слідів крові, які могли б вказувати на їхню причетність до перебування в будинку ОСОБА_11 на час вчинення злочину не виявлено.

Посилання на свідка ОСОБА_14 , як на доказ невинуватості ОСОБА_7 є необґрунтованим .

Дійсно, як убачається з матеріалів провадження свідок ОСОБА_14 пояснювала, що 15.02.2015 року приносила ОСОБА_11 пенсію, яку виплатила грошима купюрами по 20 грн.. У ОСОБА_7 були вилучені грошові купюри згідно протоколу огляду предмету від 23.03.2015 року по 20 грн., по 10 грн. , по 5 грн.

Той факт, що пенсію ОСОБА_11 отримав 15.02.2015 року , а 16.02.2015 року , близько 20 -30 год. разом з ОСОБА_7 спільно розпивав спиртні напої дає підстави вважати, що висновки суду щодо того, що, отримавши пенсію, потерпілий міг розміняти гроші на будь - які купюри є правомірними.

Крім того, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 отримував від ОСОБА_11 кошти на придбання спиртного, з яким він повертався до ОСОБА_11 , з яким продовжували розпивати спиртне. Коли ж ОСОБА_7 достовірно знаючи, що у ОСОБА_11 є грошові кошти, знову попросив гроші для придбання алкоголю та отримав категоричну відмову, між ними виникла суперечка .

Зазначені обставини спростовують та ставлять під сумнів доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що у ОСОБА_7 було вилучено 200 грн., які він заробив, наймаючись на підсобну роботу у односельчан.

Судом першої інстанції дано належну оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків, належним речовим доказам, які підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України

Твердження в апеляційних скаргах щодо того, що ОСОБА_7 оговорив себе, так як працівники міліції били та залякували його є надуманими, оскільки не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що сукупністю перевірених судом першої інстанції доказів оцінених з точки зору належності, допустимості, достовірності доведено вину ОСОБА_7 у вчиненні розбою, поєднаного із заподіянням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень .

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України не оспорюється .

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання, суд в дотримання вимог ст.65 КК України , роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання», від 24.10.2003 року №7 врахував суспільну небезпеку скоєного, обставини вчинення злочинів , особу ОСОБА_7 , який раніше несудимий, на утриманні має 3-є неповнолітніх дітей , наявність обставин, що відповідно ст.. 66 КК України пом`якшує покарання , сприяння розкриттю злочинів, обставину, що відповідно ст.67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та визначив покарання , яке на думку суду апеляційної інстанції є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України чи для призначення більш суворого покарання .

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора та апеляційні скарги захисника , обвинуваченого задоволенню не підлягають в частині призначення покарання.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне застосувати ч.5 ст.72 КК України, згідно якої зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту взяття під варту по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно ч.5 ст.72 КК України підлягає зарахуванню строк з 17.02.2015 року з дня затримання по 29.09.2015 року по день набрання вироком законної сили та з 07.07.2016 року, тобто з дня прийняття рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ про скасування ухвали апеляційного суду Вінницької області від 29.09.2015 року по 29.09.2016 року по день набрання вироком законної сили .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :
В задоволенні апеляційних скарг прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 01.07.2015 року щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 , ч.2 ст.121 КК України залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 17.02.2015 року по 29.09.2015 року та з 07.07.2016 року по 29.09.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом:
Суддя: