Справа № 199/4493/15-к
ВИРОК
іменем України
2016 року лютого місяця 17 дня м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000247 від 27.04.2015, відносно, -

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дніпропетровську, українця, громадянина України, із вищою освітою, працюючого інженером в ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго», одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не маючого на утриманні непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника

малолітньої потерпілої ОСОБА_6 ,

законного представника

малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження відповідно до нового обвинувального акту, складеного 28.01.2016 року прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , затвердженого 28.01.2016 року керівником Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
26.04.2015 близько 18:05 години ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Хонда-Аккорд», д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , рухався із швидкістю близько 80 км/год. по вул. Передовій, з боку вул. Гуртової, в напрямку вул. Дмитренка в місті Дніпропетровську.

Під час руху ОСОБА_3 , порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав швидкість свого автомобіля, при якому він міг контролювати рух напрямку його автомобіля та безпечно керувати ним, в наслідок чого, не впорався з керуванням свого автомобіля, виїхав на полосу для зустрічного руху, де в районі будинку № 559 по вул. Передовій, скоїв наїзд на велосипед «Прайд», під керуванням неповнолітньої ОСОБА_11 , яка рухалась у зустрічному напрямку, та продовжуючи свій рух, скоїв наїзд на огорожу будинку АДРЕСА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній ОСОБА_11 , яка керувала велосипедом «Прайд», згідно висновків судово-медичної експертизи № 2306е від 20.05.2015, №139е від 15.01.2016 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: рубців обличчя, які є наслідками загоєння забійних ран. Також у неї клінічно встановлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна обличчя, які в своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до Легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні ( 21 день). На підставі п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.10.1995.

Крім вказаного, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній ОСОБА_11 , заподіяні тілесні ушкодження у виді: закритого перелому лівої лонної кістки , розриву тазового кільця, що призвело до епіфізіолізу обох лонно-клубових зон росту, часткового розриву уретри; закритого перелому основної фаланги 1 пальця лівої ступні без зміщення уламків, садна тильної поверхні лівої ступні, рани лівого ліктьового суглобу, саднин грудної клітини ліворуч, які, на підставі п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.10.1995, відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше як 21 день).

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «Хонда-Аккорд», д/н НОМЕР_1 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», невиконання яких перебувають в причинному зв`язку з наслідками, що наступили.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину визнав частково, а саме: в частини його перебування в автомобілі в момент зіткнення і пояснив, що у ДТП також винен і ОСОБА_12 , так 26.04.2015 близько 18:00 годин він узяв у ОСОБА_12 автомобіль марки "Хонда Акорд", щоб оцінити його технічний стан. Коли вони разом з ОСОБА_12 від`їхали десь на 300-400 метрів, ОСОБА_12 сказав, щоб він розвертався, так як далі на асфальтовому покритті ями, але він його не послухав, так як розворот на тій ділянці дороги заборонений Правилами дорожнього руху. Після цього ОСОБА_12 смикнув рукоятку ручного гальма, від чого автомобіль різко розвернуло в ліву сторону. В свою чергу він намагався утримати автомобіль, щоб він не перекинувся, але автомобіль понесло на зустрічну смугу, після чого на узбіччя, де і стався наїзд на дівчинку, яка їхала на велосипеді. Після наїзду на малолітню потерпілу, автомобіль врізався в паркан, після чого в дерево. Що відбувалося далі, він не пам`ятає, так як після ДТП він знепритомнів і був госпіталізований до лікарні. До наїзду на малолітню потерпілу вони рухалися зі швидкістю близько 60-70 км/год. В той день ніяких опадів не було, асфальтне покриття було сухим. Після дорожньо-транспортної пригоди його мати фінансово допомагала батькам дівчинки, відшкодувавши в якості заподіяної шкоди 15000.00 гривень, оскільки на той час він перебував в лікарні після дорожньо-транспортної пригоди. Заявлену законним представником малолітньої потерпілої позовну заяву він не визнає, оскільки його матір`ю, за її власної ініціативи і за людськими міркуваннями, відшкодовано завдану шкоду малолітній потерпілій. Просив суд суворо не карати та не позбавляти його водійських прав оскілки його професія пов`язана із керуванням автомобілем і є засобом для існування його родини.

З врахуванням часткового визнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, яка повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показами законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що 26.04.2015 приблизно о 18:00 годині він разом зі своєю дружиною ОСОБА_13 та донькою ОСОБА_11 їхали на велосипедах до родичів, та спочатку вирішили заїхати в супермаркет «АТБ». В ході руху він побачив автомобіль чорного кольору, який рухався на високій швидкості, орієнтовно більше 80 км/год. В процесі руху, автомобіль сіпнувся і його почало нести в бік узбіччя, де вони їхали на велосипедах. Автомобіль рухався в їхній бік приблизно під кутом 350-400. Після цього, автомобіль своєю передньою частиною зробив наїзд на його доньку, а після чого бічною частиною збив його, від чого він перелетів через капот автомобіля. Коли він отямився, то почув, як його дочка плаче і кличе на допомогу. Він відразу встав з землі і пішов і діставати дочку з зруйнованої будівлі. Діставати дочку йому допомагало 3 людини. Потім він бачив, як обвинувачений своїми пальцями відсував подушку безпеки зі своєї голови, чи були у нього якісь тілесні ушкодження, він не звертав увагу. Після цього на місце події приїхав автомобіль швидкої допомоги і забрали його доньку в лікарню, яка розташована на вул. Космічній. Після ДТП у його дружини були збиті коліна, а у нього збиті лікті і напухла рука, але експертом у них встановлені тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Після ДТП в лікарню до його дочки приходила мати обвинуваченого з незнайомим йому чоловіком, передала 13500.00 гривень і ортопедичний матрац, самого обвинуваченого він побачив тільки лише в судовому засіданні. Позовну заяву в інтересах малолітньої потерпілої підтримує в повному обсязі і просить суд її задовольнити, оскільки його малолітня донька сильно страждає як морально так і фізично, перебуває у такому стані який позбавляє її можливості самостійно задовольняти свої потреби, оскільки постійно перебуває у лежачому положенні і потребує постійного стороннього догляду. При призначенні покарання просив суд суворо покарати обвинуваченого, оскільки останній вину не визнав, у вчиненому не розкаявся, допомоги не надав;

- показами свідка ОСОБА_13 , в судовому засіданні про те, що 26.04.2015 близько 18:00 години вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 і дочкою ОСОБА_11 їхали колоною на відстані 1 метра один від одного, на велосипедах в бік супермаркету «АТБ». В ході руху вона побачила автомобіль, який рухався з великою швидкістю, орієнтовно більше 100 км/год. Після чого, через короткий проміжок часу, сталося зіткнення того автомобіля з їх велосипедами. Коли вона прийшла до тями, то побачила переламаний велосипед дочки і чоловіка, який лежав на асфальті. Після чого з передньої пасажирської двері автомобіля вискочив ОСОБА_12 і почав допомагати витягати її дочку, потім почали витягати з машини обвинуваченого ОСОБА_3 , він майже не тримався на ногах, так як був у стані алкогольного сп`яніння. Після цього на місце ДТП приїхав автомобіль швидкої допомоги і забрав її дочку в лікарню. На момент зіткнення на проїжджій частині, де рухався автомобіль, не було ніяких перешкод для його руху. На даний момент а саме станом на 21.07.2015 її дочка не ходить, вона перебуває вдома, проходить курс реабілітації після ДТП, тривалий час позбавлена можливості самостійно задовольняти природним способом свої фізіологічні потреби, постійно перебуває у стресовому стані через порушення ритму повсякденного життя та невпевненості у повному одужанні;

- показами свідка ОСОБА_12 , в судовому засіданні про те, що навесні 2015 року, точну дату він не пам`ятає, він проїзжаючи по вулиці на належному, відповідно до генеральної довіреності, йому автомобілі марки «Хонда Аккорд», д/н НОМЕР_2 , який не був застрахований, зустрів ОСОБА_3 , у процесі спілкування з останнім, ОСОБА_3 попросив його проїхатися на автомобілі, на що він погодився. В ході руху автомобіля він сидів на передньому пасажирському сидінні і дивився в телефон, його голова була опущена вниз. Після чого машину почало нести боком і стався наїзд на чоловіка, жінку і дівчинку, які їхали на велосипедах. Після цього, він одразу вийшов з машини і почав допомагати витягувати дівчинку із завалів цегли, яка знаходилися у дворі будинку, потім поклали її на покривало і чекали машину швидкої допомоги. З якою швидкістю вони їхали разом із ОСОБА_3 , він не може сказати, оскільки не звертав на це уваги. В ході руху обвинувачений не робив ніяких дій щодо зниження швидкості автомобіля. Чи робив ОСОБА_3 якісь дії для уникнення зіткнення, він не бачив. Чи був гальмівний шлях їхнього автомобіля, він не знає, так як після ДТП він був доставлений в лікарню з черепно-мозковою травмою. В ході руху автомобіля, він не втручався в процес його управління, рукоятку ручного гальма не чіпав. Після ДТП, вся ліва сторона автомобіля, а також передня пасажирська двері були пошкоджені. Позовну заяву законного представника малолітньої потерпілої в інтересах малолітньої потерпілої підтримує та вважає за необхідне відшкодувати малолітній потерпілій грошові кошти у якості відшкодування заподіяного збитку. Як вказав свідок, через те, що ОСОБА_3 навіть не намагався відшкодувати ані постраждалій дівчинці витрати на лікування, ані намагався з`ясувати розмір спричинений йому шкоди тому наразі у нього з обвинуваченим неприязні стосунки, оскільки ОСОБА_3 навіть вимкнув телефон і не має наміру вирішувати відшкодування шкоди;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 26.04.2015 з фото-таблицею та схемою, відповідно до якої проведені необхідні виміри біля будинку № 559 по вулиці Передовій в місті Дніпропетровську, де відбувся наїзд на пішохода, на час огляду з 19.00 години до 19.30 години стан покриття сухе, чисте (відсутня волога, пил, бруд, пісок, нафтопродукти), дорожнє покриття загальною шириною 8.0 м, призначено для руху в двох напрямках, має одну смугу, розділювальна смуга відсутня. На проїзній частині відсутня дорожня розмітка, відповідно до розділу 34 Правил дорожнього руху. Огляд проводився у світлу пору доби. Наявність приладів відео спостереження на місці ДТП та за напрямками руху не виявлено. Видимість з загального місця водія не обмежена. Наявність слідів, що свідчать про переміщення об`єктів не виявлено. Розташування транспортного засобу на місці події згідно схеми ДТП. У автомобіля «Хонда Аккорд», д/н НОМЕР_2 деформований передній капот, обидва передніх крила, обидві ліві двері, заднє ліве крило, передня права дверь, розиті обидві передні фари, лобове скло та скло передньої правої двері. У велосипеда «Прайд» деформавана рама, передня вилка та переднє колесо (том № 2 а.с. 3-17);

- довідкою з КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова», відповідно якої 26.04.2015 о 19:50 годині ОСОБА_3 доставлений до приймального відділення з діагнозом: Черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Ушиблена рана тім`яної області (том № 2 а.с. 21);

- довідкою з КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня», відповідно якої ОСОБА_11 доставлена до приймального відділення з діагнозом: розрив лонного сполученя. Забійні рани голови. Струс головного мозку. Забійні рани в області лівого ліктьового суглобу. Тупа травма живота (том № 2 а.с. 22);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.04.2015 у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено (том № 2 а.с. 23);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.04.2015 у ОСОБА_14 ознак сп`яніння не виявлено (том № 2 а.с. 24);

- довідкою № 967, виданою КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» щодо результатів дослідження крові ОСОБА_3 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_3 наявності алкоголю в крові не виявлено (том № 2 а.с. 78);

- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , відповідно до якого автомобіль марки «Honda Accord», р/н НОМЕР_4 , належить ОСОБА_10 (том № 2 а.с. 107);

- довіреністю, виданою приватним нотаріусом ОСОБА_15 , від 22.04.2015, відповідно до якої ОСОБА_10 надає ОСОБА_12 право розпоряджатися, продавати, обмінювати, передавати в оренду, позику та керувати автомобілем марки «Honda Accord», р/н НОМЕР_4 , 2008 р.в., VIN № НОМЕР_5 (том № 2 а.с. 108);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.05.2015 з план-схемою та фото-таблицею до нього, відповідно до якого ОСОБА_7 вказав на обставини наїду автомобіля марки «Хонда Аккорд», д/н НОМЕР_2 на його доньку ОСОБА_11 (том № 2 а. с. 52-65);

- висновком судової авто-технічної експертизи № 70/27-296 від 21.05.2015, відповідно до якого, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Хонда Аккорд» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «Хонда Аккорд» ОСОБА_3 не відповідали п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Технічна можливість запобігти вказаній ДТП для водія автомобіля «Хонда Аккорд» ОСОБА_3 визначалась виконанням ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому їх виконати (том № 2 а.с. 68-69).

Судовий експерт ОСОБА_16 , будучи допитаним в судовому засіданні, в повному обсязі підтвердив висновки судової авто-технічної експертизи № 70/27-296 від 21.05.2015 та роз`яснив, що в даному випадку водій автомобіля «Хонда Аккорд» повинен був рухатися зі швидкістю, яка вказана в п.12.3 Правил дорожнього руху України. Автомобіль «Хонда Аккорд» рухався зі швидкістю в проміжку від 60 км/год. до 80 км/год., але в ході проведення експертизи він не брав до уваги швидкість руху автомобіля. Автомобіль починає їхати юзом і входити в занесення, якщо в ході руху смикнути рукоятку ручника. При проведенні експертизи йому не було надано письмові матеріали кримінального провадження, а тільки лише постанову слідчого з вихідними даними, згідно яких в автомобілі крім водія більше нікого не було. Та обставина, що пасажир міг вплинути на керування автомобілем, смикнувши ручник в ході руху автомобіля, могло вплинути на висновки експертизи лише в частині визначення порушеної норми ПДР, а саме конкретизації порушеного пункту ПДР ;

- додатковим висновком судової авто-технічної експертизи № 70/27-691 від 24.11.2015, відповідно до якого: по варіанту № 1 механізму розвитку ДТП (за показами обвинуваченого ОСОБА_3 ): в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Хонда Аккорд», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові пригоди, його дії не відповідали п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. По варіанту № 2 механізму розвитку ДТП (за показами свідка ОСОБА_12 ): в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Хонда Аккорд» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «Хонда Аккорд» ОСОБА_3 , при заданому механізмові події, не відповідали п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. По варіанту № 1 механізму розвитку ДТП (за показами обвинуваченого ОСОБА_3 ): водій автомобіля «Хонда-Аккорд» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедистів, зупинивши автомобіль до місця наїзду. По варіанту № 2 механізму розвитку ДТП (за показами свідка ОСОБА_12 ): Технічна можливість запобігти ДТП для водія автомобіля «Хонда Аккорд» ОСОБА_3 в даних дорожніх умовах визначалася виконанням ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, що було необхідною умовою запобігання пригоді з його боку, і для виконання зазначених вимог у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому їх виконати. Водій автомобіля «Хонда Аккорд», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 при своєчасному застосуванні екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху ( з моменту втручання пасажира в керування автомобілем) мав би технічну можливість уникнути наїзду на велосипедистів, зупинивши автомобіль до місця наїзду (том № 1 а.с. 167-171);

- висновком судово-медичної експертизи № 2306-е від 20.05.2015, згідно якого у малолітньої потерпілої ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ран та саднин обличчя; розриву лонного сполучення з розходженням лонних кісток, часткового розриву уретри; закритого перелому основної фаланги 1-го пальця лівої ступні без сміщення уламків, садна тильної поверхні лівої ступні, рани лівого ліктьового суглобу, саднин грудної клітини ліворуч. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у потерпілої можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючи частина вело або авто засобу з послідуючим падінням на дорожнє покриття, можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи дані медичної документації та рентгенологічних досліджень можливо вказати, що вони могли утворитися незадовго до надходження її до медичного закладу, тобто можливо і в термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження, згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» № 6, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до СЕРЕДНЬОЇ тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) (том № 2 а.с. 74-76).

Судово-медичний експерт ОСОБА_17 , будучи допитаною в судовому засіданні, в повному обсязі підтвердила висновки експерта № 2306-е від 20.05.2015 та роз`яснила, що під час проведення первинної судово-медичної експертизи відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_11 було встановлено тяжкість тілесних ушкоджень з урахуванням її особистого огляду та наданої медичної документації. Для встановлення тяжкості тілесного ушкодження, а саме: рубця на обличчі, необхідно призначити додаткову судово-медичну експертизу на проведення якої надати первинну медичну документацію та рентгенологічні знімки відносно малолітньої потерпілої, а також необхідна консультація лікаря хірурга-косметолога, після проведення якої вона дасть свій висновок щодо встановлення тяжкості тілесного ушкодження, а саме: рубця на обличчі;

- додатковим висновком судово-медичної експертизи № 139-е від 15.01.2016, згідно якого у малолітньої потерпілої ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: рубців обличчя, які є наслідками загоєння забійних ран. Також у неї клінічно встановлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна обличчя, які в своїй сукупності за ступенем тяжкості, згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» № 6, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я , тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Виявлені у малолітньої потерпілої тілесні ушкодження в області обличчя могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухаю чого авто засобу, можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи дані медичної документації, дані висновків хірурга косметолога, можливо вказати, що після травматичні рубці в лобній області та надбрівної дуги ліворуч без хірургічного втручання невиправні. У неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої лонної кістки, розриву тазового кільця, що призвело до епіфізіолізу обох лонно-клубових зон росту, часткового розриву уретри; закритого перелому основної фаланги 1 пальця лівої ступні без зміщення уламків, садна тильної поверхні лівої ступні, рани лівого ліктьового суглобу, саднин грудної клітини ліворуч. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухаю чого авто або вело засобу, з послідуючим падінням на дорожнє покриття, можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи дані медичної документації, дані рентгенологічних обстежень, можливо вказати, що вони могли утворитися незадовго до надходження її до медичного закладу, тобто можливо і в термін на який вказує обстежена та зазначений в ухвалі суду. За своїм характером виявлені у малолітньої потерпілої тілесні ушкодження, згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» № 6, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до СЕРЕДНЬОЇ тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день). Враховуючи дані медичної документації, дані рентгенологічних обстежень, можливо вказати, що вони могли утворитися незадовго до надходження малолітньої потерпілої до медичного закладу, тобто можливо і в термін на який вказує обстежена та зазначений в ухвалі суду (том № 1 а.с. 216-221).

Судово-медичний експерт ОСОБА_17 , будучи допитаною в судовому засіданні, в повному обсязі підтвердила додатковий висновок експерта № 139-е від 15.01.2016 та роз`яснила, що вона оглядала ОСОБА_11 та у лобно-скроневій області ліворуч з переходом на зовнішню поверхню лівої брови, в лобній області ліворуч нею виявлені три рубці розміром від1х0,3 см до 3х0,3 см. ОСОБА_11 була консультована у тому числі і хірургом косметологічного центру Шері 14.01.2016 «діагноз :посттравматичні рубці області лоба та надбрівної дуги ліворуч (внаслідок ДТП 26.04.2015). Для естетичної корекції рубцевих змін (повне відновлення кожних покровів неможливе внаслідок невідворотності рубцевих процесів) необхідно багатоетапне лікування до 3 років».

Виявлені тілесні ушкодження у вигляді рубців обличчя, які є наслідками загоєння забійних ран. Також у ОСОБА_11 клінічно встановлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна обличчя, які в своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до Легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більш як три тижні (21 день).

Як зазначив експерт, враховуючи дані медичної документації, дані висновків хірурга косметолога, можливо вказати, що після травматичні рубці в лобній області та надбрівної дуги ліворуч без хірургічного втручання невиправні та на її думку є маловірогідним факт знівечення обличчя потерпілої.
Оцінюючи докази в їх сукупності відповідно до ст. 94 КПК України, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав брати під сумнів покази допитаних у суді законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 у суду немає.

Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать один одному і узгоджуються між собою.

Прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як такі що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили непоправне знівечення обличчя малолітній потерпілій ОСОБА_11 , а саме тяжкі тілесні ушкодження.

Однак, суд вважає невірною кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки в діях обвинуваченого відсутня кваліфікуюча ознака складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілій, з огляду на наступне.

Прокурор ОСОБА_5 , який підтримував державне обвинувачення в суді, вважав, що відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для встановлення причин смерті, тяжкості й характеру тілесних ушкоджень призначення експертизи є обов`язковим. При цьому слід враховувати, що визначення наявності ознак особливої жорстокості, мучення, мордування, катування,знівечення обличчя є компетенцією суду. Встановлювати ж, чи є знівечення обличчя непоправним, необхідно за допомогою судово-медичної експертизи. Водночас треба мати на увазі, що висновки судово-медичних експертиз містять лише медичну оцінку наслідків злочинного діяння і саме в такому розумінні вони повинні оцінюватися судами при вирішенні питання про доведеність винуватості особи у злочині, обставин його вчинення та про його кримінально-правову

кваліфікацію.

Суд, не погоджується із даним висновком прокурора, з огляду на наступне.

Прокурор в обґрунтування обвинувачення послався на вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», одночасно прокурором не звернуто уваги, що дана Постанова Пленуму Верховного Суду України звертає увагу судів на необхідність суворого додержання вимог законодавства, що передбачає відповідальність саме за злочини проти життя та здоров`я особи, однак,вказана Постанова не стосується Злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту зазначених у Особливій частині КК України, та порушення норм якої інкримінується ОСОБА_3 .

Непоправним знівечення обличчя визнається у тих випадках, коли ушкодження обличчя потерпілого не може бути виправним. Під виправністю ушкодження слід розуміти значне зменшення вираженості патологічних змін (рубця, деформації, порушення міміки тощо) з часом чи під дією нехірургічних засобів. Коли ж для усунення необхідне хірургічне втручання (косметична операція), то ушкодження обличчя вважається непоправним. Непоправне знівечення обличчя може бути результатом: обливання обличчя кип`ятком, кислотою чи іншою речовиною; нанесення глибоких чи значної кількості мілких шрамів за допомогою гострих предметів; обрізання вух чи носа. Такі ушкодження надають обличчю страхітливий і такий, що відштовхує, вигляд, і, крім фізичної шкоди, спричиняють потерпілому велику психічну травму. Поняття знівечення - не медичне поняття, тому право кваліфікувати ушкодження обличчя як знівечення належить до компетенції слідчого та суду. Водночас не слідчий і суд, а судово-медичний експерт визначає вид ушкодження, його особливості, механізм утворення і встановлює, чи є це ушкодження виправним або невиправним. Коли ушкодження обличчя виправне, ступінь тяжкості його визначається виходячи з критеріїв, викладених у Правилах судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень; при невиправності нарівні із визначенням ступеня тяжкості ушкодження звичним порядком експерт зазначає, що ушкодження може бути розцінене як тяжке, якщо буде визнане таким, що знівечило обличчя.
Суб`єктивна сторона злочину, що полягає в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, характеризується умислом до діяння і наслідків (за винятком психічного ставлення до наслідків у виді смерті - воно є необережним). При цьому суб`єктивна сторона умисного тяжкого тілесного ушкодження обов`язково характеризується прямим умислом лише у двох випадках - тоді, коли воно має характер мучення, і при заподіянні його з метою залякування потерпілого або інших осіб. В інших випадках умисел може бути як прямим, так і непрямим.
Однак, суб`єктивна сторона злочину, що інкримінується ОСОБА_3 , визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.
Крім вказаного, безпосередньо в судовому засіданні судово-медичний експерт Бандура, надаючи роз`яснення складеного нею 15.01.2016 Висновку №139е, вказала проте, що складаючи даний висновок вона оглядала ОСОБА_11 та у лобно-скроневій області ліворуч з переходом на зовнішню поверхню лівої брови, в лобній області ліворуч нею виявлені три рубці, а для естетичної корекції рубцевих змін (повне відновлення кожних покровів неможливе внаслідок невідворотності рубцевих процесів) необхідно багатоетапне лікування до 3 років».

Як зазначив експерт, враховуючи дані медичної документації, дані висновків хірурга косметолога, можливо вказати, що після травматичні рубці в лобній області та надбрівної дуги ліворуч без хірургічного втручання невиправні та на її думку є маловірогідним факт знівечення обличчя потерпілої.
З огляду на вказане, суд вважає, що дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати не за ч.2 ст. 286 КК України, а за ч.1 ст. 286 КК України, як такі, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, з виключенням з обвинувачення кваліфікуючої ознаки складу кримінального правопорушення «тяжке тілесне ушкодження».

Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_3 , в яких він не визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та зазначив, що ДТП сталося не з його вини, а з вини ОСОБА_12 , який в момент руху сидів на передньому пасажирському сидінні і смикнув рукоятку ручного гальма, від чого автомобіль різко розвернуло в ліву сторону та відбувався наїзд на малолітню потерпілу ОСОБА_11 , та вважає його покази такими, які продиктовані бажанням уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Зокрема, покази обвинуваченого ОСОБА_3 спростовані показами свідків: ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а також показами законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , сумніватися в об`єктивності яких у суду не має підстав. Даний висновок суду ґрунтується на тому, що в матеріалах кримінального провадження не має даних про те, що ОСОБА_12 смикнув рукоятку ручного гальма, від чого автомобіль різко розвернуло в ліву сторону та відбувався наїзд на малолітню потерпілу ОСОБА_11 , яка пересувалась на узбіччі дороги по вулиці Передовій в місті Дніпропетровську, керуючи велосипедом, а навпаки, відповідно до показів в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , в момент руху автомобіля «Хонда Аккорд» останній перебував на передньому пасажирському сидінні, його голова була опущена донизу, оскільки він дивився в телефон та ніякого втручання в керування автомобілем в момент його руху він не здійснював.

Крім того, перевіряючи версію обвинуваченого ОСОБА_3 проте, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулася не з його вини, а з вини ОСОБА_12 , який в момент руху автомобіля перебував на передньому пасажирському сидінні та смикнув рукоятку ручного гальма, від чого автомобіль різко розвернуло в ліву сторону, що і призвело до наїзду на малолітню потерпілу, суд призначав додаткову судову авто-технічну експертизу, зокрема у висновку якої № 70/27-691 від 24.11.2015 йдеться про те, що: «По варіанту № 1 механізму розвитку ДТП (за показами обвинуваченого ОСОБА_3 ): водій автомобіля «Хонда-Аккорд» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедистів, зупинивши автомобіль до місця наїзду. По варіанту № 2 механізму розвитку ДТП (за показами свідка ОСОБА_12 ): Технічна можливість запобігти ДТП для водія автомобіля «Хонда Аккорд» ОСОБА_3 в даних дорожніх умовах визначалася виконанням ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, що було необхідною умовою запобігання пригоді з його боку, і для виконання зазначених вимог у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому їх виконати. Водій автомобіля «Хонда Аккорд», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 при своєчасному застосуванні екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху (з моменту втручання пасажира в керування автомобілем) мав би технічну можливість уникнути наїзду на велосипедистів, зупинивши автомобіль до місця наїзду».

Покази безпосередньо законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 підтверджуються: протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 15.05.2015 (том № 2 а.с. 52-65); Висновком експерта № 2306-е від 20.05.2015 (том № 2 а.с. 74-76), зокрема у даному висновку йдеться про те, що «Враховуючи характер та локалізацію виявлених у потерпілої можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючи частина вело або авто засобу з послідуючим падінням на дорожнє покриття, можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи дані медичної документації та рентгенологічних досліджень можливо вказати, що вони могли утворитися незадовго до надходження її до медичного закладу, тобто можливо і в термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові»; додатковим висновком експерта № 139-е від 15.01.2016 (том № 1 а.с. 216-221), зокрема у даному висновку йдеться про те, що «Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухаю чого авто або вело засобу, з послідуючим падінням на дорожнє покриття, можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи дані медичної документації, дані рентгенологічних обстежень, можливо вказати, що вони могли утворитися незадовго до надходження її до медичного закладу, тобто можливо і в термін на який вказує обстежена та зазначений в ухвалі суду».
Тому, з огляду на зазначене, у суду відсутні правові підстави для визнання показань законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_12 недостовірними.
Таким чином, за наведених вище обставин суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.
Аналізуючи обрану обвинуваченим ОСОБА_3 позицію захисту, суд знаходить її такою, що продиктована його бажанням уникнути персональної відповідальності за вчинення злочину.
Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні вказаного злочину ґрунтуються на доказах, безпосередньо досліджених судом при розгляді даного кримінального провадження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила злочин, які мають кримінально-правове значення. Соціальну характеристику особи становлять професія, фах, посада, ставлення до праці чи навчання, наявність державних та інших нагород, відзнак, почесних звань, наявність сім`ї, ставлення до інших членів суспільства, поведінка на роботі, в побуті, додержання вимог суспільного співжиття тощо. Соціальна спрямованість особи виражає коло її інтересів, потреб, світогляд, загальний культурний розвиток, сукупність принципів і мотивів поведінки. У правовому аспекті особу винного характеризує наявність ознак загального і спеціального суб`єкта, судимості, множинності вчинених ним злочинів тощо.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який скоєно з необережності і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вину визнав частково, позовні вимоги представника малолітньої потерпілої в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_11 не визнав в повному об`ємі, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, працює інженером в ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго», за місцем працевлаштування характеризується позитивно, має на утриманні малолітню доньку: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України судом не встановлено.

Суд не відносить каяття обвинуваченого ОСОБА_3 до обставин, що пом`якшують покарання, оскільки навіть говорячи в суді про своє каяття, обвинувачений, дійового каяття не проявив, про вчинене не жалкував, а щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Однак вказане у суб`єктивному ставленні обвинуваченого до вчинено ним злочину відсутнє.

Так, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами, а також позовну заяву законного представника малолітньої потерпілої в інтересах малолітньої потерпілої задовольнити в повному об`ємі, представник малолітньої потерпілої та законний представник малолітньої потерпілої просили призначити покарання у виді позбавлення волі без застосування вимог ст. 75 КК України з позбавленням пава керування транспортними засобами, а також просили суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі, обвинувачений просив суд суворо не карати, позовні вимоги повністю не визнав, захисник ОСОБА_8 просила суд звільнити ОСОБА_3 від покарання на підставі ч.4 ст. 74 КК України та ст. 48 КК України, цивільний позов залишити без розгляду.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує роз`яснення, що містяться у п.п.20 -21 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд враховує наслідки, які настали від дій обвинуваченого ОСОБА_3 , характер та мотиви допущеного ОСОБА_3 порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цього порушення та особливо поведінку після вчинення злочину, а також відсутність обставин що пом`якшують та обтяжують покарання, суд також враховує, що необережний злочин було вчинено відносно малолітньої особи, оскільки ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З урахуванням позиції учасників процесу, суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, а саме, те, що на протязі тривалого судового розгляду, обвинувачений дійового каяття не проявив, попросив вибачення у законного представника потерпілої лише на стадії судових дебатів, негативно вчинений ним злочин не оцінив, намагався уникнути персональної відповідальності переклавши вину на свідка ОСОБА_18 , добровільно ані матеріальну ані моральну шкоду потерпілій не відшкодував, а навпаки його мати з людських міркувань самостійно відшкодувала законному представнику потерпілої 13 500.00 гривень та матрац вартістю 1 500.00 гривень, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним злочинів.

Враховуючи викладене, доводи захисника про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 вимог ст. 48 та ч.4 ст. 74 КК України є безпідставними, з огляду на наступне.
За вимогами ч. 4 ст. 74 КК України,Особа, яка вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною. Звільнення від покарання внаслідок втрати суспільної небезпечності особи, яка вчинила злочин, допускається тільки за сукупності таких умов: 1) вчинення особою злочину невеликої або середньої тяжкості; 2) її бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці, які дають суду підстави вважати, що особа не вчинить нового злочину і, відповідно, її суспільну небезпечність можна вважати втраченою. У свою чергу поведінка особи є бездоганною, якщо особа не лише утримується від вчинення злочинів та інших правопорушень, а й цілком дотримується загальноприйнятих норм поведінки та моралі, іншими словами, поводить себе ідеально.
Крім вказаного, за вимогами ст. 48 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Стаття 48 КК України, передбачає дві самостійні підстави звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності. Таке звільнення може мати місце, коли внаслідок зміни обстановки: 1) вчинене особою діяння втратило суспільну небезпечність або 2) особа перестала бути суспільно небезпечною. Звернення до розглядуваного виду звільнення від кримінальної відповідальності - право, а не обов`язок суду, який вирішує питання про застосування ст. 48 у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру й ступеня суспільної небезпечності злочину, тяжкості заподіяної ним шкоди, часу, який сплив з часу забороненого КК діяння, важливості і значущості обставин, які свідчать про зміну обстановки. У разі, коли суд зробить висновок про те, що, незважаючи на істотну зміну зовнішньої обстановки, суспільна небезпечність вчиненого діяння не відпала або винна особа не перестала бути суспільно небезпечною, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 не допускається.

Зміна обстановки, внаслідок якої вчинене особою діяння втратило суспільну небезпечність, означає передусім істотну зміну соціально-економічних, політичних або духовних засад життєдіяльності суспільства, яка відбувається незалежно від волі винної особи і внаслідок чого втрачається суспільна небезпечність не лише конкретного злочину, а й подібних йому діянь .

Під зміною обстановки, внаслідок якої особа перестала бути суспільно небезпечною, слід розуміти об`єктивні зміни умов життєдіяльності такої особи, які позитивно і суттєво впливають на неї і свідчать про те, що вона не вчинятиме кримінально караних діянь у майбутньому (принаймні подібних вже вчиненому).

Однак, враховуючи, що ОСОБА_3 визнав вину лише перед страхом кримінального покарання, на протязі тривалого судового розгляду дійового каяття не проявив, вибачення у потерпілої не просив, та їй не співчував, негативно вчинений ним злочин не оцінив, намагався уникнути персональної відповідальності переклавши вину на свідка ОСОБА_18 , добровільно ані матеріальну ані моральну шкоду потерпілій не відшкодував. Усе вище наведене свідчить про те, що ОСОБА_3 не перестав бути суспільно небезпечним.
Законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_7 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 , де третя особа є ОСОБА_12 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 29 525 гривень 36 копійок та моральної шкоди в розмірі 500 000.00 гривень, заподіяних внаслідок злочину.

В судовому засіданні законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_7 та представник малолітньої потерпілої ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в їх обґрунтування послалися на заяву про уточнення позовних вимог та пояснили, що матеріальна шкода в сумі 29 525 гривень 36 копійок складається з витрат на придбання ліків, медичне обслуговування, витратні матеріали, харчування, витрати на придбання велосипедів, витрати на гігієнічні засоби, витрати на необхідне обладнання та витрати на придбання одежі, яка була зіпсована внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Моральну шкоду оцінили в сумі 500 000.00 гривень. Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_7 підтвердив, що отримав від матері обвинуваченого грошові кошти на загальну суму 13500.00 гривень та ортопедичний матрац вартістю 1 500.00 гривень, у якості відшкодування заподіяної шкоди його доньці ОСОБА_11 , однак в позовній заяві сума заподіяних матеріальних збитків зазначена без врахування суми відшкодування заподіяних збитків матір`ю обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_8 позовні вимоги не визнали в повному обсязі.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок злочину, де третя особа є ОСОБА_12 , підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 3 Конституції України, Людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Закон України, від 30.06.1993, № 3353-XII "Про дорожній рух", визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України ( ст. 53 Закону).

Так, на підставі ст.ст. 16, 1187, 1195 ЦК України, відповідно до ст.ст. 127, 129 КПК України, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, а саме в частині підтверджених витрат на придбання ліків, медичне обслуговування, витратні матеріали, харчування, витрат на купівлю велосипеду, який пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, гігієнічних засобів, витрат на необхідне обладнання.

Витрати щодо зіпсованої одежі малолітньої потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 1050.00 гривень, що складається з: брюк 500.00 гривень, футболки 250.00 гривень та взуття 300.00 гривень, не підтверджені належними доказами, зокрема суду не були надані об`єктивні відомості щодо витрат на купівлю вищезазначеної одежі, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити розмір витрат на купівлю вище переліченої одежі малолітньої потерпілої ОСОБА_11 . Тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Враховуючи часткове добровільне відшкодування матір`ю обвинуваченого ОСОБА_3 заподіяної шкоди у розмірі 15 000.00 гривень батькам малолітньої потерпілого ОСОБА_11 , про що також зазначив в судовому засіданні законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , суд вважає необхідним зарахувати надану суму грошових коштів у розмірі 15 000.00 гривень в рахунок відшкодуванням обвинуваченим ОСОБА_3 заподіяної шкоди малолітній потерпілій ОСОБА_11 .

З огляду на вказане, підлягає задоволенню позов в частині стягнення матеріальної шкоди на загальну суму 8 725 гривень 36 копійок, а саме понесених та документально підтверджених законним представником малолітньої потерпілої витрат на придбання ліків, медичне обслуговування, витратні матеріали, харчування, витрат на купівлю велосипеду саме для малолітньої потерпілої « ОСОБА_19 », який пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, гігієнічних засобів, витрат на необхідне обладнання (том № 1 а.с. 38-50, 71, 154-161).

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Фізична особа, дією або бездіяльністю якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язана вчинити необхідні дії для його негайного відновлення (ч. 1 ст. 276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не учиняються, суд може постановити рішення про відновлення порушеного права, а також про відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч. 2 ст. 276, ст. 280 ЦК України) .

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини.

Суд приходить до висновку про наявність у малолітньої потерпілої ОСОБА_11 моральних переживань, нервових потрясінь та почуття страху у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Наслідки отриманих травм негативно позначилися на моральному стані малолітньої потерпілої ОСОБА_11 .

У зв`язку з характером і глибиною душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла малолітня потерпіла, їх тривалістю в результаті отриманої травми об`єктивно і вимушено відбулися негативні зміни в її життєвих стосунках, які потребують досить тривалого відновлення, а також, враховуючи, що для естетичної корекції рубцевих змін на обличчі малолітньої потерпілої (повне відновлення кожних покрівель неможливо внаслідок незворотності рубцевих процесів) необхідно багатоетапне лікування, що виключає хірургічне висічення рубців з місцевою та комбінованої пластикою; глибока хірургічна мермабразія рубців; поверхнева нікродермазія рубців; фізіотерапевтичне лікування. Планування обсягу подальших етапів хірургічного лікування стане можливим не раніше 1 року з моменту реалізації першого етапу лікування, тому ґрунтуючись на принципах розумності та справедливості, враховуючи роз`яснення, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд вважає, що заявлена сума 500 000.00 гривень в якості компенсації моральної шкоди явно завищена і з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_11 в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, відповідно до ст. 127-129 КПК України, підлягає стягненню сума в розмірі 200 000.00 гривень. В задоволенні позову в іншій частині слід відмовити.

Разом із наведеним, суд, вважає за доцільне роз`яснити законному представнику малолітньої потерпілої ОСОБА_7 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат пов`язаних із подальшим лікуванням ОСОБА_11 .

Крім вказаного, суд, роз`яснює ОСОБА_7 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат пов`язаних із пошкодженням належного йому велосипеда ( том № 1 а.с.45)

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 належить стягнути на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової авто-технічної експертизи та додаткової судової авто-технічної експертизи (рахунок №004 УДКСУ в Бабушкінському районі міста Дніпропетровська, МФО 805012 , висновок експерта № 70/27-296 від 21.05.2015 на суму 245,52 гривень; висновок експерта № 70/27-691 від 24.11.2015 на суму 1382,40 гривень), на загальну суму 1627,92 гривень.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття основного покарання у виді обмеження волі рахувати з моменту прибуття та постановки засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на облік у виправному центрі.

Позовну заяву законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_3 , де третя особа є ОСОБА_12 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт серії НОМЕР_6 від 12.12.2006) на користь малолітньої потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в результаті злочину 8 725 гривень ( вісім тисяч сімсот двадцять п`ять ) гривень 36 (тридцять шість) копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000.00 (сто тисяч) гривень, а всього 208 725 ( двісті вісім тисяч сімсот двадцять) гривень 36 (тридцять шість) копійок.

В задоволенні позовної заяви законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_11 в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової авто-технічної експертизи та додаткової судової авто-технічної експертизи (рахунок №004 УДКСУ в Бабушкінському районі міста Дніпропетровська, МФО 805012 , висновок експерта № 70/27-296 від 21.05.2015 на суму 245,52 гривень; висновок експерта № 70/27-691 від 24.11.2015 на суму 1382,40 гривень), на загальну суму 1627,92 гривень.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_20