АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/270/16 Справа № 202/1114/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, маючого на утриманні малолітню дитину, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
засудженого за ч.1 ст.187 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 11 000 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

23 листопада 2014 року, близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи біля будинку №59, по пр. Миру, у м. Дніпропетровську, де побачив раніше незнайомого чоловіка ОСОБА_10 , який стояв біля першого під`їзду вказаного будинку і тримав в руках спортивну сумку синьо-жовтого кольору. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний намір, спрямований на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою незаконного власного збагачення, підійшов до ОСОБА_10 і напав на нього, при цьому наніс останньому не менше трьох ударів кулаком в область голови, від яких ОСОБА_10 впав на землю. Після цього, ОСОБА_7 наніс ще два удари ногою по голові ОСОБА_10 , від чого останній ненадовго втратив свідомість, чим скористався ОСОБА_7 та, діючи умисно, з корисливих мотивів заволодів майном потерпілого, а саме:

- годинником марки "SWISS MILITARY HANOWA", вартістю 4368,33 гривні;

- золотим перснем з дорогоцінним каменем діамант вартістю 5000 гривень, який зняв з безіменного пальця лівої руки ОСОБА_10 ;

- золотою каблучкою вартістю 4500 гривень, яку зняв з безіменного пальця правої руки ОСОБА_10 ;

- спортивною сумкою та курткою потерпілого ОСОБА_10 , яку зняв під час нападу з потерпілого ( є такими , що не становлять матеріальної цінності для потерпілого).

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, у результаті чого заподіявши ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день), і спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 13 868 гривень 33 копійки.

В апеляційних скаргах:

-прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину, ухвалити новий вирок із застосуванням більш суворого покарання, а саме призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.187 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні у розмірі 393 гривні 12 копійок. Зазначає, що вказаний злочин є умисним, вчинений з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та відноситься до категорії тяжких. В ході судового розгляду не покаявся, змінював свої покази з метою введення суду в оману, з метою уникнення кримінальної відповідальності, намагався вплинути на свідка ОСОБА_11 , про що остання підтвердила в ході допиту у судовому засіданні. Заходів для повного відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочинними діями, обвинувачений не вжив, що свідчить про зухвалість дій обвинуваченого, не усвідомлення ним суспільної небезпеки вчиненого злочину, небажання стати на шлях виправлення. Вважає, що призначене судом покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.187 КК України за своїм розміром є м`яким та не відповідає тяжкості вчиненого злочину і даним про особу обвинуваченого, є явно несправедливим та недостатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, в порушення вимог ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку судом не прийнято рішення про відшкодування обвинуваченим процесуальних витрат, а саме витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 393 гривні 12 копійок.

-захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок суду, застосувати до обвинуваченого положення ст.75, ст.76 КК України, призначивши покарання, не пов`язане із обмеженням волі або позбавленням волі, виключити із вироку стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень на користь потерпілого. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 визнав себе винним в повному обсязі, щиро покаявся, сприяв розкриттю вчиненого злочину органам досудового розслідування, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання та реєстрації, офіційно працевлаштований та має позитивну характеристику з місця роботи. Неодноразово вибачався в залі судового засідання перед потерпілим. Частину майна потерпілого обвинувачений повернув останньому ще на стадії досудового розслідування, а спричинений збиток від кримінального правопорушення зобов`язується відшкодувати потерпілому в повному обсязі, на стадії судового розгляду родина обвинуваченого відшкодувала шкоду потерпілому. ОСОБА_7 офіційно перебуває у шлюбних відносинах з ОСОБА_12 та має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_13 , 2010 року народження, яка згідно медичних довідок потребує лікування. Відповідно до трудової книжки, обвинувачений з жовтня 2008 року по час його затримання був офіційно працевлаштований, займався суспільно-корисною працею з метою утримання своєї дитини.

-обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції і застосувати положення статей 75,76 КК України, призначивши покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Просить врахувати, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, частину майна повернув потерпілому на стадії досудового розслідування і зобов`язується відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі. Має на утриманні малолітню доньку, яка потребує тривалого лікування із застуванням іноземних ліків. Крім того сам має хворобу синдром «Стівена Джонсона», яка потребує періодичного стаціонарного лікування. Він щиро розкаявся, визнав свою провину.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, пояснення обвинуваченого та його захисників, які просили задовольнити апеляційні скарги в інтересах обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданих скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення необґрунтованими. Що стосується доводів обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах про те, що ОСОБА_7 визнав себе винним, у повному обсязі, сприяв розкриттю злочину органам досудового розслідування, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодноразово вибачався в залі судового засідання перед потерпілим, та має на утриманні неповнолітню доньку, то вони також не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, суд у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.

При визначенні покарання ОСОБА_7 суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про його особу, який характеризується позитивно, та ту обставину, що ОСОБА_7 має на утриманні малолітню доньку, суд відніс до пом`якшуючої обставини.
Не можна погодитися з доводами прокурора в апеляційній скарзі про необхідність скасування вироку за м`якістю призначеного обвинуваченому покарання та ухвалення свого вироку, яким слід призначити йому більш суворе покарання.

Стаття 414 КПК України встановлює, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд узяв до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, відсутність тяжких наслідків, особу обвинуваченого.

Інших даних, які б давали підстави вважати, що суд призначив ОСОБА_7 м`яке покарання, перевіркою матеріалів провадження не встановлено і в апеляційній скарзі прокурора не наведено. З цих підстав доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості є необгрунтованими.
З огляду на викладене суд, дотримуючись вимог статей 50, 65 КК України, призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів і немає підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок м`якості, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора.
Стосовно доводів які приведені доповненнях до апеляційних скарг захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 185 КК України, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, та такими що не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.
Суд першої інстанції у вироку вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 187 КК України, оскільки як вбачається з показів потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 то вони свідчать саме про направленість дій обвинуваченого на застосування фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого напад на нього, з метою заволодіння майном останнього.

Крім того, питання щодо не правильності кваліфікації дії обвинуваченого під час первинного розгляду в апеляційній та касаційній інстанції ні обвинуваченим, а ні стороною захисту не ставилось.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника та обвинуваченого стосовно призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі та застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і не вбачає підстав для призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень статті 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
У суді апеляційної інстанції встановлено, що дійсно обвинувачений ОСОБА_7 мав місце роботи, має на утриманні неповнолітню доньку. Зазначені обставини, які місцевим судом були враховані при призначенні обвинуваченому покарання, як обставини, що пом`якшують покарання і не дають підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Разом з тим, обвинуваченим вчинено злочин, який законодавцем віднесено до злочинів проти громадської безпеки, а отже безпеки людини, яка визнається в Україні однією з найвищих соціальних цінностей.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначив покарання, яке відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим та відповідатиме вимогам ч.2 ст.50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, не виявлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом прещої інстанції, адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КПК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 30 січня 2015 року по 16 березня 2016 року включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженому, який знаходиться під вартою з моменту отримання ним копії ухвали.
Судді: