АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 176/411/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/85/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у закритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 16 червня 2016 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора та доповнену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним провадженням №0001132на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любимо-Павлівка, Каховського району Херсонської області, громадянина України, не працюючого, маючого середню освіту, не одруженого, маючого одну малолітню дитину, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.146 ч.2, 152 ч.3 КК України, який визнаний винним та засуджений за:

- ст.152 ч.3 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі;
- ст.146 ч.2 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 до відбуття 8 років позбавлення волі.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Жовті Води, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, в шлюбі не перебуваючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 24.12.2009 р. Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ст.185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України від покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки:
- 01.02.2011 р. Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбутий строк за вироком Жовтоводського міського суду від 24.12.2009 р. та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 12.03.2014 року за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04.03.2014 р. на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 01 рік 01 місяць 15 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.146 ч.2, 152 ч.3 КК України, який визнаний винним та засуджений за:

- ст.152 ч.3 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі;
- ст.146 ч.2 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 8 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 ч.1 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбутий строк за вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровсбкої області від 01.02.2011 року у виді 6 місяців позбавлення волі; та остаточно призначено ОСОБА_8 до відбуття 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 по 7755 грн. 72 коп. витрат за залучення експертів на користь держави з кожного.
Питання з речовими доказами вирішено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8

захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_12

захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_13

В доповненій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , просить скасувати вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року та визнати його невинуватим в пред`явленому обвинувачені за ст.ст.146 ч.2, 152 ч.3 КК України, виправдати та закрити кримінальне провадження за відсутністю у його діях складу злочину.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , просить скасувати вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року та ухвалити новий вирок, яким виправдати його по обвинуваченню у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить скасувати вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 по обвинуваченню у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року та призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у суді першої інстанції.

Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були визнані винними та засуджені за обвинуваченням в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.146 ч.2, 152 ч.3 КК Україниза наступних обставин.

ОСОБА_6 15.09.2014 р. приблизно о 00 год. 35 хв. разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, проїжджаючи на автомобілі таксі «ВАЗ-2107» поблизу будинку №8 по вул. Кропоткіна в м. Жовті Води Дніпропетровської області, побачили біля вказаного будинку раніше знайому їм ОСОБА_14 . В цей час у ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_14 з метою встановити місцезнаходження та помститися співмешканцю ОСОБА_14 - ОСОБА_15 за конфлікт, що відбувся 14.09.2015 р. в м. Жовті Води між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з однієї сторони і ОСОБА_15 з іншої.
Реалізуючі свій злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, вийшли із зазначеного автомобіля та підійшли до ОСОБА_14 , після чого одразу ж завели її руки за спину та проти волі ОСОБА_14 посадили останню до салону вказаного автомобіля, в якому також знаходився знайомий ОСОБА_8 та ОСОБА_6 - ОСОБА_16 .
Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , утримуючи ОСОБА_14 у вказаному автомобілі проти її волі, поїхали до будинку АДРЕСА_3 .
По ходу руху до зазначеного будинку ОСОБА_6 запитав у ОСОБА_14 , де зараз її співмешканець, на що ОСОБА_14 відмовилася відповідати, після чого ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_14 рукою один удар в область правої половини лобу, чим заподіяв ОСОБА_14 фізичне страждання.
Зупинившись неподалік від будинку №19 по вул. Гагаріна м. Жовті Води, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 пішли до вказаного будинку, а ОСОБА_16 та ОСОБА_14 залишилися на вулиці неподалік від зазначеного будинку, при цьому ОСОБА_14 залишалася на місці, знаючи, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не знайдуть ОСОБА_15 в будинку АДРЕСА_3 та продовжать її переслідувати у разі втечі з даного місця, а також заподіють їй ще тяжчих фізичних страждань.
Того ж дня ОСОБА_6 та ОСОБА_8 разом із ОСОБА_17 , який мешкає в буд. АДРЕСА_3 , вийшли із вказаного будинку, після чого разом із ОСОБА_14 та ОСОБА_16 пішли в північному напрямку по пішохідній доріжці, розташованій між будинками №11 по вул. 50-річчя Комсомолу та №26 по вул. Франка в м. Жовті Води.
По ходу руху по вказаній доріжці ОСОБА_6 з метою подавлення волі потерпілої та примушення її рухатися в необхідне ОСОБА_6 місце наніс ОСОБА_14 один удар кулаком в нижню частину живота, чим заподіяв ОСОБА_14 фізичне страждання протягом тривалого часу. Після нанесеного ОСОБА_6 удару ОСОБА_14 остання від заподіяного їй ОСОБА_6 сильного болю почала плакати та прохати ОСОБА_6 відпустити її, на що ОСОБА_6 пригрозив ОСОБА_14 подальшим побиттям.
Того ж дня приблизно о 01 год. 30 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на незаконне позбавлення волі ОСОБА_14 , діючи за попередньою змовою групою осіб, привели ОСОБА_14 проти її волі до домоволодіння АДРЕСА_1 , завели її до житлового будинку, після чого ОСОБА_6 зачинив його вхідні двері на ключ, який сховав. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, незаконно утримували ОСОБА_14 проти її волі в житловому будинку вказаного домоволодіння приблизно до 08 год. 15 хв. 15.09.2014 р., позбавивши її таким чином права обирати за своєю волею місце знаходження та свободи пересування.
Того ж дня, тобто 15.09.2014 р., в період часу приблизно з 02 год. 00 хв. до 03 год. 00 хв. ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті в природній формі проти волі ОСОБА_14 , користуючись безпорадним станом ОСОБА_14 , яка боялася продовження застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_6 і ОСОБА_8 та фізично не могла чинити опір останнім, а також втекти з будинку, так як ОСОБА_6 зачинив вхідні двері будинку на ключ та сховав його, що усвідомлювали ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , користуючись присутністю в будинку ОСОБА_8 , який ніяким чином не припиняв злочинні дії ОСОБА_6 , тобто сприяв останньому у вчиненні злочину, завів ОСОБА_14 до однієї з кімнат будинку. Знаходячись в кімнаті, ОСОБА_6 стягнув з ОСОБА_14 одяг, оголивши її, оголився сам, після чого проти волі та бажання ОСОБА_14 вчинив з нею закінчений насильницький статевий акт в природній формі.
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті в природній формі проти волі ОСОБА_14 , користуючись безпорадним станом останньої, ОСОБА_6 у вищевказаний період часу, знаходячись в одній із кімнат вищевказаного будинку, лежачи на ліжку, користуючись присутністю в кімнаті ОСОБА_8 , який ніяким чином не припиняв злочинні дії ОСОБА_6 , тобто сприяв останньому у вчиненні злочину, застосовуючи насильство, схопив ОСОБА_14 лівою рукою за її праву руку та потягнув до себе, від чого ОСОБА_14 впала на ліжко на спину, після чого ОСОБА_6 сказав у формі вимоги ОСОБА_14 , щоб вона вступила з ним в статевий акт в неприродній формі, на що ОСОБА_14 відповіла відмовою. Після цього ОСОБА_6 поставив на коліна ОСОБА_14 і проти її волі та бажання вчинив з нею закінчений насильницький статевий акт в природній формі.
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті в природній формі проти волі ОСОБА_14 , користуючись безпорадним станом останньої, ОСОБА_8 у вищевказаний період часу, знаходячись в одній із кімнат вищевказаного будинку, користуючись безпорадним станом останньої, а також присутністю в будинку ОСОБА_6 , який ніяким чином не припиняв злочинні дії ОСОБА_8 , тобто сприяв останньому у вчиненні злочину, взяв ОСОБА_14 , яка разом з ним сиділа на ліжку, за тулуб, та поклав її на ліжко на спину, після чого, оголившись, проти волі та бажання ОСОБА_14 вчинив з нею закінчений насильницький статевий акт в природній формі.
В результаті вищевказаних злочинних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_6 порушено статеву свободу ОСОБА_14 та у неї згідно висновку судово-медичного експерта №08 «Е» С/03 від 21.10.2014 р. виявлені наступні зміни в області статевих органів: помірно виражене почервоніння слизуватої задньої спайки; помірно виражене почервоніння слизуватої пристінка піхви та човноподібної ямки; помірно виражене почервоніння слизуватої оболонки піхви.
В обґрунтування вимог доповненої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 , посилається на ті обставини, що досудове слідство було проведено однобічно та неповно, що потягло за собою ухвалення незаконного вироку. Судом першої інстанції були зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи. Пояснення, які надавала потерпіла на досудовому слідстві та в суді є нелогічними та суперечливими. Так, потерпіла не пояснила, що саме заважало їй втекти від осіб, які її супроводжували. А такі можливості у неї були неодноразово, що також і підтвердили свідки обвинувачення. Також, жодна експертиза не підтвердила наявність у потерпілої будь-яких тілесних ушкоджень, які в будь-якому разі повинні були утворитися за обставин, на які вказує сама потерпіла. Але у суду цей факт не викликав жодних сумнівів. Також, суд не взяв до уваги пояснення свідків з боку захисту та проігнорував їх. А з їх показів відомо, що потерпіла мала можливість піти з будинку, покликати на поміч сусідів або постукати у вікно сусідці. Крім того, суд не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_18 , який стверджував, що замка на вхідних дверях не було, а отже, ніхто потерпілу в будинку силою не утримував. Всі ці обставини ні на досудовому слідстві, ні під час розгляду справи в суді до уваги прийняті не були. Також, не прийнята до уваги характеристика особи потерпілої ОСОБА_14 , що також має значення для розгляду справи. Судом не розглядалася можливість оговорнення обвинувачених потерпілою, адже конфлікт між ними з одного боку та її співмешканцем ОСОБА_15 дійсно мав місце. Крім того, судом не надана об`єктивна оцінка висновкам експертизи, яка не підтверджує вину обвинуваченого. Отже, висновки суду є невірними та такими, що суперечать обставинам справи.

Обґрунтовуючи висновки про незаконне позбавлення потерпілої волі, про її фізичні страждання, безпорадній стан та винуватість ОСОБА_8 у вчиненні декількох злочинів, суд першої інстанції посилається у вироку на пояснення потерпілої ОСОБА_14 та допит її колишнього чоловіка свідка ОСОБА_15 , яких суд поверхнево і не достатньо ретельно допитав під час судового слідства, не усунувши явні протиріччя у їх свідченнях між собою.

Крім того, на досудовому розслідуванні та в суді не було встановлено той факт, що потерпіла кричала і закликала на допомогу або, щоб на її тілі залишилися сліди будь-яких насильницьких дій. Не встановлено, чим саме був обумовлений безпорадний стан потерпілої та у чому він конкретно виявився. Судом не з`ясовано, чому давність спричинення виявленого у потерпілої синця на який вона посилається як на доказ її фізичних страждань, не відповідає даті, на яку вказує ОСОБА_14 . Суд не з`ясував питання самотравмування заявниці. Не встановлено, які дійсні наслідки зґвалтування були виявлені у потерпілої, якщо згідно висновку судово-медичної експертизи буд-яких ушкоджень в області статевих органів ОСОБА_14 не виявлено. У зв`язку з чим не було допитано судово-медичного експерта для роз`яснення висновків проведених експертиз. Також, у потерпілої відсутні будь-які сліди опору, характерні для боротьби чи самооборони. Крім того, відповідно до проведених судових експертиз, жодних тілесних ушкоджень, подряпин та слідів боротьби на тілі обвинувачених виявлено не було.

Обвинувачений ОСОБА_8 зауважує, що при перевірці версії про погрозу насильства та його застосування, суд першої інстанції не звернув уваги, що стороною обвинувачення не було встановлено жодних інших очевидців вказаного кримінального правопорушення. Також, не були вилучені відеозаписи з кількох камер зовнішнього спостереження, що розташовані на будівлях біля місця нібито скоєного правопорушення. Крім того, не зрозуміло, яким чином орган обвинувачення та суд виявили безпорадний стан потерпілої без проведення судово-психіатричної експертизи. Не з`ясовано, чи дозволяли об`єктивні умови, такі як обстановка, погодні умови, розвиток статевої дієздатності, стан здоров`я та інші чинники, взагалі вчиняти статеві відносини з потерпілою.

Ні під час досудового слідства, на при судовому розгляді кримінального провадження жодного разу не перевірялась версія про завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочинів за завою ОСОБА_14 , як і не встановлювались такі обставини: як правоохоронцям стало відомо про зґвалтування; чи добровільно було подано заяву про злочин; ким, і з чиєї ініціативи це відбувалось; за яких обставин стало відомо про сам факт зґвалтування. Не зрозуміло, чому потерпіла повідомила про своє зґвалтування не міліцію, а зателефонувала своєму співмешканцю ОСОБА_15 .

Під час судового розгляду не перевірено показання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є суперечливими, надуманими та неспроможними, з яких чітко видно, що вони мали сумісний заздалегідь спланований характер своїх дій з метою помсти підсудним, у зв`язку з раніше виниклими між ними неприязними стосунками.

Крім того, суд не звернув увагу на особистість потерпілої, яка на протязі 2011-2014 років неодноразово зверталась до правоохоронних органів за допомогою. Також, відносно неї неодноразово порушувались кримінальні провадження та складались адміністративні протоколи.

Окремо, обвинувачений ОСОБА_8 звертає увагу, що в судовому засіданні 01.04.2015 року потерпіла ОСОБА_14 давала зовсім інші пояснення, які явно протирічать тім, що висвітлені у вироку. Так само і перекручені у вироку пояснення свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Також, непереконливими є неврахування судом показань свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_22 лише з причин їх родинних зв`язків та сусідства з ОСОБА_6 .

Крім того, судом безпосередньо не оглядалися всі речові докази, зазначені в оскаржуваному вироку, а отже, вони не можуть бути прийняті до уваги, як доказ вини.

Також, судом було порушено право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист та правову допомогу. Зволікання судом, пов`язане з не запрошенням обраного підозрюваними ОСОБА_8 та ОСОБА_6 захисників, призвело до порушення норми ст.42 КПК України. Тим більш, що обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово заявляв в суді, що наполягає на тому, щоб був присутній його захисник.

Крім порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , судом було порушено вимоги ст.349 КПК України, оскільки справу розглянуто з частковим дослідженням доказів, хоча обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчинені інкримінованих йому доказів категорично не визнавав.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 вважає, що не може бути визнаним допустимим доказом протокол огляду місця події домоволодіння по АДРЕСА_1 від 15.09.2014 року, яке належить ОСОБА_6 , оскільки вказаний протокол був складений до прийняття заяви від ОСОБА_14 . Також, огляд був проведений без дозволу власника житла. А відтак, всі інші докази, які є похідними від зазначеного протоколу також не можуть бути визнані в подальшому судом належними та допустимими доказами та покладені в основу обвинувального вироку.

Отже, обвинувачений вважає, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , посилається на ті обставини, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Суд в оскаржуваному вироку прийшов до висновку, що він разом з ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, незаконно позбавили волі потерпілу ОСОБА_14 . Але, колегія суддів не зазначила, коли він та ОСОБА_8 досягли цієї попередньої змови, і чому саме вона полягала. Як в обвинувальному акті, так і у вироку суду зазначено про те, що потерпіла перебувала у безпорадному стані, але в чому саме полягав її безпорадний стан не вказано. Так, вона не мала жодних фізичних вад, розладу психічної діяльності, не була в непритомному стані, розуміла характер вчинюваних дій і була здатна чинити опір. Вважає, що висунуте йому обвинувачення у зґвалтуванні, з використанням безпорадного стану потерпілої, свого підтвердження не знайшло, і тому, відповідно до вимог ст.373 КПК України, слід постановити виправдувальний вирок, так як не доведено вчинення саме такого кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується. Суд першої інстанції фактично обґрунтував свій вирок лише на показах потерпілої та свідків, які не були прямими очевидцями дій, у вчиненні яких він обвинувачується. Обвинувачений вважає, що суд першої інстанції мав критично поставитися насамперед до показів самої потерпілої, які в переважній частині не тільки не підтверджуються іншими доказами, а, навпаки спростовуються сукупністю інших доказів. Так, у потерпілої ОСОБА_14 не було виявлено жодних тілесних ушкоджень, хоча вона й давала пояснення про численні тяжкі побої під час начебто вчинення незаконного позбавлення її волі. Натомість, ні при своєму судово-медичному огляді, ні при комісійному огляді за участю лікарів-гінекологів потерпіла на таке не вказувала, і таких ознак лікарями виявлено взагалі не було. Фактично не взяв до уваги суд першої інстанції і дані про особу потерпілої, яка постійно фігурує у різноманітних сумнівних історіях та кримінальних провадженнях. Крім того, керуючись лише формальними підставами, суд не взяв до уваги і не визнав допустимим доказом, протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_15 , у якому в період часу з 02 до 03 години ночі зафіксовані два дзвінки від потерпілої ОСОБА_23 , хоча за вироком суду саме у цей час вона була незаконно позбавлена волі та піддавалася декільком зґвалтуванням. Також, ні на досудовому слідстві, ні під час судового слідства не встановлено жодних даних, які б підтверджували попередню домовленість між ним та ОСОБА_24 про спільне позбавлення волі ОСОБА_23 , узгодження ними характеру дій кожного, зміст виконуваних кожним функцій. Також, під час судового розгляду обвинуваченням взагалі не надано жодних належних доказів, які б підтверджували факт нанесення ним потерпілій ОСОБА_23 ударів у лоб та живіт. Ніяких тілесних ушкоджень чи слідів від ударів у потерпілої не виявлено, жодна допитана у суді особа не підтвердила цей факт. При розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_23 не було ізольовано проти її волі. Допитані в суді свідки підтвердили, що він та ОСОБА_24 не застосовували до потерпілої будь-якого насильства, до автомобіля таксі вона сіла добровільно. До того ж, в будинок потерпіла також зайшла без примусу і перебувала там до ранку. При цьому вона мала реальну можливість покинути цей будинок, у разі потреби звернутися по допомогу, зателефонувавши з мобільного телефону. Таким чином, обвинувачений вважає, що в його діях відсутні склади інкримінованих йому злочинів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , посилається на ті обставини, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Під час розгляду справи захист звертав увагу суду на юридичні недоліки висунутих ОСОБА_6 обвинувачень, але ці зауваження суд залишив поза увагою. Як орган досудового слідства в обвинувальному акті, так і суд у вироку, зазначають, що умисел на зґвалтування ОСОБА_14 виник у ОСОБА_25 15.09.2014 року в період часу з 2 до 3 годин ночі, коли вони вже перебували в його будинку. Тобто орган обвинувачення і суд фактично дійшли висновку, що до того часу ОСОБА_25 взагалі не мав наміру вступати з потерпілою у статеві стосунки, й усі попередні події з їхньою участю не мають відношення до обвинувачення у начебто вчиненому у подальшому зґвалтуванні. При цьому, ні в обвинувальному акті, ні у вироку взагалі не згадується про те, щоб через свій безпорадній стан потерпіла не могла розуміти характеру та значення вчинюваних з нею дій. Як це фактично було встановлено, ОСОБА_14 ніяк не перебувала в безпорадному стані. Вона не мала фізичних вад, розладу психічної діяльності, не була в непритомному стані, розуміла характер вчинюваних дій і була здатна чинити опір. На думку захисника, висунуте ОСОБА_6 обвинувачення у зґвалтуванні, з використанням безпорадного стану потерпілої, свого підтвердження не знайшло, і тому, відповідно до вимог ст.373 КПК України, слід постановити виправдувальний вирок, так як не доведено вчинення саме такого кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується. Суд першої інстанції фактично обґрунтував свій вирок лише на показах потерпілої та свідків, які не були прямими очевидцями дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 . Крім того, суд першої інстанції мав критично поставитися насамперед до показів самої потерпілої, які в переважній частині не тільки не підтверджуються іншими доказами, а, навпаки спростовуються сукупністю інших доказів. Також, як показала у судовому засіданні свідок ОСОБА_26 , потерпіла ОСОБА_14 схиляла її дати неправдиві свідчення стосовно її зґвалтування. Свідок ОСОБА_27 вказала, що ОСОБА_14 висловлювала їй жаль з приводу того, що заарештовано і притягнуто до відповідальності насправді невинних у зґвалтуванні хлопців. Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_20 пояснили суду, що на вхідних дверях будинку ОСОБА_6 замки були зламані і не зачинялися. Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що в автомобіль таксі ОСОБА_14 сіла добровільно, ніякого насильства до неї ніхто не застосовував. За таких обставин, захисник вважає, що маються істотні сумніви винуватості обвинувачених у вчиненні відносно ОСОБА_14 будь-яких протиправних дій, однак суд першої інстанції, в порушення вимог ст.62 Конституції України, тлумачив ці сумніви не на користь обвинувачених, а на користь ОСОБА_14 . Крім того, керуючись лише формальними підставами, суд не взяв до уваги і не визнав допустимим доказом, протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_15 , у якому в період часу з 02 до 03 години ночі зафіксовані два дзвінки від потерпілої ОСОБА_14 , хоча за вироком суду саме у цей час вона була незаконно позбавлена волі та піддавалася декільком зґвалтуванням. Також, ні на досудовому слідстві, ні під час судового слідства не встановлено жодних даних, які б підтверджували попередню домовленість між ним та ОСОБА_8 про спільне позбавлення волі ОСОБА_14 , узгодження ними характеру дій кожного, зміст виконуваних кожним функцій. Також, під час судового розгляду обвинуваченням взагалі не надано жодних належних доказів, які б підтверджували факт нанесення ним потерпілій ОСОБА_14 ударів у лоб та живіт. Ніяких тілесних ушкоджень чи слідів від ударів у потерпілої не виявлено, жодна допитана у суді особа не підтвердила цей факт. При розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_14 не було ізольовано проти її волі. Допитані в суді свідки підтвердили, що обвинувачені не застосовували до потерпілої будь-якого насильства, до автомобіля таксі вона сіла добровільно. До того ж, в будинок потерпіла також зайшла без примусу і перебувала там до ранку. При цьому вона мала реальну можливість покинути цей будинок, у разі потреби звернутися по допомогу, зателефонувавши з мобільного телефону. Таким чином, захисник вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутні склади інкримінованих йому злочинів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , посилається на ті обставини, що суд першої інстанції під час розгляду справи та ухвалення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, судом не було надано правову оцінку тим доказам, на які вказувала сторона захисту, що призвело до ухвалення незаконного вироку. З пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_8 захисник не згоден, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про його вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.152 КК України. Захисник вважає, що ні на досудовому слідстві, ні під час судового провадження не встановлено жодних об`єктивних даних, які б підтверджували попередню домовленість між обвинуваченими про спільне позбавлення волі ОСОБА_14 . Крім того, обов`язковою кваліфікуючою ознакою даного злочину є заподіяння потерпілому фізичних страждань. Але докази про заподіяння потерпілій ОСОБА_14 фізичних страждань або будь-яких тілесних ушкоджень в матеріалах справи відсутні. В ході проведення експертизи у потерпілої був виявлений лише один синець на лобі, але давність спричинення цього тілесного ушкодження не відповідає даті, на яку вказує потерпіла. Інших тілесних ушкоджень у потерпілої виявлено не було. Захисник вважає, що потерпіла навмисно вводить суд в оману, тому до її показів необхідно віднестись критично. Крім того, свідок ОСОБА_21 пояснював, що потерпіла добровільно сіла до його автомобіля. Вказаний факт також підтвердив і свідок ОСОБА_28 . Отже, захисник вважає, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст.146КК України, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Щодо обвинувачення ОСОБА_8 за ч.3 ст.152 КК України, обвинувачений не визнає себе винним та стверджує, що жодних статевих відносин з потерпілою не мав. Як пояснювала сама потерпіла в судовому засіданні, до будинку вона заходила разом з ОСОБА_6 , а ОСОБА_8 взагалі не було. Лише після закінчення статевого акту з ОСОБА_6 , до будинку прийшов ОСОБА_8 . Отже, ОСОБА_8 ніяк не міг сприяти ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину. Крім того, твердження про те, що ОСОБА_14 перебувала у безпорадному стані є явно надуманим, нічим не підтвердженим і суперечить матеріалам справи і зібраним доказам. В судовому засіданні потерпіла зазначила, що вона в ніч з 14 на 15 вересня 2014 року свідомість не втрачала і повністю розуміла, що відбувається. Отже, потерпіла не перебувала в безпорадному стані, вона не мала фізичних вад, розладу психічної діяльності, не була в непритомному стані. Також, відповідно до проведених експертиз жодних тілесних ушкоджень, подряпин та слідів боротьби на тілі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не виявлено. Жодна з проведених експерти не підтверджує факт вступу ОСОБА_8 в статеві відносини з потерпілою ОСОБА_14 . Таким чином, всі перелічені обставини дають повні законні підстави просити суд про скасування вироку суду першої інстанції та винесення виправдувального вироку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, посилається на ті обставини, що згідно постанови про залучення захисника від 16.09.2014 року підозрюваному ОСОБА_6 було призначено захисника ОСОБА_29 . У встановленому ст.54 КПК України порядку відмова ОСОБА_6 від даного захисника не зафіксована. Однак, у порушення ст.20 КПК України, слідчі дії за участю підозрюваного ОСОБА_6 проведено та зафіксовано у протоколах без його захисника адвоката ОСОБА_29 . Також, ОСОБА_6 , згідно доручення для здійснення захисту за призначенням від 08.11.2014 року призначено захисника адвоката ОСОБА_30 . Згідно протоколу про відмову підозрюваного від захисника, ОСОБА_6 відмовився від послуг адвоката ОСОБА_31 02.03.2015 року. Однак, у порушення ст.20 КПК України, слідчі дії за участю підозрюваного ОСОБА_6 , а саме повідомлення про підозру та допит підозрюваного проведено 28.02.2015 року без захисника ОСОБА_30 . Крім того, у порушення ч.3 ст.29 КПК України, слідчій при допиті підозрюваного ОСОБА_6 28.02.2015 року безпідставно відмовив йому у клопотання про залучення перекладача.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_13 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, підтримали викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 вимоги та просили вирок суду першої інстанції скасувати, ухваливши відносно ОСОБА_8 виправдувальний вирок. Проти задоволення апеляційних скарг ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_9 не заперечували. В задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_12 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, підтримали викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_9 вимоги та просили вирок суду першої інстанції скасувати, ухваливши відносно ОСОБА_6 виправдувальний вирок. Проти задоволення апеляційних скарг ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 не заперечували. В задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити в повному обсязі, вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 402 КПК України захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_13 були надані заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги заступника прокурора Дніпропетровської області в частині призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора та доповнена апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду, в якому вирішено обвинувачення по суті, повинен відповідати вимогам ст.370 КПК України і бути законним, тобто бути ухваленим згідно з нормами матеріального права і дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Як передбачено п.п.1, 3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст.410 КПК України встановлено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В ході розгляду кримінального провадження вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового слідства.

Як передбачено п.п.16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питання судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» з подальшими змінами, суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. З показань підсудного, потерпілого, свідка у вироку слід наводити лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Як було встановлено колегією суддів при вивченні звукозапису судового засідання від 20 жовтня 2015 року, судом першої інстанції були в повному обсязі досліджені всі письмові матеріали кримінального провадження, з дотриманням вимог ст.358 КПК України.

Одночасно, при перевірці оскаржуваного вироку, було встановлено, що мотивуючи своє рішення про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.146 КК України, суд послався лише на частину письмових матеріалів кримінального провадження, які були вивчені в судовому засіданні (том 5 а.кп.72-73).

Інша частина письмових доказів, яка була вивчена судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження, фактично була проігнорована, їм не був наданий аналіз в підтвердження чи спростування пред`явленого обвинувачення. Зазначені докази не були оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, як вимагають положення ст.94 КПК України.

Такі обставини дають колегії суддів підстави вважати, що в основу висновку про доведеність чи спростування вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.146 КК України, суд поклав не всі досліджені докази, тим самим допустивши істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що при складанні мотивувальної частини оскаржуваного вироку, судом першої інстанції було допущено порушення, на які також звертає увагу Пленум Верховного Суду України у п.13 своєї Постанови №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питання судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», а саме на те, що вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуватись вимог закону.

Крім того, статтею 22 КПК України розкрито сутність змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зокрема, обов`язок суду, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав.
При вивченні матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що 01 квітня 2015 року судом першої інстанції проводився допит потерпілої ОСОБА_14 . Але, як видно зі звукозапису судового засідання від вказаної дати, її допит був проведений не в повному обсязі, оскільки потерпіла відмовилася відповідати на будь-які питання суду та учасників судового провадження, покинувши залу судового засідання (2 год. 2 хв. звукозапису).
В зв`язку з цим, головуючим було відкладено розгляд вказаного кримінального провадження до 29 квітня 2015 року для продовження допиту потерпілої, що підтверджується журналом судового засідання від 01 квітня 2015 року (том 5 а.кп.13).
Але, потерпіла ОСОБА_14 з`явилась в судове засідання лише 28 травня 2015 року, після декількох відкладень, пов`язаних з її неявкою.
При прослуховуванні звукозапису від 28 травня 2015 року, колегією суддів було встановлено, що суд, в порушення вимог ст.353 КПК України, не продовжив допит потерпілої, в зв`язку з чим неодноразово відкладав розгляд кримінального провадження, а одразу перейшов до допиту свідків. Суд обмежився лише питанням до потерпілої, чи хоче вона щось додати до раніше наданих нею пояснень, не встановивши у інших учасників судового розгляду, чи є у них питання до потерпілої та не з`ясувавши їх думку про можливість переходу до допиту свідків (2 хвилина звукозапису).
Зазначена обставина також підтверджується журналом судового засідання від 28 травня 2015 року (том 5 а.кп.16).

Крім того, при вивченні звукозапису від 01 квітня 2015 року, коли було допитано потерпілу ОСОБА_14 , було встановлено, що пояснення, які вона надала в судовому засіданні, не в повній мірі висвітлені у вироку та не відповідають тим показам, які були дані нею під час допиту, про що вірно вказано в апеляційних скаргах обвинувачених та їх захисників.

Колегія суддів вважає, що вказані вище порушення при розгляді кримінального провадження є порушенням права обвинувачених на захист, передбачених ст.42 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, колегія суддів вбачає у вищевикладеному порушення однієї з загальних засад кримінального провадження, передбаченої п.13 ч.1 ст.7 КПК України, а саме забезпечення права на захист.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду про вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 дій, передбачених ст.ст.146 ч.2, 152 ч.3 КК України, ґрунтується на однобічному, неповному дослідженні зібраних у провадженні доказів, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин справи й оцінки всієї сукупності доказів, отриманих під час досудового та судового слідства, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Отже, судом першої інстанції було порушено вимоги ст.ст.363, 364 КПК України та допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового слідства, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що відповідно п.п.1, 3 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог КПК України у їх сукупності не дають можливості суду апеляційної інстанції перевірити законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Відповідно до положень п.п.13, 15 ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України визначений перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з загальних засад кримінального провадження і вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, оскільки судом були порушенні права обвинувачених.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції.
У зв`язку зі скасуванням вироку по вказаним підставам, колегія судів не входить в обговорення інших доводів апеляційних скарг прокурора, обвинувачених та їх захисників, які необхідно перевірити при новому розгляді кримінального провадження по суті суду першої інстанції, усунувши вказані порушення, з дотриманням вимог закону перевірити доводи, зазначені в ухвалі апеляційного суду, та постановити законне й обґрунтоване рішення, а саме: перевірити, чи мала місце попередня змова між обвинуваченими на зґвалтування потерпілої та незаконне позбавлення її волі; чи обвинувачені скористались безпорадним станом потерпілої при скоєнні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України; чи мало місце заподіяння потерпілій фізичних страждань або тілесних ушкоджень та інші доводи апеляційних скарг.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора та доповнена апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року скасуванню, з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суду.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, колегія суддів виходить з наступного.
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебувають під вартою з 15 вересня 2014 року, вирок суду першої інстанції відносно них підлягає скасуванню з вищезазначених підстав.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що продовження дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинувачених у виді тримання під вартою, не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час заявлені ризики, що враховані при застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зменшилися та не виправдовують тримання осіб під вартою.
Крім того, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, та їх належну поведінку.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а рішення суду про продовження строку тримання під вартою не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до обвинуваченого будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Третьяков проти України" від 29.09.2011 року).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 із тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі особисте зобов`язання, передбачене ч.1 ст.179 КПК України, яке полягає у покладенні на обвинувачених зобов`язання виконувати покладені на них обов`язки , передбачені ст. 194 цього Кодексу.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне змінити запобіжний захід, обраний обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , із тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на них обов`язків: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатись із м. Жовті Води без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від будь-якого спілкування зі свідками, окрім спілкування з визначеними особами виключно під час судового розгляду; здати на зберігання керівнику прокуратури м. Жовті Води Дніпропетровської області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України; носити електронний засіб контролю.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора та доповнену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , яким їх визнано винними та засуджено за ст.ст.146 ч.2, 152 ч.3 КК України скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суду.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на нього наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із м. Жовті Води без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від будь-якого спілкування зі свідками, окрім спілкування з визначеними особами виключно під час судового розгляду;

- здати на зберігання керівнику прокуратури м. Жовті Води Дніпропетровської області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

- носити електронний засіб контролю.

ОСОБА_8 звільнити з-під варти в залі суду.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на нього наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із м. Жовті Води без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від будь-якого спілкування зі свідками, окрім спілкування з визначеними особами виключно під час судового розгляду;

- здати на зберігання керівнику прокуратури м. Жовті Води Дніпропетровської області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

- носити електронний засіб контролю.

ОСОБА_6 звільнити з-під варти негайно в залі суду.

Виконання ухвали покласти на начальника Жовтоводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на керівника прокуратури м. Жовті Води Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4