Справа № 309/982/16-к
Провадження № 1-кп/309/144/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі колегії суддів

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

з участю прокурора: ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

її захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Хуст кримінальне провадження № 0001170 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 08 листопада 2014 року приблизно о 09 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у приміщенні хліва, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , під час сімейної сварки, взявши до рук ножа побутового призначення, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_8 , умисно нанесла їй ножем декілька ударів по тулубу та у ліву половину грудної клітки, де розміщені життєво-важливі органи, зокрема серце, у результаті чого спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран дельтовидного м`яза зліва, нижньої третини правого передпліччя по передній поверхні, долонної поверхні правої кисті, проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки, ускладнене лівобічним малим гемотораксом, яке є небезпечними для життя і кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненні замаху на вбивство не визнала, суду пояснила, що наміру вбивати свою матір вона не мала. Вона думала, що хтось хоче викрасти їх корову. У хліві було темно і вона добре не бачила хто саме біля корови. Вона мала намір нанести тілесні ушкодження викрадачу. Почувши голос матері, вона перестала наносити удари ножем. Шкодує що так сталося та щиро розкаюється у вчиненому.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 суду ствердила, що прокинувшись зранку 8 листопада 2014 року вона зайшла у хлів, дала корові їсти та вирішила подоїти корову. Сівши на стілець, вона поставила свічку на шматок цегли і почала доїти . Через деякий час у хлів зайшла її донька та спитала «Злодійко, куди ведеш корову» та взявши ніж, почала ним наносити їй удари. Донька нанесла їй чоти - п`ять ударів ножем. Вона почала кричати «Що ти робиш». Почувши її голос ОСОБА_6 відповіла «Мамо то Ви» і почала плакати. Після цього у хлів забіг її онук ОСОБА_9 , який вирвав від доньки ніж. Відносини між нею та донькою ОСОБА_6 були і є хорошими, у неприязних відносинах вони ніколи не перебували і не перебувають у даний час. Просить суд суворо ОСОБА_6 не карати, оскільки вона є єдиною хто доглядає за нею.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_10 суду ствердила, що ОСОБА_6 вона знає з дитинства, вона є дуже хорошою та працьовитою людиною. 8 листопада 2014 року їй передзвонила вранці потерпіла та повідомила, що їй погано. Почувши це вона одяглася і побігла до неї додому. Зайшовши у двір, вона побачила ОСОБА_6 , яка стояла на сходах і була у збудженому стані. На її запитання, що трапилось ОСОБА_8 їй сказала , що її порізала ОСОБА_6 , однак чому сама не знає. Також вона знає , що будь-яких неприязних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не було. Вона не могла такого зробити.

Вина обвинуваченої у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілій підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Висновком експерта № 818 від 10 листопада 2014 року підтверджується наявність у потерпілої ОСОБА_8 ушитих ран дельтовидного м`яза зліва, нижньої третини правого передпліччя по передній поверхні, в ділянці 2-3 міжребір`я зліва по парастенальній лінії; колото-різаної рани долонної поверхні правої кисті; синця підборіддя справа; садна верхньої губи по середній лінії. Тілесні ушкодження у вигляді :синця та садна виникли внаслідок дії тупих твердих предметів або ударяння об такі, що діяли по механізму удару та ковзання і потягли за собою розлад здоров`я не більше 6 днів і по цій ознаці їх слід кваліфікувати, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран виникли внаслідок дії колюче гострих предметів, якими могло бути лезо ножа, що діяло по механізму удару та потягли за собою розлад здоров`я більше 6 днів, але менше 21 дня і по цій ознаці їх слід кваліфікувати як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки, ускладнене лівобічним малим гемотораксом, виникло внаслідок дії колюче-ріжучого предмета, яким могло бути лезо ножа, що діяло по ударному механізму спричинення є небезпечним для життя і по цій ознаці його слід кваліфікувати як тяжке тілесне ушкодження. Всі тілесні ушкодження вкладаються в час події, що мала місце 08.11.2014 р.

Висновком експерта № 819 від 10 листопада 2014 року підтверджується наявність у потерпілої ОСОБА_6 синця лівої орбітальної ділянки. Дане тілесне ушкодження виникло внаслідок дії тупих твердих предметів, що діяли по ударному механізму спричинення, вкладається в час події, що мала місце 08.11.2014 року і кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Актом судово-психіатричного експерта № 180 від 20.11. 2014 року підтверджується, що ОСОБА_6 психічним захворюванням не страждала і не страждає ним в теперішній час. Інкриміноване їй діяння вчинила у стані простого алкогольного сп`яніння, коли могла віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. Тимчасовий розлад психічної діяльності у даному випадку виключається повністю, оскільки ОСОБА_6 у період часу, до якого відноситься скоєне правопорушення не виявляла психотичних розладів, дії її були цілеспрямовані та послідовні із збереженням адекватного мовного контакту . ОСОБА_6 , ознак хронічного алкоголізму не виявляє. Застосування примусових заходів медичного характеру, в тому числі і протиалкогольного лікування, не потребує.

Висновком експерта № 599 від 26 листопада 2014 року встановлено, що кров на речовому доказі - хустці ОСОБА_6 могла походити як від ОСОБА_8 так і від ОСОБА_6 при наявності ознак зовнішньої кровотечі.

Висновком експерта № 598 від 25 листопада 2014 року встановлено, що кров , яка вилучена з місця події могла походити як від ОСОБА_8 так і від ОСОБА_6 при наявності ознак зовнішньої кровотечі.

Висновком експерта № 136 від 09.12.2014 року встановлено, що враховуючи групи крові потерпілої ОСОБА_8 і підозрюваної ОСОБА_6 та результати проведених досліджень, можна зробити висновки, що виявлений антиген А може походити за рахунок епітальних клітин особи (осіб) жіночої генетичної статі, в крові якої міститься антиген А ізосерологічної еритроцитарної системи АВО , в тому числі і за рахунок самої ОСОБА_6 . Антиген А властивий і потерпілій ОСОБА_8 , тому не виключена можливість домішку її епітальних клітин в піднігтьовому вмісті пальців рук підозрюваної ОСОБА_6 . В піднігтьовому вмісті пальців рук підозрюваної ОСОБА_6 кров не знайдена.

З висновку експерта № 141 від 10 грудня 2014 року слідує, що при дослідженні клинка та руків`я кухонного ножа, вилученого з місця події, знайдена кров та епітальні клітини людини жіночої генетичної статі. Враховуючи групи крові потерпілої ОСОБА_8 , підозрюваної ОСОБА_6 та результати проведених досліджень, можна зробити висновки, що знайдені сліди крові на клинку та руків`ї кухонного ножа могли утворитися в результаті травмування особи, жіночої генетичної статі , в крові якої міститься антиген А ізосерологічної еритроцитарної системи АВО, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_8 . Виявлений антиген А властивий і підозрюваній ОСОБА_6 тому не виключити можливість домішку її крові та епітальних клітин на клинку та руків`ї кухонного ножа.

Висновком експерта № 165 від 24.12.2014 року встановлено, що ніж, який вилучений з місця події, виготовлений саморобним способом по типу кухонних ножів побутового призначення, які не являються холодною зброєю.

На досудовому слідстві дії обвинуваченої ОСОБА_6 були кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Колегія суддів не може погодитися з даною кваліфікацією.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Тому, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство. У випадках, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо допускає настання будь-яких наслідків, у тому числі й смерті, вона також не може бути притягнута до відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_6 завдала потерпілій ОСОБА_8 удари кухонним ножем, при цьому не мала наміру вбивати потерпілу, оскільки почувши голос своєї матері, самостійно припинила свої дії при можливості їх продовження та почала плакати.

Про відсутність умислу на вбивство потерпілої свідчить те, що маючи для цього реальну можливість, після поранення ОСОБА_8 обвинувачена ОСОБА_6 не вчиняла ніяких дій, які свідчили б про намір вбити потерпілу.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Як убачається з показань обвинуваченої, вона умислу на вбивство потерпілої , яка є її матір`ю не мала.

Ці показання обвинуваченої не тільки не спростовані, а й підтверджені іншими наявними у справі доказами, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутній прямий умисел на заподіяння смерті потерпілій, так як вона свідомо допускала настання будь-яких наслідків, у тому числі тяжких тілесних ушкоджень або смерті потерпілого, однак, відносилася до них байдуже, тобто діяла з непрямим умислом, тому дії обвинуваченої слід кваліфікувати в залежності від наслідків, які фактично були заподіяні.

Так як відповідно до висновку судово-медичного експерта за №818 від 10 листопада 2014 року по ступеню тяжкості ушкодження ОСОБА_8 є тяжким тілесним ушкодженням по критерію небезпеки для життя, то суд вважає, що дії ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Таким чином, винуватість ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнаного судом доведеним, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При обранні покарання, відповідно до ст. 65 КК України суд враховує те, що ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка виключно позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судима, має на утриманні матір похилого віку, щиро розкаялася у вчиненому.

Обставини, передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Виходячи з обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, а саме те, що ОСОБА_6 у вчиненому щиро розкаялася, зробила переоцінку своєї поведінки, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, а також враховуючи позицію потерпілої у справі, яка просить суд призначити ОСОБА_6 , покарання без ізоляції від суспільства, оскільки вона є єдиною доглядальницею за нею, суд приходить до висновку про можливість виправлення і перевиховання підсудної без відбування покарання і звільнення її від покарання, з випробуванням , тобто застосувати до підсудної ст. 75 КК України, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Цивільного позову потерпілою по справі не заявлено.

Питання речових доказів слід вирішити за правилами ст. 100 КПК України

Судові витрати по кримінальному провадженню відповідно до ст.ст.124, 126 КПК України слід стягнути з ОСОБА_6 на користь держави

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 377 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі .

На підставі ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку, який суд визначає два роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засуджену ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнути ОСОБА_6 на користь держави 147 грн.42 коп. за залучення експерта під час досудового розслідування.

Речові докази по справі, а саме: жіночу хустку, спортивні штани, ніж побутового призначення, марлевий бинт з слідами крові та зрізи нігтів з пальців рук, які приєднані до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 24 грудня 2014 року (а.с.86) після вступу вироку в законну силу - знищити.

На вирок може бути подано апеляцію протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Хустський районний суд Закарпатської області.

Головуючий суддя

Хустського районного суду підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_11

З оригіналом вірно:

Суддя Хутського

районного суду: ОСОБА_1 .