Справа №485/312/16-к 24.05.2016
Провадження № 11-кп/784/411/16 Категорія ч. 2 ст. 121 КПК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України; -
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8
потерпілий ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юр`ївка Снігурівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, не військовозобов`язаного, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, що утриманців не має, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, проживаючого на АДРЕСА_1 ; -
- засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 8 років позбавлення волі.
Постановлено:
залишити ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою;
строк покарання обвинуваченому обчислювати з 27 грудня 2015 року;
зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 грудня 2015 року і до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляду у суді першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок необґрунтованим, а судовий розгляд неповним через те, що не допитано всіх свідків у справі. Заперечує причетність до спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому і зауважує: що потерпілий вже був з тілесними ушкодженням за медичною експертизою; що наніс ОСОБА_10 один удар, від якого той впав на підлогу. Вважає, що тілесні ушкодження потерпілий міг отримати через важкий стан сп`яніння, коли йшов до туалету на подвір`я. Також акцентує, що не обізнаний як саме потерпілий опинився на подвір`ї, оскільки з молодшим братом пішов до банкомату у місто.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 державний обвинувач у даному кримінальному провадженні прокурор ОСОБА_11 просить залишити її без задоволення, а вирок відносно першого без змін.

Вважає: вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим, який відповідає фактичним обставинам кримінального провадження; що при судовому розгляді судом повно, всебічно та об`єктивно досліджено і враховано всі обставини справи; що закон України про кримінальну відповідальність судом застосовано правильно.
При цьому зазначає, що дійсно стороною обвинувачення заявлялося клопотання про виклик певних свідків, двоє з яких (з числа родичів обвинуваченого) відмовилися від дачі показань у судовому засіданні в порядку ст. 63 Конституції України; двоє інших свідків, які не були безпосередніми очевидцями події злочину, не з`явилися, повідомивши суд про неможливість явки до суду, і сторони судового розгляду визнали за можливе розглядати справу за їх відсутності.
А показанням допитаних свідків суд дав належну оцінку. Також зауважує, що сторона захисту клопотань про виклик свідків в судовому засіданні взагалі не заявляла.
Вважає, що доводи обвинуваченого, пов`язані з наявними у потерпілого тілесними ушкодженнями та місцем виявлення трупу спростовуються висновком експерта № 139 від 17.02.2016 року.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
У вечірній час 26 грудня 2015 року, більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено, у житловому будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, умисно наніс ОСОБА_10 з великою силою один удар кулаком в обличчя, спричинивши тому тяжкі тілесні ушкодження - за критерієм небезпечності для життя в момент спричинення, у вигляді уламкового перелому кісток спинки носа зі зміщенням уламків, уламкових переломів кісток бічних стінок носа справа і зліва з поширенням однієї з ліній перелому на лобовий відросток верхньої щелепи, відриву з уламковими переломами більшої частини перпендикулярної пластинки решіткової кістки зі зміщенням уламків, численних пошкоджень слизової оболонки порожнини носа краями кісткових уламків, численних пошкоджень гілок передньої решіткової артерії і дрібних венозних судин, синця в області носа, закритої черепно-мозкової травми у вигляді дифузних аксональних ушкоджень (точкових крововиливів в мозолисте тіло, і стінки бічних шлуночків головного мозку). Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень потерпілий помер на місці події. Причиною смерті ОСОБА_10 явилися травми голови у вигляді численних уламкових переломів кісток верхньої щелепи з ушкодженям кровоносних судин і розвитком масивної кровотечі, що призвело до аспірації крові в дихальні шляхи і розвитку механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів кров`ю.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, заперечення прокурора ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 проти апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження № 0000903 та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Суд першої інстанції повно дослідив надані сторонами кримінального провадження докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи і прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_6 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.
Факт перебування обвинуваченого в момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння підтверджується показаннями самого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_12 (що містяться на технічному носії інформації, на якому зафіксовано перебіг судового засідання). Зокрема: обвинувачений пояснював, що вживав спиртне ще до цієї події; а його мати свідок ОСОБА_12 що син ОСОБА_13 (обвинувачений) вживає спиртне з 19 років, і останні три місяці пив постійно і що в той вечір у їх будинку, безпосередньо перед подією, син ОСОБА_13 і потерпілий ОСОБА_10 були дуже нетверезі.

Зазначені показання узгоджуються: з даними протоколів слідчих експериментів за участі обвинуваченого ОСОБА_6 від 28 грудня 2015 року та за участі свідка ОСОБА_12 від 29 грудня 2015 року з фото таблицями до них (а. п. 91 95, 118 123); з даними судово-психіатричної експертизи № 31 від 29.01.2016 року, відповідно до яких ОСОБА_6 тривалий час зловживає алкоголем, що носить запійний характер; 26.12.2015 року знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння з частковою алкогольною амнезією (а. п. 113 117).
Факт нанесення обвинуваченим удару потерпілому, від якого згодом настала смерть останнього, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 та самого обвинуваченого ОСОБА_6 (що містяться на технічному носії інформації, на якому зафіксовано перебіг судового засідання).

Зокрема:
обвинувачений ОСОБА_6 суду пояснив, що наніс удар ОСОБА_10 через те, що йому (обвинуваченому) не сподобалося те, що потерпілий став обіймати його матір ОСОБА_12 і що під час слідчого експерименту казав те, що пам`ятав. Показання обвинуваченого у цій частині узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту за його участі у присутності захисника ОСОБА_8 від 28 грудня 2015 року з фото таблицею до нього (а. п. 91 95);

свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що після вживання спиртних напоїв ОСОБА_10 у якийсь певний момент схилився до неї, обійняв за плечі та говорив щось нерозбірливе. Обвинувачений на це зауважив та вдарив потерпілого рукою в обличчя, від чого останній впав на підлогу. Виявивши, що після падіння потерпілий не подає ознак життя, наказала сину ОСОБА_13 винести тіло з будинку. Згодом за її проханням чоловік пішов та зателефонував до міліції від свідка ОСОБА_14 . Міліція приїхала через 20 хвилин. Труп лежав за туалетом. Такі ж показання давала 29 грудня 2015 року під час проведеного за її участі слідчого експерименту, згідно протоколу даної слідчої дії з фото таблицею до нього (а. п. 118 123).
Апеляційний суд встановив, що відсутні підстави вважати, що свідок ОСОБА_12 обмовляє свого сина. А, крім того, показання вказаного свідка самим обвинуваченим не заперечуються.
Вищенаведені показання свідка ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_6 узгоджуються:
- з показаннями свідка ОСОБА_15 , який був понятим при проведенні слідчого експерименту за участі ОСОБА_12 , котра у вільній формі розповідала про обставини події. Зауважень до слідчої дії, зафіксованої у відповідному протоколі, її учасниками не подавалося;
- з даними протоколу огляду місця події від 27 грудня 2015 року з фототаблицею, відповідно до яких таким місцем визначено домоволодіння АДРЕСА_1 , на господарчому дворі якого між туалетом та сараєм виявлено труп ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями на обличчі; з плямами бурого кольору, схожими на кров, на одежі - вороті і рукавах, та з нашаруванням на спинці куртки сірого ґрунту. Куртка та светр підняті до грудей, що підтверджує волочіння тіла, слід якого шириною 30 - 35 см. зафіксований від вхідних дверей будинку через подвір`я. При огляді будинку на підлозі коридору, дверях прохідної кімнати, дверній коробці до спальні, та на килимовій доріжці з підлоги кімнати виявлено плями та сліди бурого кольору, схожі на кров. При цьому слідів боротьби не встановлено (а. п. 70, 71 74 75 - 76 90);
- з даними висновків судово-медичного експерта-імунолога № 45 від 06.01.2016 року та № 46 від 05.02.2016 року, згідно яких на вилучених з місця події змивах і фрагментах зі слідами бурого кольору знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_10 , та виключається її походженням від ОСОБА_6 (а. п. 105, 108 110);
- з даними судово-медичної експертизи № 139 від 17.02.2016 року, відповідно до яких на трупі потерпілого виявлені тілесні ушкодження:

уламковий перелом кісток спинки носа зі зміщенням уламків, уламкові перелом кісток бічних стінок носа зправа і зліва з поширенням однієї з ліній перелому на лобовий відросток верхньої щелепи, відрив з уламковими переломами більшої частини перпендикулярної пластинки решіткової кістки зі зміщенням уламків, численні пошкодження слизової оболонки порожнини носа краями кісткових уламків, численні пошкодження гілок передньої решіткової артерії і дрібних венозних судин, крововилив в області носа, що утворилися незадовго до настання смерті (кілька хвилин) у результаті дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яка у місці зіткнення має форму близьку до овальної і розміри близько 6.5 x 5 см. Ці ушкодження могли утворитися від нанесення з великою силою не менше одного удару в область носа тупим твердим предметом вищевказаних розмірів, і таким предметом міг бути кулак. Враховуючи наявність значних ушкоджень внутрішніх кісток носа, напрямок дії травмуючого предмета був під кутом близько 90 градусів до поверхні обличчя. Утворення зазначених ушкоджень в результаті падіння з положення стоячи на рівну поверхню виключено;
закрита черепно-мозкова травма у вигляді дифузних аксональних ушкоджень (точкові крововиливи в мозолисте тіло і стінки бокових шлуночків головного мозку) утворилися в результаті різкого ротаційного (розгинально-згинального) руху голови після сильного удару в область носа і послідуючого за ним падіння на площину і удару потиличної частини голови об поверхню твердого тупого предмета з переважно пласкою поверхнею зіткнення. Ступінь тяжкості даного тілесного ушкодження розцінюється за критерієм тривалості розладу здоров`я і у даному випадку не визначена через настання смерті з іншої причини. Даний вид травми зазвичай супроводжується втратою свідомості, тому після отримання удару в область носа ОСОБА_10 міг знаходитися в непритомному стані;
крововиливи в м`які тканини потиличної області голови утворилися незадовго до настання смерті від дії твердого тупого предмету з переважно пласкою поверхнею зіткнення та могло утворитися в результаті падіння з положення стоячи на площину після удару в область обличчя. Зазначене ушкодження має ознаки легких тілесних ушкоджень і не має відношення до настання смерті;
крововилив по зовнішньому боку лівого ока з переходом на нижнє повіко та виличну область утворився в межах 1-3- х діб до настання смерті від дії твердого тупого предмета, має ознаки легких тілесних ушкоджень і у даному випадку не має відношення до настання смерті;
зливні подряпини на спині в верхній та нижній її частинах справа та зліва від хребта утворилися посмертно в результаті дії тупого твердого предмета з переважаючою контактуючою поверхнею, на якій були нерівності, невеликі виступи, дрібні камінці (твердий ґрунт і т.п.).
За локалізацією та механізмом утворення, такі ушкодження характерні для волочіння тіла і вказують на переміщення трупа.
Причиною смерті потерпілого стала травма голови у вигляді численних уламкових переломів кісток верхньої щелепи з ушкодженням кровоносних судин і розвитком масивної кровотечі, що призвело до аспірації крові в дихальні шляхи і розвитку механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів кров`ю, що підтверджується наявністю значної кількості крові в дихальних шляхах, наявністю загальноасфіктичних ознак.
За умови своєчасного надання медичної допомоги потерпілому існувала ймовірність збереження його життя.
В крові трупа виявлено алкоголь у кількості 3,44 проміле, що свідчить про стан сильного алкогольного сп`яніння (а. п. 98 101);
- з даними висновку судово-медичної експертизи № 213, яка була розпочата 27 грудня 2015 року і закінчена 03 лютого 2016 року, згідно яких у ОСОБА_6 не виявлено тілесних ушкоджень (а. п. 103);
- з даними висновку судово-психіатричної експертизи № 31 від 29 січня 2016 року, відповідно яких ОСОБА_6 хронічними психічними захворюваннями не страждає і не страждав раніше, а виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності від алкоголю. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він міг віддавати звіт у своїх діях та керувати ними (а. п. 113 117).
Сукупність вищенаведених доказів, які суд першої інстанції поклав в обґрунтування вироку, спростовують доводи апелянта ОСОБА_6 про непричетність до вчинення інкримінованого йому злочину, про неповноту судового розгляду, про отримання потерпілим тілесних ушкоджень через важкий стан сп`яніння по дорозі до туалету на подвір`я.
Крім того, треба зауважити, що і в своїй апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що дійсно наніс ОСОБА_10 один удар, від якого той впав на підлогу. А вищенаведені докази свідчать про те, що саме після цього удару потерпілий вже не встав, оскільки помер.
З огляду на зазначене є вірним висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 .
При цьому суд першої інстанції цілком вмотивовано послався на правовий висновок Верховного Суду України щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, який міститься у постанові від 28 травня 2015 року (справа № 5-25кс15), відповідно до якого якщо особа діє із невизначеним (неконкретизованим) умислом, і якщо смерть потерпілого настала від тяжкого ушкодження, заподіяного сильним ударом кулака в голову, то такого характеру діяння винуватого мають розцінюватись як заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, та кваліфікуватися за частиною другою статті 121 КК лише за наявності умислу винуватого щодо тяжких тілесних ушкоджень і необережності щодо смерті (тобто при змішаній формі вини); і прийшов до вірного висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , маючи достатню фізичну силу за молодого віку, діючи внаслідок образи на поведінку потерпілого (який був набагато старшим за віком, перебував у нетверезому стані і не в змозі був запобігти насиллю чи перешкодити спричиненню шкоди здоров`ю), без попередження, умисно з великою силою завдав останньому удар кулаком в обличчя.
Також є обґрунтованим висновок суду про те, що не встановлення у ОСОБА_6 судово-медичним експертом тілесних ушкоджень 27 грудня 2015 року (висновок судово-медичної експертизи № 213 (а. п. 103)), свідчить про те, що боротьби з потерпілим не було і останній для обвинуваченого загрози не становив. За такого є вірним і наступний висновок суду, що тяжкості наслідків своїх дій обвинувачений ОСОБА_6 не конкретизував, тобто діяв з невизначеним (неконкретизованим) умислом щодо спричинення потерпілому тілесного ушкодження і має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, і з необережності - щодо смерті (тобто при змішаній формі вини).
Що стосується доводів апелянта щодо допиту судом лише двох свідків з числа шести заявлених прокурором (а. п. 22), то вони є неспроможними, оскільки суд першої інстанції в обґрунтування вироку поклав лише ті докази, які були ним безпосередньо досліджені під час судового розгляду у відповідності до вимог ч. 3 ст. 370, ч. ч. 1, 2 ст. 23 КПК України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що двоє з заявлених свідків, що не з`явилися, належним чином повідомили суд про неможливість явки до суду (а. п. 49 - 50, 51 - 52). При цьому сторони судового розгляду вважали за можливе розглядати справу за відсутності вказаних свідків. А двоє - з числа родичів обвинуваченого його батько та брат - відмовилися від дачі показань у судовому засіданні на підставі ст. 63 Конституції України.
До того ж, ані обвинувачений, ані його захисник не заявляли суду першої інстанції жодних клопотань про допит інших свідків - свідків захисту.
Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції діючого кримінального процесуального законодавства при розгляді даної кримінальної справи та ухваленні вироку.
За такого, відсутні підстави для зміни або скасування вироку, а відтак і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Окрім того, апелянтом не наведено жодної з підстав, передбачених ст. 415 КПК України, для нового розгляду в суді першої інстанції, що також свідчить на користь висновку апеляційного суду про відсутність підстав як для скасування вироку, так і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Доводи захисника щодо допущених судом суперечностей є безпідставними, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст. ст. 50, 65, 66, 67 КК України у виді позбавлення волі на певний строк у наближеному до мінімального розмірі санкції ч. 2 ст. 121 КК України, і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 грудня 2015 року по 24 травня 2016 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуюча:

Судді: