Справа № 131/880/15-к
В И Р О К
І М 'Я М У К Р А Ї Н И

01.03.2016

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Іллінці кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000044 від 26 лютого 2015 року із обвинувальним актом про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Паріївка Іллінецького району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта незакінчена вища, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 , приблизно 20 років тому, на території домогосподарства, де проживає та яке розташоване по АДРЕСА_1 під час обробітку ґрунту, знайшов, тобто незаконно придбав бойові припаси, набої (патрони) в кількості 13 штук, які згодом приніс та зберігав на горищі вказаного житлового будинку без передбаченого законом дозволу до 25 лютого 2015 року.

Під час проведення санкціонованого обшуку 25.02.2015 року працівниками Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено і вилучено набої (патрони) в кількості 13 штук, які згідно висновку експерта №90-Б від 04.03.2015 року являються:

3 (три) патрони, є бойовими припасами до стрілецької нарізної вогнепальної зброї-автоматними патронами калібру 7,62x39 мм, зразку 1943 року, призначені для стрільби з самозарядних карабінів (СКС) та автоматів і кулеметів конструкції Калашникова (АК, АКМ, АКМС, РПК, РПКС);

2 (два) патрони, є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї малокаліберними спортивно мисливськими патронами кільцевого запалення, калібру 5,6 мм призначеними для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм;

1 (один) патрон, є бойовим припасом до нарізної вогнепальної зброї патроном калібру 7,62 мм, зразку 1930 року, призначеними для проведення пострілів з пістолетів конструкції Токарєва «ТТ» та пістолетів кулеметів конструкції Дегтярьова, Шпагіна, Судаєва «ПКД, ПКШ, ПКС» та іншої зброї під даний патрон;

6 патронів, є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї пістолетними патронами калібру 9x18 мм, призначеними для стрільби з пістолетів конструкції Макарова «ПМ» та Стєчкіна «АПС».

Дані патрони придатні до стрільби та мають достатню вражаючу здатність.

На підставі цього ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Сторона обвинувачення прокурор Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 обвинувальний акт підтримав, просить визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, у відповідності зі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк тривалістю один рік, речові докази він просить знищити та стягнути з ОСОБА_4 на користь Державного бюджету України 920 грн. судових витрат за проведення балістичної експертизи.

Докази надані в ході судового розгляду він вважає допустимими та вказав на відсутність підстав для визнання їх недопустимими та правомірність дій працівників Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, просить виправдати його та провадження закрити. Він пояснив суду, що патронів в нього не було та бути не могло, він вважає що їх підкинули.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що працівниками СКР Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області в «гонитві за показниками» було сфальсифіковано свідчення про причетність ОСОБА_4 до крадіжки в ОСОБА_7 , після чого прокурор ОСОБА_8 не давши належної оцінки підтримав клопотання про проведення обшуку під час його розгляду слідчим суддею.

Він вказує на відсутність причинного зв`язку між крадіжкою з домогосподарства ОСОБА_7 та обшуком житла в ОСОБА_4 , так як допитані в якості свідків в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дали пояснення про те, що таких показів оперативним співробітникам Іллінецького РВ УМВС не давали та не вказували на причетність ОСОБА_4 до вчинення крадіжки.

Він також звертає увагу суду на те, що слідчий належним чином не встановила особу ОСОБА_4 , а саме те, що він є інвалідом II групи, нещодавно переніс інсульт.

Зважаючи на порушення в отриманні доказів захисник просить визнати їх недопустимими та не брати до уваги.

Також він зазначає про порушення уповноваженими особами при проведенні обшуку домогосподарства ОСОБА_4 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та вимог процесуального законодавства, що регламентують проведення цієї слідчої дії. Він зазначає, що на стадії досудового розслідування прокурором та слідчим було порушено право ОСОБА_4 на захист.

Зважаючи на вказані порушення захисник просить виправдати ОСОБА_4 на підставі ст.373 КПК України та провадження закрити у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_11 підтримав позицію захисника ОСОБА_6 , вказавши на недопустимість доказів, отриманих на досудовому слідстві та про порушення процесуальних норм при проведенні обшуку та права ОСОБА_4 на захист.

Суд, розглянувши обвинувальний акт, заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисників, дослідивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, заслухавши покази свідків приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 25.02.2015 р. за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено 13 патронів (а. с. 197-199). Незважаючи на відсутність в наданих суду матеріалах відомостей, які б підтверджували факт проживання обвинуваченого за вказаною адресою, суд враховує, що обвинуваченим в судовому засіданні дана обставина (місце проживання) не оспорювалась. Згідно з висновком криміналістичного дослідження вказані патрони є бойовими припасами (а. с. 204-209).

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні факт належності йому вилучених під час проведення обшуку патронів заперечив, пояснивши, що останні йому не належать і їх походження йому не відоме.

Стороною захисту в судовому засіданні законність проведення обшуку в помешканні обвинуваченого оспорювалась. При цьому суд враховує, що згідно з копією ухвали слідчого судді від 24.02.2015 р. надано дозвіл на проведення обшуку в помешканні ОСОБА_4 у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження за фактом викрадення майна ОСОБА_7 (а. с. 196). З вказаної ухвали також випливає, що дозвіл на проведення обшуку було надано саме слідчому Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_12 . Зі змісту протоколу обшуку слідує, що обшук 25.02.2015 р. проведено цією ж особою, тобто слідчим ОСОБА_12 .

Таким чином, твердження сторони захисту щодо незаконності проведення обшуку суд оцінює критично, оскільки вимоги ч. 2 ст. 234 КПК України в даному випадку було дотримано.

Разом з тим, суд приймає до уваги наступне.

Згідно з абзацом першим п. 1.2 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої Наказом МВС України від 19.11.2012 р. за № 1050 (була чинною на час проведення обшуку та реєстрації відомостей про кримінальне правопорушення), джерелом інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до органу внутрішніх справ, уповноваженого розпочати досудове розслідування, є, зокрема, повідомлення будь-яких осіб та самостійно виявлені слідчим або іншою службовою особою органів внутрішніх справ з будь-якого джерела обставини кримінальних правопорушень.

З наданого суду витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань випливає, що відомості про кримінальне правопорушення були внесені у зв`язку з самостійним виявленням слідчим кримінального правопорушення (а. с. 190). Однак, в матеріалах кримінального провадження також наявний рапорт о/у СКР Іллінецького РВ ОСОБА_13 , з якого слідує, що саме вказаною особою органів внутрішніх справ на виконання доручення слідчого було проведено обшук в помешканні ОСОБА_4 (а. с. 195). Саме вказаний рапорт було зареєстровано в журналі обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події 25.02.2015 р. за № 262. Суд враховує, що о/у СКР Іллінецького РВ ОСОБА_13 зазначений в протоколі в якості учасника обшуку. Однак, відповідного доручення, на яке здійснено посилання у вищенаведеному рапорті суду надано не було, що входить в пряму суперечність з вимогами ст. 41 КПК України.

Відповідно до абзацу другого ч. 7 ст. 223 КПК України обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.

З наданого стороною обвинувачення суду протоколу обшуку випливає, що під час проведення вказаної слідчої дії в якості понятих були присутні ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив, що до приміщення він не заходив, постійно був на подвір`ї та у веранді, яким чином проводився обшук йому не відомо; де і ким було вилучено вищевказані патрони також повідомити не може. Також свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив, що до початку проведення обшуку права та обов`язки учасникам вказаної слідчої дії роз`яснено не було. Згідно з показаннями свідка ОСОБА_14 він на гору, де було виявлено патрони не залазив, оскільки в нього була хвора спина. Також вказаний свідок повідомив суду, що інший понятий на місці проведення обшуку був відсутній і сидів у автомобілі. Крім того, свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив, що працівники міліції на нього чинили тиск з метою надання неправдивих показань стосовно обставин проведення обшуку. Стороною обвинувачення твердження свідка ОСОБА_14 стосовно чинення на нього тиску в судовому засіданні спростовані не були. Також стороною обвинувачення не було спростовано твердження свідка ОСОБА_14 стосовно його відсутності в приміщенні на час проведення обшуку та на час виявлення і вилучення патронів.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні при наданні показів повідомив, що він був присутній в помешканні обвинуваченого на час проведення обшуку, однак він зайшов до місця виявлення патронів останнім. Разом з тим, відповідаючи на питання сторони захисту, свідок ОСОБА_15 підтвердив показання свідка ОСОБА_14 стосовно того, що ОСОБА_16 був відсутнім під час проведення обшуку.

Вказані показання свідка ОСОБА_15 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_17 .

Також свідок ОСОБА_15 повідомив суду, що на час вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину він (свідок) проживав у ОСОБА_7 . Саме ОСОБА_7 згідно з твердженням свідка ОСОБА_15 послав його до працівників міліції подивитись, що робиться в домоволодінні обвинуваченого.

Згідно з абзацом третім ч. 7 ст. 223 КПК України понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що понятий ОСОБА_15 був саме особою, заінтересованою в результатах кримінального провадження, а понятий ОСОБА_14 взагалі був відсутній під час проведення обшуку. Відомостей, які б свідчили про протилежне суду надано не було.

З огляду на викладене суд вважає, що під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 не було дотримано вимог ст. 223 КПК України в частині дотримання вимог Закону, щодо запрошення на проведення огляду незацікавленої особи та відповідно взагалі участі двох понятих під час проведення обшуку, а тому суд приходить до переконання, що протокол обшуку не може бути визнаний допустимим доказом в розумінні ч. 1 ст. 86 КПК України.

Окрім наведеного, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що фото фіксацію на місці проведення обшуку вона робила за допомогою власного телефону марки «Самсунг». Вказані показання узгоджуються і з показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 .. Однак, з протоколу обшуку випливає, що фото здійснювалось за допомогою фотоапарату марки «Олімпус». Вказані розбіжності не дають можливості суду ідентифікувати, на який технічний засіб здійснювалась фото фіксація місця обшуку, а тому суд не може вважати допустимим доказом фото таблицю до протоколу обшуку від 25.02.15 (а. с. 200).

Захисником обвинуваченого на спростування твердження свідка ОСОБА_19 , який в судовому засіданні повідомив, що бачив порядок, в якому учасники обшуку потрапляли на горище, надано відповідні фотографії. Захисник обґрунтовував свої заперечення тим, що з місяця, на яке вказував свідок ОСОБА_19 , він фізично не міг бачити входу на горище. Однак, суд приймає до уваги, що відповідних доказів здійснення відкриття вищевказаних фотографій протилежній стороні суду надано не було. Таким чином, відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України відомості, що містяться у вказаних матеріалах, не можуть бути допущені в якості доказів, а тому є недопустимими та суд не приймає їх до уваги.

Як слідує зі змісту ухвали слідчого судді від 24.02.2015 р. саме у зв`язку із заявою ОСОБА_7 було розпочато кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000350, за фактом викрадення його майна (а. с. 196). Саме на підставі вказаної ухвали було проведено обшук за місцем проживання обвинуваченого, за результатами якого було виявлено та вилучено патрони. Слідчим суддею було надано дозвіл на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення викраденого у ОСОБА_7 майна, а саме: газового котла, трельяжа, комода, кухонного стола, шести стільців. З показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , даних в судовому засіданні випливає, що до проведення обшуку повідомлялось, що метою останнього є виявлення та вилучення саме вищенаведених речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 КПК України обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитись в обсязі необхідному для досягнення мети обшуку.

З показань, допитаного в якості свідка о/у СКР Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_13 випливає, що, перебуваючи на горищі помешкання обвинуваченого ОСОБА_4 , він в коробці помітив один патрон. Однак, суд враховує, що вказана коробка мала невеликий розмір і свідком в судовому засіданні не повідомлено, яким чином викрадене у ОСОБА_7 майно могло потрапити до вказаної коробки.

При цьому суд враховує, що Європейський суд з прав людини у п. 50 справи «Пантелеєнко проти України» (Заяви № 11901/02) зазначає, що КПК містить засоби правового захисту від довільного зазіхання з боку органів влади на недоторканність житла, включаючи, крім іншого, заборону вилучення будь-яких документів і речей, що не мають прямого відношення до справи, що розслідується.

Таким чином, суд вважає, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено необхідності здійснення відшукання інших речей, ніж тих, що зазначені в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.

Крім того, з доручення про проведення досудового розслідування від 26.02.2015 р. (а. с. 191) та від 31.03.2015 р. (а. с. 193), постанови про визначення групи прокурорів від 26.02.2015 р. (а. с. 192), повідомлення про початок досудового розслідування від 26.02.2015 року (а. с. 194) випливає, що виявлення 13 патронів за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 було здійснено в ході проведення профілактичної операції «Зброя вибухівка». При цьому суд враховує, що стороною обвинувачення не надано суду відповідних доказів, які б свідчили про надання власником помешкання, де проживає обвинувачений ОСОБА_4 , дозволу на проведення огляду з метою виявлення бойових припасів.

При досліджені доказів наданих стороною обвинувачення, а саме доручення про проведення досудового розслідування від 31.03.2015 року виданого слідчій СВ Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_12 (а.с.193), було встановлено невідповідність правової кваліфікації фактичним ознакам кримінального правопорушення. Так, згідно з вказаним дорученням слідчому доручено провести досудове розслідування по факту виявлення 13 набоїв різного калібру в домогосподарстві ОСОБА_4 , однак правова кваліфікація вказаного діяння зазначена, як кримінальне правопорушення передбачене ст. 395 КК України.

Стороною обвинувачення в судовому засіданні не наведено жодного обґрунтування невідповідності вказаних обставин.

Таким чином, суд вважає, що стороною обвинувачення в судовому засіданні поза розумним сумнівом не усунуто розбіжностей стосовно правової підстави проведення огляду помешкання обвинуваченого, а відтак, і виявлення вищевказаних патронів.

Суд приймає до уваги, що згідно з протоколом обшуку за місцем проживання обвинуваченого було виявлено та вилучено 13 патронів. Зі змісту протоколу огляду предметів від 26.02.2015 р. випливає, що слідчим ОСОБА_20 було оглянуто 12 патронів (а. с. 218), на експертизу згідно з постановою від 26.02.2015 р. направлено 13 патронів (а. с. 202), а досліджено експертами 12 патронів. З описової частини висновку експерта (а. с. 204) випливає, що цілісність упаковки з патронами не порушена.

При цьому суд враховує, що згідно з дорученням про проведення досудового розслідування (а. с. 191) керівником органу досудового розслідування відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України слідчим, яким здійснюватиметься досудове розслідування, визначено слідчого ОСОБА_20 . Однак, як повідомила в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 підпис у протоколі огляду предмету від 26.02.2015 р. (а. с. 218) виконаний не нею, а іншою особою. Аналогічні показання стосовно того, що підписи у вказаному протоколі виконані не ними, а іншими особами, в судовому засіданні надали й свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були запрошені в якості понятих. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що протокол огляду предмету від 26.02.2015 року (а.с. 218), є недопустимим доказом, а тому не може бути покладений судом в основу обвинувального вироку.

Стороною обвинувачення в судовому засіданні не було надано будь-якого обґрунтування наявності у процесуальних документах посилання на різну кількість патронів, які були виявлені та вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 .

В матеріалах кримінального провадження також наявна постанова ст. слідчого СВ управління прокуратури Вінницької області ОСОБА_21 від 25.11.2015 р., згідно з якою кримінальне провадження за фактом підкидання обвинуваченому ОСОБА_4 працівниками міліції виявлених і вилучених у нього патронів було закрито в зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (а. с. 177-183). Однак, суд враховує, що рішення про закриття кримінального провадження було прийнято за результатами перевірки факту виявлення працівниками ВВБ у Вінницькій області ДВБ МВС України публікації в пресі щодо підкидання патронів.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

При цьому ч. 1 ст. 23 КПК України регламентовано, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Стороною обвинувачення в ході судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 клопотання про допит в якості свідків працівників міліції, відносно яких кримінальне провадження закрито, з метою спростування твердження ОСОБА_4 щодо підкидання йому патронів заявлене не було. Таким чином, суд вважає, що вищевказана постанова від 25.11.2015 р. не може вважатись допустимим доказом в розумінні ч. 1 ст. 86 КПК України, а відтак, згідно з ч. 2 ст. 86 КПК України не може бути покладена в основу спростування тверджень обвинуваченого.

Таким чином, суд приходить до переконання, що в ході судового розгляду було встановлено грубе порушення норм КПК України, зокрема, але не обмежуючись, недотримання вимог ст. 223 КПК України під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 . Надані стороною обвинувачення матеріали містять неточності стосовно обставин виявлення у обвинуваченого патронів (проведення обшуку чи проведення профілактичної операції). Поза розумним сумнівом стороною обвинувачення не було спростовано твердження обвинуваченого стосовно непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину.

В судовому засіданні під час допиту ОСОБА_12 було встановлено, що слідча до початку проведення обшуку 25.02.2015 року в домогосподарстві ОСОБА_4 дізналася, що він є людиною похилого віку, інвалідом II групи, нещодавно переніс інсульт та прийняла від останнього усну відмову від захисника, всупереч п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права з моменту встановлення цих вад та в порушення вимог ч. 2 ст. 54 КПК України не зафіксувала в протоколі відповідної дії таку відмову, коли участь захисника в кримінальному провадженні є обов`язковою; відмова від нього не приймається.

Судом було встановлено, а стороною обвинувачення не спростовано той факт, що ОСОБА_4 не було 25.02.2015 року та 31.03.2015 року під час повідомлення про підозру роз`яснено його право на залучення захисника, в тому числі за призначенням в порядку, передбаченому ст. 49 КПК України.

У рішенні Європейського Суду з Прав Людини «Яременко проти України» (2008 р.) відмова від захисника, зроблена без участі захисника під тиском працівників міліції, розцінена Судом як очевидна відсутність законних підстав для усунення захисника, що викликала серйозні питання стосовно справедливості процесу загалом, а тому й порушення ч. 3 (с) ст. 6 Конвенції.

Виходячи з цього, реалізація даного права повинна здійснюватись лише за наявності певних умов, а саме: відмова від захисника повинна бути добровільною і надходити від підозрюваного, обвинуваченого.

Стороною обвинувачення не доведено той факт, що слідчий вручила ОСОБА_4 25.02.2015 року при проведенні обшуку копію ухвали слідчого судді про його проведення. Відомості про вручення ухвали слідчого судді відсутні і в протоколі обшуку (а.с.198). В протоколі відсутній підпис ОСОБА_4 та ОСОБА_17 . Також відсутній підпис осіб в яких проводився обшук (а.с.199).

Таким чином суд приходить до переконання, що під час досудового розслідування в кримінальному провадженні порушено право ОСОБА_4 на захист.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічні положення закріплені й у ч. 4 ст. 17 КПК України. Також ч. 3 ст. 17 КПК України регламентовано, що підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Зі змісту ч. 2 ст. 86 КПК України випливає, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За таких обставин суд вважає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 підлягає виправданню.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Питання про речові докази, слід вирішити у відповідності положень п. 4 ч. 6 ст.100 КПК України. Речові докази у даному кримінальному провадженні - набої (патрони) в кількості 13 штук, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Іллінецького ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області - знищити.

У зв`язку з постановленням виправдувального вироку судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України слід покласти на державу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 263 КК України, ст.ст. 349, 368, 369, 370, 371,373, 374, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та виправдати в зв`язку з недоведеністю наявності в його діянні складу злочину.

Речові докази у даному кримінальному провадженні - набої (патрони) в кількості 13 штук, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Іллінецького ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області - знищити.

Судові витрати слід покласти на державу.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Іллінецький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку та інші відомості учасники судового провадження мають право отримати в канцелярії Іллінецького районного суду.

Головуючий

Суддя