Справа №522/3938/16-к
Провадження №1-кп/522/628/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2016 року Приморський районний суд м.Одеси в складі

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

При секретарі ОСОБА_2 ,

За участі прокурора ОСОБА_3 ,

Адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000667 від 29.09.2015 року відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ст.368 ч.3 КК України та ОСОБА_10 за ст.ст.27 ч.3, ст.368 ч.3 КК України, клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах підзахисного ОСОБА_8 про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

Приморським райсудом м.Одеси рзглядається кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ст.368 ч.3 КК України та ОСОБА_10 за ст.ст.27 ч.3, ст.368 ч.3 КК України. В процесі розгляду справи звернувся адвокат ОСОБА_4 , діючий в інтересах ОСОБА_8 із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 16.01.2016 року по справі №522/23799/15-к, постановленої на підставі клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_11 , погодженим з прокурором відділу Одеської прокуратури ОСОБА_12 ..

В обґрунтування скарги заявник посилається на наступне.

Слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області старшим радником юстиції ОСОБА_11 за погодженням з прокурором відділу прокуратури Одеської області радником юстиції ОСОБА_12 подано клопотання про накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_8 від 15.02.2016 року.

Обвинуваченим по кримінальному провадженню №0000667, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.09.2015 року, зокрема є ОСОБА_8 який обвинувачується у тому, що він 21.09.2015 перебуваючи на посаді начальника управління податкового аудиту ДПІ у Малиновському районі м. Одеси вступив в змову з головним державним податковим-ревізором інспектором ОСОБА_9 направлену на одержання неправомірної вигоди в розмірі 5000 дол. США від ОСОБА_13 - директора ДП «Чабанка» за те, що вони зменшать суми нарахування податків по акту перевірки. Згідно злочинної домовленості було залучено посібника ОСОБА_10 , який являвся давнім знайомим ОСОБА_8 , та якого затримано при отриманні неправомірної вигоди співробітниками УВБ ДФС в Одеській області.

У клопотанні визначено, що в ході розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 має в приватній власності майно, на яке необхідно накласти арешт. Також вказано про необхідність розгляду даного клопотання без участі підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника з метою забезпечення арешту майна.

16.01.2016 р. слідчим суддею місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_14 по справі №522/23799/15-к була винесена ухвала про арешт майна. Відповідно до резолютивної частини зазначеної ухвали слідчим суддею накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді:

-Квартири АДРЕСА_1 ;

-Житлового будинку по АДРЕСА_2 ;

-2/3 квартири АДРЕСА_3 ;

Відповідно матеріалів кримінального провадження слідчим ОСОБА_11 отримано відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме:

-Реєстраційний номер майна 35953310, дата прийняття рішення про державну реєстрацію від 07.02.2012р., яке належить на правах приватної власності ОСОБА_8 на підставі свідоцтва САЕ 572119 від 25.01.2012 та знаходиться за адресою Квартира АДРЕСА_1 . Але також отримано відомості про походження майна у ОСОБА_8 яке було придбано за сприянням ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» на яке накладено обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна. Об`єктом обтяження є квартира за договором про будівництво житла від 04.02.2011 №ПЕС Ф-2 де також вказано розмір основного зобов`язання 368249 грн.

-Реєстраційний номер майна 30354728, дата прийняття рішення про державну реєстрацію від 06.05.2010р., яке належить на правах приватної власності ОСОБА_16 - дружині ОСОБА_8 на підставі свідоцтва САС 421825 від 26.03.2010 та знаходиться за адресою по АДРЕСА_2 . Але не враховано те що, по перше даний будинок належить дружині ОСОБА_8 та відповідно технічного паспорту об`єкта на будинок він побудований у 2007 році, за два роки до шлюбу зі ОСОБА_8 . Шлюб було зареєстровано між ОСОБА_8 та ОСОБА_17 відповідно до свідоцтва про шлюб 07.02.2009 року № НОМЕР_1 . Також, прокурором та слідчим не вказано в клопотанні загальну вартість майна та слідчим суддею не враховано загальну вартість нерухомого майна відповідно відомостей - 501151 грн.

-2/3 квартири АДРЕСА_3 належить на правах приватної власності ОСОБА_16 дружині ОСОБА_8 1/3 квартири на підставі свідоцтва прав власності № 740 від 14.07.1995 та ще 1/3 квартири на підставі договору дарування зареєстрованому в реєстрі за № 1-149 від 22.01.1999. Але не враховано те що, по 2/3 квартири належить дружині ОСОБА_8 та відповідно належить на првах власноті яке вона набула 1995, 1999 роках, до шлюбу зі ОСОБА_8 . Шлюб було зареєстровано між ОСОБА_8 та ОСОБА_17 відповідно до свідоцтва про шлюб 07.02.2009 року № НОМЕР_1 . Також, прокурором та слідчим не вказано в клопотанні загальну вартість майна та слідчим суддею не враховано загальну вартість.

Тобто, як вбачається з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_8 належить тільки квартира площею 65,5 кв.м. №313 про АДРЕСА_4 , яку було придбано за сприянням ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву. Інше арештоване майно належить на правах власності дружині ОСОБА_16 шлюб з якою зареєстрований 07.02.2009 року: будинок збудований у 2007 році, права приватної власності на частину квартири вона набула набагато раніше.

Застосовуючи арешт майна не враховано наслідки арешту майна для інших осіб та вимоги ст. 41 Конституції України, чим порушено права ОСОБА_16 на володіння, користування і розпоряджання своєю власністю.

Не досліджено також правові підстави накладення арешту, тобто відповідність майна до категорії, зазначених у ст.167 КПК України. Тобто, воно не є предметом кримінального правопорушення, не набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, не є доходами від вчинення кримінального правопорушення, не є майном на яке було спрямоване кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна слідчим та прокурором в порушення вимог ч.2 ст.173 КПК України, відповідно, слідчим суддею не враховано документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати; та наслідки арешту майна для інших осіб.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так заходами забезпечення кримінального провадження, які направлені на збирання доказів стороною обвинувачення, закріплені ч.2 ст.131 КПК України, є тимчасовий доступ до речей і документів, тимчасове вилучення майна, арешт майна.

Згідно із ч. 2 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В судовому засіданні заявник підтримав клопотання та просив задовольнити його в повному обсязі з наведених підстав.

Прокурор та слідчий вимоги заяви не визнали та вважають, що в задоволенні вимог клопотання про зняття арешту необхідно відмовити.

Розглянувши клопотання про скасування арешту майна, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Як встановлено судом, арешт на майно було накладено в рамках кримінального провадження №0000667 від 29.09.2015 року

Згідно з положеннями статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності юридичної особи з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову до підозрюваного чи обвинуваченого по справі. Відповідно до ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій в порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Всупереч вимог вказаної статі слідчим у своєму клопотанні не вказано жодної підстави, яка обґрунтовано свідчила про те, що зазначене майно може бути втрачено, пошкоджено чи використано таким чином, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Також, згідно вимогам ч.2 ст.167 КПК України, в якій вказаний остаточний перелік підстав для тимчасового вилучення майна та накладення арешту, основною вимогою зазначена норма Закону вимагає накладення арешту, в тому числі на грошові кошти, які були добуті злочинним шляхом, чи призначались для оплати скоєння злочину, чи були знаряддям злочину, чи пов`язані з їх незаконним обігом, чого в даному випадку не було.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Пунктом 6 р. 2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Слідчим суддею не виявлено, а прокурором не доведено існування достатніх підстав вважати, що арештоване майно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Також на час розгляду клопотання про скасування арешту майна досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню не встановлено наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Отже, на підставі викладеного вище, враховуючи те, що власником майна: житлового будинку по АДРЕСА_2 та 2/3 квартири АДРЕСА_3 , на яке накладено арешт не є особа, яка має статус підозрюваного або обвинуваченого та несе за законом матеріальну відповідальність за їх дії, суд приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах підзахисного ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 132, 167, 170-174, 303-309,350 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах підзахисного ОСОБА_8 , про скасування арешту на майно задовольнити частково.

Скасувати арешт на майно накладений Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2016 року по справі №522/23799/15-к та повернути майно власнику майна, а саме наступне майно:

-Житлового будинку по АДРЕСА_2 ;

-2/3 квартири АДРЕСА_3 ;

У задоволенні вимог заяви про скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала суду про скасування арешту підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Приморського райсуду м.Одеси ОСОБА_1

26.08.2016