печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6568/16-к
У Х В А Л А

12 квітня 2016 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0013482 від 10.11.2015р. за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст.186, ч. 1 ст. 353 КК України, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, із повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2, 3 ст.186, ч. 1 ст. 353 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
16.02.2016р. до Печерського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 у вчиненні кожним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст.186, ч. 1 ст. 353 КК України.

17.02.2016р. ухвалою суду кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та двоє невстановлених слідством осіб за попередньої змовою групою осіб вчинили наступні кримінальні правопорушення.

10.11.2015р. приблизно о 12.00 год ОСОБА_11 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та з двома невстановленими слідством особами, знаходячись в автомобілі марки «Део Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, Контрактова площа, 2-Б (Подільський район м. Києва), відкрито викрали грошові кошти ОСОБА_12 в сумі 1650 євро, що згідно з курсом валют НБУ станом на 10.11.2015 становить 40459,18 грн.

Дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб.

Також 10.11.2015р. приблизно о 17.00 год ОСОБА_11 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та двома невстановленими слідством особами, знаходячись в автомобілі марки «Део Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, бульв. Дружби Народів, 7 (Печерський район м. Києва), повторно відкрито викрали грошові кошти ОСОБА_13 в сумі 4000 доларів США, що згідно з курсом валют НБУ станом на 10.11.2015 становить 91019,74 грн, завдавши останньому значної шкоди.

Дії обвинувачених за зазначеним епізодом кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому.

Крім цього, 10.11.2015р. приблизно о 12.30 год та 17.00 год год ОСОБА_11 під час вчинення разом з ОСОБА_8 та двома невстановленими слідством особами пограбування ОСОБА_12 та ОСОБА_9 самовільно присвоїли собі владні повноваження, поєднані з вчиненням суспільно-небезпечного діяння, видаючи себе за працівників Антикорупційного бюро України, шляхом демонстрації потерпілим шкіряної книжечки з вклеєною в нею фотокарткою ОСОБА_14 на ім`я останнього, як спеціаліста Антикорупційного бюро України в м. Києві, у зв`язку з чим потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_9 сприйняли її як посвідчення працівника правоохоронного органу.

Дії обвинувачених за цим епізодом кваліфіковані за ч. 1 ст. 353 КК України як самовільне присвоєння владних повноважень.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав за необхідне призначити судовий розгляд на підставі вказаного обвинувального акту, вважаючи наявними для цього всі підстави, відповідно до КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді застави.

Обвинувачені та його захисники заперечували проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту та просили його повернути прокурору, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам, які передбачені ст. 291 КПК України, а саме, не містить формулювання обвинувачення з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими і які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні на підставі приписів ч. 1 ст. 91 КПК України.

Так, сторона захисту вважає, що при зазначенні правової кваліфікації дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2,3 ст. 186 КК України в обвинувальному акті не наведено обов`язкових кваліфікуючих ознак цього кримінального правопорушення, а саме об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Оскільки, як зазначається в обвинувальному акті, грошові суми відповідно у розмірі 3300 євро та 400 доларів США потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_9 добровільно передали невстановленій слідством особі, сторона захисту вважає, що наведення зазначених фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень свідчить про відсутність обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 КК України, а саме відкритого викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб. З посиленням на усталену практику Верховного Суду України сторона захисту приводить приклади кваліфікації таких дій за відповідними частинами ст. 190 КК України, оскільки добровільна передача майна чи права на це майно потерпілим має кваліфікуватися не як грабіж, а як шахрайство.

Одночасно сторона захисту вважає, що висунуте обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є неконкретизованим, оскільки не визначено в чому саме полягає попередня змова ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлених слідством осіб, яка роль та дії кожного з співучасників в інкримінованому вказаним особам злочину, не зазначено мотиву їх дій, а також які саме дії вчинив ОСОБА_7 10.11.2015р., що є обов`язковим при кваліфікації дій осіб щодо обвинувачення у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, в обвинувальному акті не наведено, яке саме звання службової особи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було присвоєно, та що органом досудового розслідування не здобуто доказів щодо вчинення обвинуваченими інкримінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 186, ч. 1 ст. 353 КК України, оскільки грошові кошти потерпілими передавалися обвинуваченим добровільно, що виключає склад кримінальних правопорушень.

Прокурор проти заявленого клопотання заперечував, зазначивши про обґрунтованість та конкретність висунутого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_9 , його представник адвокат ОСОБА_10 проти заявленого клопотання сторони захисту не заперечували. Потерпілий ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, поважності причин неявки суду не представив, у зв`язку з чим суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважав за необхідне розгляд кримінального провадження у попередньому судовому засіданні здійснити за його відсутністю.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту і додатків до нього, суд приходить до наступних висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Печерському районному суду м. Києва відповідно до ст. 32 КПК України. Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4-8 ч.1 або ч.2 ст. 284 КПК України або зупинення провадження, немає.

Угода в даному кримінальному провадженні станом на день проведення підготовчого судового засідання, не укладалась.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України надходження до суду обвинувального акту є підставою для проведення підготовчого судового засідання, яке є стадією кримінального процесу, на якій суд визначає можливість на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду, або повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

При цьому, обвинувачення, як передбачає п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України є твердження про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції(п.54), а також Даллос проти Угорщини (п. 47)).

В направленому на адресу суду обвинувальному акті, складеному слідчим слідчого управління ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_15 , який затверджений 12.02.2016р. прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_16 , зазначених вимог закону в повному обсязі не дотримано, оскільки він не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону.

Так, висунуте ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення є неконкретизованим, оскільки не визначено в чому саме полягає попередня змова ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлених слідством осіб, яка роль та дії кожного з співучасників в інкримінованих вказаним особам кримінальних правопорушеннях, не зазначено про наявний у співучасників умисел на відкрите заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , а також мотиву їх дій, що є обов`язковим при кваліфікації дій співучасників у вчиненні грабежу за попередньою змовою групою осіб.

В обвинувальному акті міститься посилення на домовленість ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлених слідством осіб на вчинення тяжких злочинів проти власності на території міста Києва. Однак органом досудового розслідування висунуте обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні в групі з невстановленими слідством особами за попередньою змовою грабежів.

Відповідно до ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо декілька осіб заздалегідь, тобто до початку злочину, домовились про спільне його вчинення.

Між тим, таких даних щодо вчинення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та двома невстановленими слідством особами за попередньою домовленістю грабежів відносно потерпілих, зокрема, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , обвинувальний акт не містить.

Напроти, в обвинуваченні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визначено, що кожен із них та дві невстановлені досудовим слідством особи пред`явили ОСОБА_12 посвідчення працівників Антикорупційного бюро України, почали пояснювати ОСОБА_12 , що вони є працівниками Антикорупційного бюро України та його затримано за незаконний обмін валюти і буде доставлено до відділу міліції. В подальшому обвинувачення викладено таким чином, що саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та двоє невстановлених слідством осіб, «усвідомлюючи свої злочинні наміри, направлені на відкрите заволодіння грошовими коштами» ОСОБА_12 а потім і ОСОБА_9 ,тим самим здійснюючи на потерпілих психологічний тиск, відкрито заволоділи їх грошовими коштами.

Тобто, обвинувачення взагалі не містить даних про те, що за попередньою змовою групою осіб обвинувачені разом із двома невстановленими слідством особами заздалегідь, тобто до початку кожного із злочинів, домовились про спільне його вчинення та мали умисел на відкрите заволодіння грошовими коштами потерпілих.

Крім того, за висунутим обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали «усвідомлювати», що вони вчиняють пограбування потерпілих тільки в момент, коли відкрито забрали грошові кошти у останніх, що унеможливлює кваліфікацію дій обвинувачених у вчиненні грабежу за попередньою змовою групою осіб з домовленістю заздалегідь вчинити незаконне заволодіння чужим майном відкрито, а тому обвинувачення в цій частині носить формальний характер, та оскільки не може ґрунтуватися на припущеннях, є неконкретним.

Крім того, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не наведено даних про те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та двоє невстановлених слідством осіб мали умисел саме на відкрите заволодіння чужим майном з метою збагачення за рахунок чужого майна, тобто керувалися корисливим мотивом.

Для наявності суб`єктивної сторони відкритого викрадення чужого майна має бути встановлено, що особа діяла з прямим умислом, тобто усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду, і при цьому діє відкрито. Обов`язковими суб`єктивними ознаками грабежу є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Вказані порушення вимог кримінально-процесуального закону істотно порушують право на захист обвинувачених, заважають обвинуваченим спрямувати свій захист відповідно до висунутого обвинувачення, тягнуть за собою впевненість сторони захисту в неправильності кваліфікацій дій обвинувачених за ст. 186 КК України, з приводу чого стороною захисту зазначено про це в судовому засіданні з посиленням на наявність в діях обвинувачених ознак кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами ст. 190 КК України.

Висунуте за ч. 1 ст. 353 КК України обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також є неконкретним, не узгоджується з диспозицією зазначеної норми закону, з огляду на те, що ч. 1 ст. 353 КК України передбачено кримінальну відповідальність за самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь, та частиною другою цієї статті визначена відповідальність за теж саме діяння, пов`язане з використанням форменого одягу чи службового посвідчення працівника правоохоронного органу.

За змістом висунутого обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом із двома неустановленими слідством особами самовільно присвоїли владні повноваження для вчинення суспільно-небезпечних діянь, при цьому видавали себе за працівників Антикорупційного бюро України та ОСОБА_7 демонстрував посвідчення спеціаліста Антикорупційного бюро України в м. Києві на своє ім`я.

Між тим, це обвинувачення не узгоджується за змістом обвинувачення за ч.2, 3 ст. 186 КК України, відповідно до якого всі учасники злочинної групи пред`явили потерпілим посвідчення працівників Антикорупційного бюро України, тоді як за висунутим обвинуваченням за ч. 1 ст. 353 КК України таке посвідчення за цих же обставин було пред`явлено тільки на ім`я ОСОБА_7 , та всі члени злочинної групи видавали себе за таких працівників.

З урахуванням того, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, а також вимогами ст. 10 Закону… визначений перелік осіб, які належать до працівників Національного бюро, кваліфікація дій обвинувачених щодо самовільного присвоєння владних повноважень є неконкретною, оскільки законодавчо визначено, що правоохоронними органом є Національне антикорупційне бюро України, працівники якого наділені владними повноваженнями.

Одночасно обвинувальний акт в цій частині не містить в собі даних про те, саме посвідчення якого працівника Національного антикорупційного бюро України було використане обвинуваченими для вчинення суспільно-небезпечних діянь. Обвинувачення в цій частині містить суперечливі дані про те, що використане посвідчення «Спеціаліста», «Працівника» Антикорупційного бюро України а також Антикорупційного бюро України в місті Києві, тоді як законодавчо визначено правовий статус працівника Національного антикорупційного бюро України, та саме видавання обвинуваченими себе за конкретну особу правоохоронного органу або органу влади тягне за собою кримінальну відповідальність.

Між тим, клопотання сторони захисту щодо відсутності доказів на підтвердження висунутого обвинувачення, за своїм змістом зводиться до того, що захисники внаслідок суб`єктивного тлумачення норм діючого законодавства та власної інтерпретації фактичних обставин справи, не погоджуються з об`ємом та характером висунутого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення. Проте, з`ясування вказаних обставин можливе лише шляхом всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, для прийняття відповідного процесуального рішення, що можливе лише за результатами розгляду кримінального провадження по суті, а відтак не може слугувати підставою для повернення обвинувального акту прокурору зі стадії підготовчого судового засідання.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

Враховуючи той факт, що сформульоване обвинувачення не містить всі складові елементи інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, не визначено стороною обвинувачення всіх обставин, які становлять об`єктивну та суб`єктивну сторону інкримінованих обвинуваченим діянь, у зв`язку з чим відповідно до вимог кримінально-процесуального закону ОСОБА_7 та ОСОБА_8 фактично не висунуто обвинувачення у вчиненні відповідних кримінальних правопорушень, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження та порушує право обвинувачених знати в чому їх обвинувачують та з цього приводу мати право для належного захисту від обвинувачення, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору через його невідповідність вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

У зв`язку з тим, що клопотань про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 не надійшло, та в ході досудового розслідування обвинуваченому застосований запобіжний захід у вигляді застави, слід вважати запобіжний захід обвинуваченому продовженим. Клопотань щодо застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , в судовому засіданні від прокурора не надходило.

Керуючись 314-316,369,392 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0013482 від 10.11.2015р., за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 у вчиненні кожним кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст.186, ч. 1 ст. 353 КК України, повернути прокурору.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді застави вважати продовженим.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1