Дата документу 15.07.2016
Справа № 509/697/16-к
Справа № 501/697/16-к
Провадження № 1-кп/501/117/16
У Х В А Л А
14 липня 2016 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Щотове Антрацитівського району Луганської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Зорінськ Перевальського району Луганської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Іллічівського міського суду Одеської області знаходиться вказане кримінальне провадження за яким ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та ОСОБА_10 - у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
Захисник ОСОБА_9 вніс скаргу на дії та бездіяльність прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , стверджуючи, що вона, в порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, надала доступ до матеріалів досудового розслідування, після закінчення досудового розслідування, що грубо порушило право на захист обвинувачених. Просить визнати протиправною бездіяльність прокурора ОСОБА_5 , яка полягає у не наданні доступу до матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до моменту затвердження обвинувального акта (закінчення досудового розслідування); визнати незаконними дії прокурора ОСОБА_5 , які полягають у проведенні процесуальних дій у кримінальному провадженні після затвердження обвинувального акта (закінчення досудового розслідування); просить повернути обвинувальний акт прокурору ОСОБА_5 .
Крім того, захисник ОСОБА_9 вніс клопотання про повернення обвинувального акту вказуючи на його невідповідність вимогам кримінально-процесуального законодавства та допущенні порушення з боку слідчого та прокурора, які перешкоджають призначенню справи до розгляду: не зазначено відносно кого, за версією сторони обвинувачення, вчинено «шахрайські дії» у який спосіб (шляхом обману чи зловживання довірою, де (місце), коли (час) і за яких обставин ввели в оману, тощо); доступ до матеріалів провадження, відповідно до ст. 290 КПК України, відбулось для обвинуваченого та потерпілої після затвердження обвинувального акту, що приводить до нікчемності обвинувального акту, порушує право на захист; у формулюванні обвинувачення за вказаними злочинами наводиться значна частина обставин, які відсутні у розділі викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Захисник ОСОБА_7 вніс клопотання про повернення обвинувального акту вказуючи на його невідповідність вимогам кримінально-процесуального законодавства та допущенні порушення з боку слідчого та прокурора, які перешкоджають призначенню справи до розгляду: відсутнє посилання на місце вчинення злочину; не встановлено неправомірність правочину укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; не визначено спосіб вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України; не визначено кому спричинено шкоду у особливо великих розмірах; у обвинувальному акті відсутня печатка, якою би було засвідчено підпис особи яка затвердила обвинувальний акт; відомості відносно прокурора ОСОБА_5 відсутні в ЄРДР в переліку осіб, які здійснюють повноваження прокурора по цьому кримінальному провадженню; під час вручення ОСОБА_11 повідомлення про підозру 15 лютого 2016 року слідчий ОСОБА_12 , в порушення клопотання захисника, не застосувала фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів, у зв?язку з чим вказана підозра не є дійсною, а ОСОБА_11 по справі залишається свідком; в порушення вимог ст. 293 КПК України ОСОБА_11 та захисником ОСОБА_10 захисником ОСОБА_8 - не отримано примірників обвинувального акту; в порушення вимог ст. 291 КПК України в обвинувальному акті вказано місце реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_11 ; в адресі місця проживання ОСОБА_10 наводиться найменування вулиці в смт. Іванівка Одеської області, яка не існує; обвинувальний акт складено поза строком досудового розслідування, який у встановленому законом порядку не продовжувався.
Обвинувачений ОСОБА_10 вніс клопотання про повернення обвинувального акту з огляду на те, що слідчий ОСОБА_12 , намагалася проводити процесуальні дії після попереднього повернення обвинувального акту коли він мав статус обвинуваченого, а не підозрюваного, у зв?язку з чим, проведення досудового розслідування є незаконним. Крім того, у формулюванні обвинувачення відсутнє посилання на конкретну дату вчинення злочину в якому його обвинувачують, що порушує його право на захист.
За клопотанням учасників судового провадження скарга захисника ОСОБА_9 та клопотання захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , розглядалися одночасно у зв?язку з тим, що пов`язані за обставинами, змістом та вимогами.
Захисник ОСОБА_9 в судовому засідання підтримав клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 , вказуючи, що обвинувальний акт було складено до ознайомлення його та обвинувачених з матеріалами досудового розслідування, чим порушено право на захист.
Захисник ОСОБА_8 , обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтримали скаргу та клопотання щодо повернення обвинувального акту.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_11 повідомив, що при здійсненні вручення сторонам копій обвинувального акту, йому особисто не було надано слідчим примірника, а тільки захиснику.
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення скарги та клопотання, вважаючи, їх безпідставними, зокрема: відсутність посилання на конкретні місце, дату та час вчинення злочинів пов`язано з тим, що такі відомості не встановлені; в обвинувальному акті вказано спосіб вчинення шахрайства; необхідність обов`язкового засвідчення обвинувального акту печаткою не передбачено ст. 291 КПК України; строки досудового розслідування не порушено; надання доступу до матеріалів та затвердження обвинувального акту вчинено відповідно до законодавства. У вимогах за скаргою та клопотаннями просить відмовити.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала позицію прокурора.
12 січня 2016 року повідомлено про підозру ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Вказані кримінальні провадження об`єднані прокурором ОСОБА_5 05 лютого 2016 року.
15 лютого 2016 року повідомлено про підозру ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
18 лютого 2016 року повідомлено про зміну підозри ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
23 лютого 2016 року складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20 травня 2016 року повернуто прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_13 у зв?язку з невідповідністю вимогам КПК.
21 червня 2016 року змінено раніше повідомлені підозри ОСОБА_10 та ОСОБА_11
23 червня 2016 року повідомлено обвинувачених та потерпілу про завершення досудового розслідування та відкрито сторонам кримінального провадження матеріали з якими потерпіла ОСОБА_6 ознайомлена 24 червня 2016 року, а підозрювані ОСОБА_11 та ОСОБА_10 - 29 червня 2016 року.
29 червня 2016 року обвинувальний акт з додатками надісланий до Іллічівського міського суду Одеської області.
Кримінально-процесуальним кодексом неоднозначно регулюється поняття закінчення досудового розслідування. Так, згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Згідно ч. 1 ст. 290 КПК України перед наданням доступу до матеріалів досудового розслідування прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 283 КПК України досудове розслідування закінчується, в тому числі, зверненням до суду з обвинувальним актом.
Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури визначено як завдання кримінального судочинства.
Частиною 6 статті 9 КПК України, передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього Кодексу.
Враховуючи, що після надання сторонам кримінального провадження доступу до матеріалів досудового розслідування, а після складання обвинувального акту здійснюється вручення його відповідним особам, що є різновидом процесуальної дії, то, на думку колегії суддів, зверненням до суду з обвинувальним актом закінчується досудове розслідування та припиняються строки його дії. Саме у такому випадку виключається можливість зловживання органами досудового розслідування щодо безпідставного затримання направлення обвинувального акту до суду після його складання, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. 1 ст. 2 КПК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження 23 червня 2016 року потерпілу, обвинувачених та захисників повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування з визначенням строку ознайомлення до 29 червня 2016 року, включно (при чому з 25 по 28 червня 2016 року вихідні дні).
Разом з тим, в той же день, 23 червня 2016 року, слідчий ОСОБА_12 склала вказаний обвинувальний акт, а прокурор ОСОБА_5 його затвердила.
Згідно чч.1,2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
За змістом ч. 6 ст. 290 КПК України під час доступу до матеріалів досудового розслідування, слідчий та прокурор, використовують цю процесуальну дію для отримання від сторони захисту речових доказів або їх частин, документів або копії з них, якщо сторона захисту має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.
Належне використання цих прав слідчим, прокурором сприяє повноті досудового розслідування, неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, виявлення обставин, що виправдовують підозрюваного, і, як наслідок, складання обґрунтованого обвинувального акту.
Не надання можливості обвинуваченому до складення обвинувального акту ознайомитися з матеріалами кримінального провадження грубо порушує загальні засади кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність (ст.ст.7-9 КПК України).
На думку колегії суддів, після надання права на доступ до матеріалів кримінального провадження, раптове та стрімке затвердження обвинувального акту, що призвело до обмеження права на захист на стадії досудового розслідування, свідчить про ухилення слідчого та прокурора від виконання обов`язку всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного (ч. 2 ст. 9 КПК України), а усунення можливих недоліків та неповноти досудового слідства намагаються перекласти на стадію судового розгляду у суді.
Зокрема, про такий підхід свідчить постанова прокурора ОСОБА_5 від 23 червня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту від 22 червня 2016 року у проведенні певних процесуальних дій (витребування доказів, проведення додаткової експертизи, допит певних осіб, в тому числі, одночасний) з посиланням на можливість зробити захисту це самостійно та з врахуванням того, що обвинувальний акт вже затверджено.
Суттєво, що супровідний лист на адресу захисника ОСОБА_9 до вказаної постанови від 23 червня 2016 року, зареєстрований в Іллічівській місцевій прокуратурі напередодні - 22 червня 2016 року і ця ж дата відображена на поштовому конверті.
Судом критично оцінюються твердження захисника ОСОБА_7 щодо відсутності фіксації процесуальних дій із застосуванням технічних засобів.
Так, 11 лютого 2016 року захисник ОСОБА_7 звернувся до слідчого ОСОБА_12 з письмовим клопотанням про здійснення фіксації процесуальних дій за участю ОСОБА_11 із застосуванням технічних засобів.
Згідно чч. 1,2 ст. 107 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію; за клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим; застосування технічних засобів фіксування процесуальної дії заздалегідь повідомляються особи, які беруть участь у процесуальній дії.
Із змісту вказаних норм вбачається, що рішення про застосування технічних засобів повинно прийматися на кожну процесуальну дію окремо, що вимагає внесення відповідного клопотання. Право на таке клопотання повинно роз`яснюватися перед початком кожної процесуальної дії її учасникам. В день коли захисник ОСОБА_7 звернувся з цим клопотанням процесуальні дії не вчинялися. З огляду на те, що захисником не наводяться звернення з відповідними клопотаннями перед конкретними процесуальними діями, відсутні докази відмови у застосуванні фіксації конкретної процесуальної дії за допомогою технічних засобів, зауваження захисника ОСОБА_7 є хибними.
Також хибними є твердження захисника ОСОБА_7 , що у формулюванні обвинувачення не визначено кому спричинено шкоду у особливо великих розмірах.
Твердження захисника ОСОБА_7 , що відсутні в ЄРДР відомості відносно прокурора ОСОБА_5 в переліку осіб, які здійснюють повноваження прокурора по цьому кримінальному провадженню, спростовуються відповідним витягом, свідоцтвом про шлюб, наказом прокурора Одеської області.
В обвинувальному акті вказано адреса фактичного проживання обвинуваченого ОСОБА_10 , встановленого за його паспортом, а наявність в неї вулиці, яка перейменована під час досудового розслідування, не може вважатися порушенням, яке перешкоджає розгляду справи.
Те ж стосується строків досудового розслідування. Так, аналіз реєстру матеріалів досудового розслідування свідчить про те, що досудове розслідування, за виключенням періоду знаходження провадження у суді, тривало менше двох місяців, у зв?язку з чим, твердження сторони захисту про порушення строків досудового розслідування є безпідставними.
З розписки про вручення копії обвинувального акту підозрюваному ОСОБА_11 вбачається запис вчинений ОСОБА_11 , що він обвинувальний акт не отримав, а за підписами двох понятих наводиться, що отримав.
Свідок ОСОБА_14 , допитаний в судовому засіданні показав, що в якості понятого був присутній при проведенні вручення слідчим ОСОБА_12 копі обвинувального акту підозрюваному ОСОБА_11 , який не було вручено з огляду на те, що той відмовлявся. Слідчий перешкоджала ОСОБА_11 викладати письмові заперечення на розписці про отримання копії обвинувального акту.
За аналізом вказаних обставин, колегія приходить до висновку, що відмова від отримання обвинувального акту не може свідчити про порушення права підозрюваного на його отримання. Разом з тим, обвинувальний акт, який слідчий пропонує стороні провадження отримати, має відповідати вимогам КПК.
Наказом Генерального прокурора України № 103 від 24 лютого 2016 року була затверджена Інструкція з діловодства в органах прокуратури України.
У відповідності до п. 9.5.1 вказаної Інструкції, засвідчення документів здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставлення печатки.
Також, згідно з п.18.2.1 цієї ж Інструкції, процесуальні документи, які складені в органах прокуратури посвідчуються та завіряються печатками.
Відповідно до Додатку 61 Інструкції, процесуальні документи повинні засвідчуватись гербовою печаткою прокурором, який здійснював процесуальне керівництво.
Також, відповідно до п.п. 1.12, 1.16 Інструкції, її вимоги обов`язкові для кожного працівника прокуратури та порушення вимог цієї Інструкції тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.
Твердження прокурора ОСОБА_5 , що ст. 291 КПК України не передбачена наявність на обвинувальному акті гербової печатки, суд вважає не обґрунтованими, оскільки ст. 291 КПК України встановлює дві процесуальні дії щодо складання обвинувального акту, а саме, його підписання, а також його затвердження.
Таким чином, обвинувальний акт який не місить оригінального відбитку печатки органу прокуратури не відповідає вимогам КПК України та вручення такого примірника або пропозиція його отримати є порушенням прав відповідної особи.
З цього приводу, твердження захисника ОСОБА_7 щодо відсутності у обвинувальному акті оригінального відбитку печатки органу прокуратури, підтверджується в частині примірників отриманих ним особисто, обвинуваченим ОСОБА_10 та захисником ОСОБА_9 .
Судом критично оцінюються твердження обвинувачених та захисника ОСОБА_7 , що після повернення обвинувального акту Глазкови мали статус обвинувачених, що нібито перешкоджало слідчому проводити слідчі дії та змінювати відносно них підозру.
Встановлено, що попередній обвинувальний акт відносно ОСОБА_13 повернуто прокурору ухвалою суду у зв?язку з невідповідністю його вимогам КПК.
Згідно ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу. При цьому законодавець поняття «обвинувачений» ототожнює з «підсудний». Тобто статус обвинуваченого особа набуває не з моменту вручення йому обвинувального акту, а після отримання обвинувального акту судом та призначення справи до попереднього судового засідання.
З огляду на це, повернення обвинувального акту фактично припиняє його дію та особа втрачає статус обвинуваченого (підсудного) та прийняття окремого процесуального документу для зміни цього статусу не потрібно.
У даному випадку з набуттям чинності ухвали про повернення обвинувального акту ОСОБА_10 та ОСОБА_11 набули статусу підозрюваних, що надавало можливість продовжити досудове розслідування.
При дослідженні питання викладення місця або часу вчинення злочину, суд виходить з наступного. Посилання в обвинувальному акті на не встановлення місця або часу вчинення злочину не є відсутністю вказаних відомостей, а визначає їх наявний обсяг який стверджується стороною обвинувачення, як доведений. Таке викладення є недоліком результатів досудового розслідування, а не порушенням при складанні обвинувального акту. Ці питання повинні з`ясовуватися під час судового розгляду.
Судом також встановлено, що у формулюванні обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за вказаними злочинами наводиться значна частина обставин, які відсутні у розділі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зокрема: обставини виготовлення та використання підробленого документу, конкретні дії щодо заволодіння майном потерпілої, обставини завдяки яким було викрито злочини в яких обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Крім того, у формулюванні обвинувачення ОСОБА_10 відсутнє визначення способу вчинення шахрайських дій, в той час, коли у правовій кваліфікації наводиться зловживання довірою.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пєлісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Допущені порушення під час надання доступу до матеріалів, складання та вручення обвинувального акту, явно порушує права обвинувачених на захист та є перешкодою для призначення судового розгляду.
Відповідно до положень ст.7 KПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.
За таких обставин колегія суддів вважає, що скарга захисника ОСОБА_9 підлягає задоволенню в частині встановлення бездіяльності прокурора ОСОБА_5 щодо не надання доступу до матеріалів досудового розслідування до затвердження обвинувального акту.
Що стосується вимог про визнання протиправними дії прокурора ОСОБА_5 щодо проведення процесуальних дій - надання доступу до матеріалів досудового розслідування - після затвердження обвинувального акту, як після закінчення досудового розслідування, колегія суддів вважає, що ці вимоги також підлягають задоволенню частково.
З огляду вищевикладеного обґрунтування, протиправними діями прокурора ОСОБА_5 визначається проведення процесуальних дій - надання доступу до матеріалів досудового розслідування - після затвердження обвинувального акту.
За таких обставин суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору ОСОБА_5 , як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Прокурором ОСОБА_5 внесено клопотання про накладення арешту на майно підозрюваних ОСОБА_13 . Враховуючи, що суд повертає обвинувальний акт, вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, відповідно до ст. 315 КПК України не здійснюється, розгляд вказаних клопотань не підлягає розгляду та повертаються прокуророві.
Керуючись ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ст.ст.2,7,8,9,110,283,290,291,293,314,315 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Скаргу адвоката ОСОБА_9 на бездіяльність та дії прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Клопотання захисника ОСОБА_7 , щодо повернення обвинувального акту - задовольнити.
Клопотання захисника ОСОБА_9 , щодо повернення обвинувального акту - задовольнити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 , щодо повернення обвинувального акту - залишити без задоволення.
Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, повернути прокурору Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 .
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про накладення арешту на майно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 - повернути.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення, а для осіб які не були присутні при оголошенні в той же строк з моменту отримання копії цієї ухвали.
Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3