Справа № 522/1665/16-к
Провадження № 1-«кс»/522/1625/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2016 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
Під час розслідування вище вказаного кримінального провадження встановлено, що протягом 2013 2014 років на територію України здійснювалось ввезення нафтопродуктів під приводом подальшого їх транзиту, які в дійсності реалізовувались в межах держави без сплати належних податків, зборів і платежів.
У вказаній злочинній схемі використовувались підконтрольні ОСОБА_5 суб`єкти підприємницької діяльності, зокрема
ТОВ «Зовнітрансгаз», ТОВ «Цикловаст», ДП «Петрол» ПМП «Петрол-ФОРВАРДІНГ», ПП «Фірма «Армада-Плюс», ТОВ «Всеукраїнський промисловий союз», через які на територію України ввозились нафтопродукти, які згідно фіктивних документів, начебто, експортувалися в режимі «реекспорт», за межі митної території України.
Фактично ввезені на територію України нафтопродукти зберігались на нафтобазах митних складах, орендованих вище вказаними підприємствами імпортерами та розташованих у Кіровоградській, Луганській, Рівненській, Черкаській, Одеській, Київській, Харківській та Хмельницькій областях, з яких реалізовувались вітчизняним споживачам від імені компаній ТОВ «ГазУкраїна - 2009», а в подальшому ТОВ «ГазУкраїна 2020», представництво «Сопрема Трейдінг ЛТД», ТОВ «Торговий дім «ВЕТЕК» на загальну суму близько 36 млрд. грн.
Крім того, у вище вказаній злочинній схемі були задіяні офшорні компанії «SOPREMA TRADING LTD», «KSANDRO ENTERPRISE», «PROSPERITI DEVELOPMENT S.A.», через які здійснювалось придбання нафтопродуктів у іноземних підприємств виробників в Білорусії, Росії, Румунії, Болгарії, Греції тощо, а також їх фіктивне вивезення за територію України.
Відповідно до пункту 28 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104, встановлено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінально-процесуальному кодексу України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду. Умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.
Таким чином, зберігання вказаного майна має здійснюватися виключно спеціалізованими підприємствами, які мають технологічні можливості забезпечення відповідних умов зберігання такого майна, з метою підтримання його технологічного стану. Таким підприємством є Державне підприємство «Укртранснафтопродукт».
В судове засідання слідчий, прокурор та представник власник майна не з`явились, причину неявки суду не сповістили.
Розглянувши клопотання слідчого, ознайомившись з матеріалами клопотання та додатками, вважаю необхідним у задоволенні клопотання слідчого про накладання арешту відмовити з наступних підстав.
Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до вимог ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Виходячи із положень ст. 22 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін, яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Тобто, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити особисту явку та подання доказів.
Однак, а ні слідчий який звернувся до суду з клопотанням, а ні прокурор яким погоджено клопотання в судове засідання не з`явились.
Таким чином, неявка без поважної причини сторони кримінального провадження, якою подане клопотання про арешт майна, свідчить про фактичне невиконання обов`язку довести обставини, передбачені ст. 173 КПК України, що позбавляє можливості повно та всебічно з`ясувати сукупність обставин, необхідних для вирішення питання про арешт майна, що також є підставою для відмови у задоволенні такого клопотання.
Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що слідчим не доведені достатні підстави, передбачені ст. 173 КПК України, для щодо вирішення питання про арешт майна, а тому зазначене клопотання задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 22, 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, -
Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя
12.02.2016