Справа № 286/2472/16-к
У Х В А Л А
23 вересня 2016 року м. Овруч
Слідчий суддя Овруцького районного суду в Житомирській області ОСОБА_1 ,
з секретарем ОСОБА_2 ,
за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ :
В судове засідання слідчий не з`явився. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав, просив її задоволити, з мотивів у ній наведених.
Згідно з ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
У відповідності до ч.ч.1, 2, 6 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу (верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, тощо).
Статтею 40 КПК України визначено обсяг повноважень слідчого органу досудового розслідування та зокрема передбачено, що слідчий уповноважений: починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом. (п.п.1, 2, 5, 8, 9 ч.1 ст.40). При цьому встановлено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого (ч.5 ст.40).
Статтею 91 КПК України визначено перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Згідно з ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Статтею ст.56 КПК України, якою визначено обсяг прав потерпілого, зокрема передбачено, що протягом кримінального провадження потерпілий має право заявляти клопотання, оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом (п.п.4, 7 ч.1 ст.56). Відповідно до ст.58 КПК України представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути зокрема її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами; представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику (ч.ч.2, 4 ст.58).
У відповідності до ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.
Статтею 220 КПК України встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
У поданому 14.09.2016 року до Овруцького ВП клопотанні представник потерпілої юридичної особи просив слідчого здійснити вилучення в ТзОВ «Великохайчанське» ключів та технічної документації на тракторну техніку, а також тракторної техніки СГ «Великохайчанське» згідно з переліком та провести (призначити) автотоварознавчу експертизу вилученої техніки.
Слідчим суддею встановлено, що слідчий органу досудового розслідування розглянув клопотання представника потерпілої особи з дотриманням передбаченого ст.220 КПК України строку та порядку його розгляду. Щодо суті подано особою до слідчого клопотання та вирішення постановлених у ньому питань, то слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Види та порядок здійснення слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування встановлено главою 20 розділу ІІІ Кримінального процесуального кодексу України (ст.ст.223-245 КПК України). Нормами глави 20 КПК не передбачено такого виду слідчої дії як вилучення речей, майна, документів. Статтею 242 КПК України передбачено підстави проведення експертизи.
Розділом ІІ КПК України врегульовано заходи забезпечення кримінального провадження (ст.ст.131-212 КПК). Відповідно до ст.131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є зокрема тимчасовий доступ до речей і документів, тимчасове вилучення майна, арешт майна (п.п.5, 6, 7 ч.2 ст.131, ст.ст.159-175 КПК). Згідно з ч.1 ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч.1). Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч.2).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Відповідно до ст.ст.234-327 КПК України такі слідчі дії, як обшук та огляд володіння особи здійснюються на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на їх проведення, постановленої за результати розгляду відповідного клопотання прокурора або слідчого, за погодженням з прокурором.
Проаналізувавши наведені процесуальні норми у їх сукупності та взаємозв`язку між собою, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчий під час досудового розслідування не наділений повноваженнями самостійно здійснювати вилучення майна, як захід забезпечення кримінального провадження, не у випадку законного затримання ним особи та поза межами слідчих дій обшуку та огляду володіння особи, які здійснюються лише з дозволу слідчого судді, наданого ухвалою на підставі вмотивованого клопотання слідчого чи прокурора, заявленого у відповідному процесуальному порядку. Відтак, процесуальних підстав задоволити вимогу представника потерпілої особи про вилучення майна, речей та документів на момент заявлення ним клопотання у слідчого не було. А отже, вимога про призначення автотоварознавчої експертизи ситуативно також не підлягає задоволенню, як похідна, оскільки провести експертизу за відсутності об`єктів дослідження не видається можливим. Таким чином, підстави для скасування оскаржуваної постанови слідчого та зобов`язання слідчого провести вилучення майна, речей та документів і призначити експертизу цього майна відсутні.
Проте слідчим суддею оглядом матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчий за погодженням із прокурором для повноти слідства у цьому кримінальному провадженні із клопотаннями про тимчасовий доступ до речей і документів, які знаходяться у володінні ТОВ «Великохайчанське», про надання дозволу на обшук чи огляд володіння особи, з метою відшукання та вилучення майна, одержаного внаслідок вчинення кримінального правопорушення, до слідчого судді у встановленому КПК України порядку не звертався, так як лише у випадку задоволення слідчим суддею таких клопотань слідчого із відповідним застереженням він матиме повноваження на вилучення майна.
Однак на даному етапі досудового розслідування представник потерпілої особи відповідно до ст.56 КПК України не позбавлений права звернутись до слідчого чи процесуального прокурора із клопотанням щодо ініціювання проведення слідчих дій обшуку чи огляду володіння особи із застосуванням передбачених КПК України заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді.
Тому керуючись ст.ст.306, 307, 309, 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -
УХВАЛИВ:
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя
ОСОБА_1