АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/474/16 Справа № 204/8075/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000642 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.2 ст. 189, ч.1 ст.353 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимий :

-11 березня 2005 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст.115, ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.194, ч.3 ст. 289, 69, 70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 05.08.2011 року умовно-достроково на не відбутий строк 2 роки 4 місяці 22 дні, -

засуджений за ч.2 ст. 189, ч.1 ст.353 КК України із застосуванням ст.. 70 КК України до 4 років позбавлення волі та від відбування призначеного покарання звільнений на підставі ст.. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки. Судом також вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він в 2014 році, більш точна дата не встановлена, вступив у попередню змову з ОСОБА_10 , відносно якого матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, та невстановленою особою, з метою вчинення злочину, пов`язаного з вимаганням грошових коштів. Згідно розробленого учасниками групи плану та розподілу ролей, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за допомогою всесвітньої мережі «Інтернет» на сайті знайомства мали намір розміщувати об`яви від імені молодих дівчат з пропозицією знайомства та підшукувати чоловіків, яким в подальшому пропонувати зустріч в межах міста Дніпропетровська. Під час зустрічі чоловіків та дівчат, учасники групи використовуючи надуманий привід, представляючись працівниками правоохоронних органів, мали намір звинувачувати чоловіків в розбещенні малолітніх. В подальшому використовуючи вказаний привід вимагати від чоловіків передачу їм грошових коштів. Приблизно в третій декаді вересня 2014 року, ОСОБА_11 під приводом допомоги громадській організації в боротьбі з педофілами, не усвідомлюючи злочинний умисел ОСОБА_9 та ОСОБА_10 направлений на вимагання грошових коштів, розмістив в розділі знайомств Інтернет сайту «Mail.ru» анкету з даними дівчини на ім`я « ОСОБА_12 ».

В період часу з 26.09.2014 року по 03.10.2014 року потерпілий ОСОБА_13 з метою знайомства вів переписку з останньою, в процесі якої користувач « ОСОБА_12 » запропонувала останньому зустріч біля продуктового магазину, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 1. 03.10.2014 року близько 12 години, ОСОБА_13 зустрівся з неповнолітньою ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . В той же час, ОСОБА_9 діючи разом з ОСОБА_10 та невстановленою особою, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, маючи умисел на самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаний із вчиненням суспільно небезпечного діяння, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів, підійшли до потерпілого ОСОБА_13 , представились працівниками прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська, пред`явили документ, який ОСОБА_13 сприйняв як службове посвідчення працівника правоохоронного органу, запропонували ОСОБА_13 сісти до автомобіля «Опель Вектра», який знаходився в користуванні ОСОБА_10 . Далі, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інша невстановлена особа, діючи за попередньою змовою групою осіб, застосовуючи образи, погрози застосування насильства, звинуватили ОСОБА_13 в розбещенні неповнолітніх, при цьому невстановлена особа демонструвала потерпілому Кримінальний кодекс та погрожувала довгостроковим ув`язненням за нібито злочинні дії ОСОБА_13 . При цьому, ОСОБА_9 разом з вказаними особами висунули вимогу потерпілому ОСОБА_13 про передачу їм грошових коштів в сумі 3 000 доларів США, що станом на дату вчинення злочину становило 38 820 гривень. У випадку відмови погрожували застосувати до потерпілого ОСОБА_13 та його близьких родичів насильство. В подальшому, зазначені особи проїхали на вказаному автомобілі на пр. Карла Маркса, 95 у м. Дніпропетровську, де продовжили реалізовувати свій злочинний умисел, висловлюючи потерпілому вимоги про передачу грошових коштів протягом 30 хвилин та погрожуючи застосуванням насильства. Знаходячись під погрозою застосування фізичного насильства, отримуючи образи, потерпілий був змушений погодитись на передачу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншій невстановленій особі грошових коштів у розмірі 3 000 доларів США. Отримавши згоду потерпілого на передачу грошових коштів, ОСОБА_9 діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 та іншою невстановленою особою, 03.10.2014 року у вечірній час, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , отримав від ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 3 000 доларів США, що станом на 03.10.2014 року становило 38 820 гривень, які в подальшому розподілили між учасниками злочинної групи.

Злочинними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншої невстановленої особи потерпілому ОСОБА_13 заподіяно матеріальну шкоду в сумі 38 820 гривень.

В апеляції:
- прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 189, ч.1 ст. 353 КК України і призначити покарання за ч.2 ст. 189 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 353 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки. У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Заперечень на дану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які, кожен окремо, заперечували проти апеляції прокурора та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження в межах апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію прокурора залишити без задоволення з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_9 у скоєнні злочинів, за які він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст.189 КК України вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмеження прав, свобод або законних інтересів цих осіб (вимагання), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, за ч.1 ст. 353 КК України - самовільне присвоєння владних повноважень, поєднаних із вчиненням суспільно небезпечного діяння, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання вини обвинуваченим, відшкодування завданої потерпілому матеріальної шкоди, позитивну характеристику, наявність на утриманні неповнолітнього сина та батька інваліда першої групи. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки із застосуванням ст.. 75,76 КК України, тобто звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується на таких підставах.

Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином , призначивши покарання в межах санкції статті.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_9 за вчинення вищезазначених злочинів суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання з урахуванням положень ст. 70 КК України у вигляді позбавлення волі без його реального відбуття.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені відповідними документами, а саме показаннями самого обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_13 , протоколом проведення слідчого експерименту від 17.01.2015 року, протоколом пред`явлення речей для впізнання від 17.03.2015 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.05.2015 року речовими доказами тощо. Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані по особу ОСОБА_9 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через застосування ст. 75,76 КК України є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.404, ст.405, ст.407, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.2 ст. 189, ч.1 ст.353 КК України без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4