Справа №585/2505/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/516/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 25.12.2001 року ОСОБА_8 засуджений за ч.3 ст.142, п.п. «а», «е», «і», «з» ст.93, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

Ухвалою колегії суддів судової палати Верховного Суду України з розгляду кримінальних справ від 16.07.2002 року вирок суду щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_8 звернувся з заявою до суду про приведення у відповідність до діючого законодавства України вказаний вище вирок в частині його засудження до довічного позбавлення волі за п.п. «а», «е», «і», «з» ст.93 КК України (в редакції 1960 року) і, застосувавши ч.4 ст. 5 КК України, зменшити йому покарання з довічного позбавлення волі до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2016 року було відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду як незаконну та винести нову ухвалу, якою замінити призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі. На обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що під час судового провадження ним було доведено у повному обсязі доводи заяви з наданням юридичної аргументації, посиланням на докази, зокрема, на норми законодавства України, національну та міжнародну судову практику, які судом повністю були проігноровані, що є неповнотою судового розгляду. Також апелянт зазначає, що суд виносячи своє рішення послався на Рішення КСУ від 26.01.2011 року, однак допустив підміну понять, що містяться в ньому. Апелянт зазначає, що з огляду на види покарань, які існували в Законі України про кримінальну відповідальність, що діяли з дня скоєння злочинів до постановлення вироку, суд повинен був привести його у відповідність із заміною довічного позбавлення волі на вид покарання позбавлення волі, який діяв на час скоєння злочинів та, який є більш м`яким покаранням. Крім того, апелянт письмово клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної ухвали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважаючи оскаржувану ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 та замінити йому покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на 15 років, звільнивши останнього з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям строку покарання. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на норми законодавства України та міжнародного законодавства, яких, на його думку, суд при прийнятті свого рішення не врахував. Захисник зазначає, що рішенням КСУ від 29.12.1999 року положення КК України про смертну кару визнані неконституційними і втратили чинність з дня ухвалення відповідного рішення, а тому враховуючи ст.58 Конституції України, норми КК України, вважає, що з часу прийняття КСУ вказаного рішення, було пом`якшено покарання за ст.93 КК України (1960 року) з довічного позбавлення волі до позбавлення волі строком на 15 років, і таке пом`якшення покарання поширюється і на випадки вчинення ОСОБА_8 злочинів 04 та 30 листопада 1999 року, оскільки з урахуванням положень про зворотну дію у часі закону, який пом`якшує покарання, внаслідок прийняття вказаного рішення, санкцію ст.93 КК України (1960 року) слід було розцінювати як таку, що не передбачає смертної кари.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила таке :

Так, законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом (частини перша, третя статті 3 Кодексу 2001 року).

Відповідно до вимог ч.4 статті 5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 у листопаді 1999 року вчинив діяння, кваліфіковане за пунктами «а», «е», «і», «з» ст. 93 КК України 1960 року.

Відповідно до положень ст. 93 КК України (в редакції закону 1960 року), на момент вчинення ОСОБА_8 зазначеного злочину - умисне вбивство при обтяжуючих обставинах було встановлено покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років або смертна кара.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року було визнано неконституційність існування і застосування в Україні виключної міри покарання - смертної кари.

У зв`язку з цим, 22.02.2000 року до 93 КК України (в редакції 1960 року) внесено зміни відповідно до Закону України №1483-11 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» в частині зміни виду покарання зі «смертної кари» на «довічне позбавлення волі».

25.12.2001 року вироком Апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_8 було призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого суд перешої інстанції вірно послався на Рішення Конституційного Суду України від 26 січня 2011 року , згідно якого Конституційний Суд України виходив з того, що з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 29 грудня 1999 року і до набрання чинності Законом № 1483 існував проміжок часу, протягом якого Верховна Рада України приймала рішення щодо внесення змін до Кодексу 1960 року стосовно заміни смертної кари іншим видом покарання - довічним позбавленням волі. Цей проміжок був обумовлений неодночасною втратою чинності положеннями Кодексу 1960 року щодо смертної кари і набранням чинності Законом № 1483 стосовно встановлення нового виду покарання та виник у результаті здійснення Конституційним Судом України контролю за відповідністю Конституції України положень Кодексу 1960 року щодо смертної кари. Однак наявність зазначеного проміжку не означає, що існуючі на той час відповідні санкції статей Кодексу 1960 року втратили альтернативний характер та передбачали лише покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років.

Крім того, після Рішення від 29 грудня 1999 року Кодекс 1960 року не став новим законом, що пом`якшував кримінальну відповідальність осіб за вчинення особливо тяжких злочинів, оскільки в ч.4 ст.5 КК України 2001 року йдеться про можливість зміни тільки іншим законом про кримінальну відповідальність, а не Рішенням Конституційного Суду України, який повноважний лише визнавати неконституційними положення закону про кримінальну відповідальність.

Новий вид кримінального покарання - довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно зі смертною карою.

Положення Кримінального кодексу України 1960 року зі змінами, внесеними Законом України від 22 лютого 2000 року № 1483-111, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність особи і мають зворотну дію в часі, тобто поширюються на осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини, передбачені Кримінальним кодексом України 1960 року, у тому числі і на осіб, засуджених до смертної кари, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального, кримінально-процесуального кодексу України».

Таким чином, суд першої інстанції, керуючись нормами кримінального та процесуального права, правовими позиціями Конституційного Суду України, викладених у відповідних Рішеннях правильно та обґрунтовано послався на вказані обставини та правомірно відмовив засудженому у задоволенні його клопотання про заміну призначеного судом покарання, тому твердження ОСОБА_8 в його апеляційній скарзі про те, що судом були проігноровані норми законодавства України, національна та міжнародна судова практика, і що суд виносячи своє рішення послався на Рішення КСУ від 26.01.2011 року, однак допустив підміну понять, що містяться в ньому є безпідставними.

Також колегія суддів не вбачає підстав і для задоволення апеляційної скарги захисника, оскільки всі твердження, на які посилається захисник були предметом розгляду і дослідження в суді першої інстанції.

Що стосується клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, то ознайомившись з матеріалами провадження, а саме ухвалою суду від 06.04.2016 року, повідомленням про вручення засудженому зазначеної ухвали та з датою відправки апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження засудженим не був пропущений.

Враховуючи наведене, колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни чи скасування судового рішення, у зв`язку з чим підстав для задоволення апеляційних скарг засудженого та його захисника не вбачається.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі, залишити без зміни, а апеляційній скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала набуває законної сили негайно і може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.