УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/2064/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2016 року, -
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2016 року на підставі ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України відмовлено за безпідставністю у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання.
В ухвалі суду зазначено, що на розгляд до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
ОСОБА_8 засуджений 11.12.2006 року Апеляційним судом Київської області за ст.ст. 115 ч.2 п.п.6, 12, 262 ч.2, 289 ч.2, 70 ч.1 КК України на 15 років позбавлення волі. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 20.05.2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язення з 26.11.2005 року по 15.03.2007 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку: 29.11.2005 року Кінець строку: 09.08.2019 року.
Приймаючи рішення суд врахував те, що ОСОБА_8 з 29 серпня 2013 року відбуває покарання в Райківській виправній колонії № 73. За період відбування покарання характеризується добре, працевлаштований на виробництві колонії різноробочим по ремонту автомобілів. До роботи ставиться сумлінно. За весь період відбування покарання має 17 заохочень, з них п`ять разів заохочувався в РВК № 73. Вину у вчиненні злочину визнав повністю. Проте, за час відбування покарання ОСОБА_8 допустив 10 порушень вимог режиму тримання, за що 7 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, 3 рази проводились бесіди виховного характеру, відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, до закінчення строку покарання залишається значний термін, адміністрація виправної установи не дійшла висновку, що засуджений довів своє виправлення. Представник Райківської виправної колонії № 73 та прокурор заперечували проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_8 , тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , вважає рішення суду необґрунтованим та незаконним, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Вказує, що своє виправленням від довів визнанням вини у вчиненні злочинів, за які його було засуджено, ставленням до праці, наявністю численних заохочень від адміністрації установи відбування покарання. Наголошує, що обставини, на які послався суд при прийнятті оскаржуваного рішення не можуть братись до уваги при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення.
Заслухавши доповідача, думку засудженого та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, міркування прокурора про відсутність підстав для її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
З ухвали суду вбачається, що він приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 раніше судимий: 01.08.1996 року за ст.ст. 140 ч.2, 46-1 КК України на 2 роки позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік; 21.04.2000 року за ст.ст. 141 ч.1, 45 КК України на 1 рік позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, штраф 680 грн.; 07.08.2002 року за ст. 185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений 08.09.2004 року умовно-достроково на 10 місяців 29 днів. Останній раз засуджений 11.12.2006 року Апеляційним судом Київської області за ст.ст. 115 ч.2 п.п.6, 12, 262 ч.2, 289 ч.2, 70 ч.1 КК України на 15 років позбавлення волі. Початок строку: 29.11.2005 року. Кінець строку: 09.08.2019 року.
Місцевим судом враховано, що засуджений ОСОБА_8 за період відбування покарання характеризується добре, працевлаштований на виробництві колонії різноробочим по ремонту автомобілів. До роботи ставиться сумлінно. За весь період відбування покарання має 17 заохочень, з них п`ять разів заохочувався в РВК № 73. Вину у вчиненні злочину визнав повністю. Проте, за час відбування покарання ОСОБА_8 допустив 10 порушень вимог режиму тримання, за що 7 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, 3 рази проводились бесіди виховного характеру, відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, до закінчення строку покарання залишається значний термін, адміністрація виправної установи дійшла висновку, що засуджений не довів своє виправлення.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч. 3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.
Статтею 130 КВК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначено як один з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі. Правом застосування заходів заохочення до засуджених, згідно ст. 135 ч.1 КВК України, користуються начальник колонії, а також його прямі начальники.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст. 154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.
Проте, місцевим судом в ухвалі зазначено, що адміністрація виправної установи не дійшла висновку, що засуджений довів своє виправлення.
Крім того, згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_8 , останній за час відбування покарання допустив 10 порушень вимог режиму тримання, за що 7 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності (а.с.10).
Апеляційний суд вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_8 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого, яка б вказувала на доведення виправлення засудженого та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.
Також, апеляційний суд відмічає, що для умовно-дострокового звільнення засудженого необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаної заяви засудженого ОСОБА_8 без задоволення.
На підставі викладеного, ухвала суду щодо ОСОБА_8 є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування чи зміни не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2016 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення, - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :