АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/1348/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/147/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого, цивільного відповідача ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих, цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого Яреми на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2015 року, -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Червоноград Сокальського району Львівської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , -
визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 19 вересня 2015 року, та на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зараховано термін його попереднього ув`язнення, з 19 вересня 2015 року по 02 лютого 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, продовжено до 01 червня 2016 року.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 в її користь 18 178грн. 89 коп. матеріальної шкоди та 500 000грн. моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 в її користь 300 000грн. моральної шкоди.
Вирішено долю речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати на загальну суму 7 683, 40 грн. за проведення експертиз.
Згідно вироку суду, 13 вересня 2015 року біля 05 години 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN T4», д.р.н. НОМЕР_1 , автодорогою від с. Глибочок до с. Олексинці Борщівського району Тернопільської області, в порушення вимог пунктів 2.3 (б,д); 11.3; 12.2.; 12.3 ПДР України не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, в темну пору доби, рухався зі швидкістю 70-80 км/год., займаючи одночасно дві смуги, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода та вжити заходів до повної зупинки автомобіля, ОСОБА_7 несвоєчасно застосував гальмування, внаслідок чого вчинив наїзд передньою частиною керованого ним транспортного засобу на потерпілого ОСОБА_12 , який рухався проїзною частиною дороги, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 (б,д); 11.3; 12.2.; 12.3 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті неповнолітньому потерпілому ОСОБА_12 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Борщівського районного суду від 02.02.2016р. скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України більш м`яке покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити частково та стягнути в їх користь по 100 000грн. моральної шкоди.
Вважає даний вирок упередженим, необгрунтованим та незаконним. Вирок суду підлягає скасуванню із-за призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, вимогам ст.65,66 КК України та є несправедливим внаслідок суворості.
Також вважає, що потерпілими не доведено розмір заявленої суми моральної шкоди, а судом першої інстанції не вірно оцінено матеріальний стан ОСОБА_7 та призначено розмір відшкодування моральної шкоди, який є несправедливим та не підтверджується будь-якими доказами.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який вважає вирок суду законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.
Згідно вимог ст.50, 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24 жовтня 2003 року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про особу винного та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, як вбачається з роз`яснень, що містяться у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Отже, виходячи з вищезазначених норм кримінального закону та роз`яснень, що містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про суворість призначеного покарання.
Суд першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначив відповідно до загальних правил призначення покарання, у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення покарання, його виду та розміру ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що ним вчинено тяжкий злочин, який характеризується необережною формою вини, обставини вчинення кримінального діяння, ставлення обвинуваченого до вчиненого порушення та поведінку після скоєння кримінального правопорушення, наслідки, що настали, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався, по місцю проживання характеризується виключно позитивно, на даний час не працює, дохід отримував за фактично виконані роботи, виїжджаючи за межі України на заробітки, має неповнолітню дочку, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, думку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які просили обрати виключно міру покарання у виді позбавлення волі на максимально визначений ч.2 ст.286 КК України строк, помякшуючі його вину обставини до яких відніс щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обтяжуючих обставин.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства та призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк.
Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання, оскільки судом першої інстанції вірно та обґрунтовано визначено обвинуваченому вид та розмір, з урахуванням усіх тих обставин, які захисник зазначає в апеляційній скарзі.
При цьому, стороною захисту не наведено жодних обставин, які б не було враховано судом першої інстанції при призначенні міри покарання та які стали би підставою для його пом`якшення.
Колегія суддів вважає, що дане покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Стосовно апеляційних вимог захисника в частині невірного та необгрунтованого стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в користь потерпілих ОСОБА_9 в розмірі 500 000грн., та ОСОБА_10 в розмірі 300 000грн., то колегія суддів не може з ними погодитися виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку №5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами, постановляючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав та розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю чи частково або відмовляє в ньому.
У мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
При цьому, приймаючи рішення з цього питання на ґрунті ретельно досліджених законних підстав та розміру заявленого цивільного позову, суд має керуватися відповідним матеріальним законом.
Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У відповідності до п.3 ст.23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування за цивільними позовами потерпілих, виходив з доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у дорожньо-транспортній пригоді, яка спричинила смерть неповнолітньому потерпілому ОСОБА_12 , підстави для відшкодування заподіяної моральної шкоди, взявши до уваги тривалість та глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, яких вони зазнали через втрату відповідно неповнолітнього сина та неповнолітнього брата, у вигляді занепокоєння, страху та відчаю, вимушеним довічним змінам у їх житті, пов`язаних із смертю рідної їм людини, врахувавши обставини щодо матеріального забезпечення обвинуваченого, а саме те, що такий не працює, офіційно доходу не отримує, має у власності виключно один транспортний засіб, характер правопорушення та ступінь вини, вимоги розумності та справедливості, те що втрата матір`ю неповнолітнього сина, не може бути співмірною з втратою сестрою неповнолітнього брата, в зв`язку з чим оцінив завдану потерпілій ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 300000 грн., а завдану моральну шкоду ОСОБА_9 , яка є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_12 - у розмірі 500000грн.
На думку колегії суддів, задоволення судом першої інстанції цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди у визначених судом розмірах, відповідає вимогам розумності та справедливості, характеру й ступеню душевних страждань потерпілих, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .
Жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального Закону, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень, у справі не встановлено.
У відповідності до ч. 5 ст. 72 КПК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться в розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Таким чином, на час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 перебував під попереднім ув`язненням з 19 вересня 2015 року по 13 квітня 2016 року, яке йому слід зарахувати.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 , яким його засуджено за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 19 вересня 2015 року, зарахувавши йому на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме затримання та перебування під вартою з 19 вересня 2015 року по 13 квітня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2