Ухвала
іменем України 1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000007 щодо ОСОБА_4 ,

встановила :

вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2015 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Сігнаджі, громадянина Грузії, не судимого,
тимчасово проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2015 року в частині призначеного покарання змінено.
Призначено ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 2 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 21 березня 2015 року по 24 лютого 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він в листопаді 2013 року з метою організації незаконного переправлення громадян Сирійської Арабської Республіки через державний кордон України, з корисливих мотивів, організованою групою, сприяв вчиненню цих дій порадами та вказівками. Для цього свого знайомого ОСОБА_5 громадянина України, познайомив з громадянином республіки Вірменія ОСОБА_6 .

В подальшому приблизно о 9 год. 30 хв. 3 січня 2014 року у м. Луцьку, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, за грошову винагороду в розмірі 5000 доларів США здійснити незаконне переправлення через державний кордон України на територію Республіки Польщі громадян Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які прибули в Україну з метою подальшого виїзду в країни західної Європи.

На виконання цієї домовленості ОСОБА_5 залучив до вчинення кримінального правопорушення невстановлену слідством особу на ім`я « ОСОБА_9 », який повинен був безпосередньо здійснити незаконне переправляння ОСОБА_8 та ОСОБА_7 через державний кордон України.

В свою чергу ОСОБА_4 , відповідно до розподілених функцій, зобов`язаний був забезпечити зустріч цих громадян в Республіці Польща та подальший їх проїзд по країнах Західної Європи.

З метою виконання домовленості ОСОБА_10 3 січня 2014 року в присутності ОСОБА_6 у відділенні ПрАТ «ПриватБанк» у м. Луцьку через систему «Моней грем» з використанням пластикової картки здійснив переказ на ім`я ОСОБА_11 в Республіці Польща, попередньо отримані від ОСОБА_8 140 євро, як аванс за надання послуг з перевезення вказаних іноземців по території Європи.

Цього ж дня приблизно о 17 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_10 на вул. Конякіна в м. Луцьку Волинської області здійснили посадку двох сирійців в автомобіль ОСОБА_5 марки «Рено Кенго» д.н.з. НОМЕР_1 з метою перевезення останніх до м. Нововолинська Волинської області для переправлення через державний кордон України до Польщі.

Під час поїздки ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_8 , як винагороду за незаконне переправлення через кордон, гроші в сумі 4950 євро, з яких 3950 євро передав ОСОБА_5 , а сам вийшов у м. Володимир-Волинський.

У м. Нововолинську неподалік шахти № 1 до ОСОБА_5 приєдналася особа на ім`я « ОСОБА_9 », який на надувному човні повинен був переправити сирійців через річку Західний Буг, по якій проходить кордон України і Польщі, та вказував напрям руху до с. Морозовичі Іваничівського району Волинської області до місця, запланованого для переправи.

3 січня 2014 року приблизно о 19 год. 10 хв., в`їхавши в зону обслуговування відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , неподалік прикордонного знаку № 844 особа на ім`я « ОСОБА_9 » вийшла із автомобіля та пішла до річки визначитися з місцем переправи, а ОСОБА_5 та двох громадян Сирії, що перебували в автомобілі, було затримано працівниками СБУ.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через неправильне застосування ст.69 КК України, що призвело до м`якості призначеного покарання. Зазначає, що суд апеляційної інстанції визнав пом`якшуючою обставиною важкий стан здоров`я обвинуваченого, яка вже була врахована судом першої інстанції, та, що засуджений не був ініціатором злочину. На думку прокурора, призначаючи більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, суд не врахував що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, не сприяв у його розкритті, переховувався від органу досудового розслідування. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Як убачається з касаційної скарги доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 332 КК України та призначення додаткового покарання прокурором у касаційному порядку не оспорюються.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_4 , виконав зазначені вимоги, але не в повній мірі врахував обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, на що і звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Змінюючи вирок в частині призначеного покарання, пом`якшуючи його, апеляційний суд обґрунтовано врахував другорядну роль ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення, що він вину визнав, щиро розкаявся, раніше не судимий, не був ініціатором злочину, позитивну характеристику з місця проживання, перебування за станом здоров`я на обліку у Волинському обласному центрі по боротьбі зі СНІДом з діагнозом ВІЛ інфекція першої клінічної стадії, яка має здатність прогресувати.

З таким рішенням колегія суддів касаційної інстанції погоджується. Призначене покарання у виді реального позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, переконливих доводів про необхідність призначення ОСОБА_4 більш суворого покарання у касаційній скарзі прокурора не наведено, в зв`язку з чим не вбачається підстав для скасування ухвали апеляційного суду через неправильне застосування кримінального закону.

Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, на усі доводи апеляції надано ґрунтовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, касаційна скарга прокурора безпідставна.
Інших доводів для зміни чи скасування судового рішення у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 24 лютого 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3