УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №285/3793/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2016 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілого: ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кожушки, Новоград-Волинського району, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, проживаючого АДРЕСА_1 , одруженого, не працюючого, раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання на 2 (два) роки позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України ухвалено звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Згідно п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України ухвалено покласти на ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на його користь 40 900 грн. матеріальної шкоди та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. ухвалено залишити без розгляду, задовольняючи клопотання позивача.
Речові докази: два генератори від зварювальних апаратів марки «САК», дві чугунні батареї на 19 та 7 секцій, двигун від автомобіля «Москвич» - 408, металева рама від зварювального апарату САК ухвалено залишити потерпілому ОСОБА_9 .
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що близько 22 години 12 липня 2014 року, перебуваючи по АДРЕСА_1 , та знаходячись на гужовому возі з парою коней, вирішив вчинити крадіжку двох зварювальних апаратів та двох чавунних батарей, які знаходилися поблизу вхідних воріт до подвір`я будинку АДРЕСА_2 та належать ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , не повідомивши ОСОБА_10 про намір вчинити крадіжку чужого майна сказав останньому, що це його майно та попросив допомогти навантажити на гужовий віз. Переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непоміченими, ОСОБА_7 за допомогою ОСОБА_10 руками підтяг два зварювальні апарати та дві чавунні батареї до гужового воза та зачепив до нього зварювальні апарати, а батареї поклав у гужовий віз, після чого на гужовому возі разом з викраденим майном залишив місце вчинення злочину.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити та призначити йому більш м`яку міру покарання, так як призначене покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені ст.185 КК України, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість. Просить призначити покарання у виді штрафу та виключити з вироку суду епізод крадіжки чавунних радіаторів. Посилається на те, що судом першої інстанції допущено невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Не оспорюючи кваліфікацію своїх дій не погоджується із всіма зазначеними доказами своєї вини, кількістю та вартістю викраденого майна, вважає, що вирок винесений судом щодо нього занадто суворий. Вказує, що суд не мотивував чому саме не може бути застосоване щодо нього покарання не пов`язане з позбавленням волі, а призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно не справедливим через суворість. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема, те що він вчинив злочин середньої тяжкості, а також особу винного, який характеризується по місцю проживання і по місцю роботи задовільно, раніше не судимий, не заподіяв тяжких наслідків потерпілому, вважає, що може виправитись без такого покарання, як позбавлення волі, адже частина перша статті 185 КК України має альтернативні санкції.
В апеляційній скарзі потерпілий просить скасувати вирок суду і повернути кримінальне провадження до суду першої інстанції на стадію підготовчого засідання для виконання вимог п.4 ч.3 ст.314 КПК України. Посилається на те, що вирок суду є незаконним у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки винесено без урахування дійсних обставин справи. Невідповідність висновків суду полягає в тому, що суд у вироку зробив висновок, що інший фігурант кримінального правопорушення ОСОБА_10 не причетний до злочину і був допитаний в якості свідка, проте дії даної особи свідчать про вчинення ним крадіжки належного йому йому майна умисно і на наявність умислу у крадіжці у ОСОБА_10 вказують об`єктивні обставини вчинення ним крадіжки. Зазначає, що суд істотно порушив вимоги кримінально-процесуального закону в тій частині, що взагалі не прийняв до уваги докази причетності до крадіжки ОСОБА_10 , починаючи з стадії підготовчого засідання. Стверджує, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 та наявність складу злочину у діях ОСОБА_10 за ч.2 ст.185 КК України, цим самим суд не застосував приведену норму закону, яка підлягала застосуванню, а виніс вирок за ч.1 ст.185 КК України, чим звільнив від кримінальної відповідальності другого фігуранта злочину ОСОБА_10 .
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого, обвинувачений ОСОБА_7 просить залишити апеляційну скаргу потерпілого без задоволення. Посилається на те, що доводи викладені в апеляційній скарзі потерпілого є безпідставними та не грунтуються на вимогах закону та не відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам.
В запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого, прокурор вважає, що вимоги, викладені в них є нічим не обґрунтованими, тому вони не підлягають задоволенню. Вказує, що під час розгляду судом детально встановлено, що ОСОБА_7 на час досудового та судового розгляду був безробітним. У момент таємного викрадення майна ОСОБА_9 , ОСОБА_7 не повідомив ОСОБА_10 про намір вчинити крадіжку чужого майна, сказавши останньому, що це його майно та попросив допомогти навантажити на гужовий віз. У ході досудового розслідування викрадене майно вилучено з пункту прийому металобрухту. Потерпілий ОСОБА_9 відмовився від розгляду цивільного позову в рамках кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги потерпілого, потерпілого та його представника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого не підлягають задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого з приводу того, що судом першої інстанції допущено невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші а також те, що обвинуваченому призначено надто суворе покарання є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним, зазначено час, місце, спосіб вчинення та мотив злочину, та вказано чому, суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину, допитані свідки та потерпілий.
Зокрема безпідставними є доводи обвинуваченого з приводу того, що він не вчиняв крадіжки чавунних батарей, та не погоджується з вартістю та кількістю викрадених ним речей. Викрадення чавунних батарей підтверджується показами потерпілого ОСОБА_9 , який впізнав у пункті прийому крім зварювальних апаратів, викрадених ОСОБА_12 ще й чавунні батареї, які в подальшому були вилучені працівниками міліції з прийомного пункту металобрухту. Щодо кількості секцій зазначених батарей, то потерпілий в судовому засіданні пояснив, що точно не пам`ятає, на скільки секцій була кожна батарея, можливо він і помилявся щодо цього, однак батареї покрашені білою краскою в нього викрали точно. Він їх отримав на пункті металобрухту. Відсутність у ОСОБА_9 документів на зазначені батареї не може свідчити проте, що ці батареї йому не належать, або що ОСОБА_7 їх не викрадав.
Що стосується вартості викраденого, слід зазначити, що вартість викрадених речей підтверджується висновками експерта № В-401 від 22.08.2014 року. (а.п 58-84). Доводи обвинуваченого з приводу того, що ринкова вартість даних речей була б такою у випадку, якщо вони б були нові є голослівними, оскільки дані апарати були розібрані самим обвинуваченим. Експерт також вказав які частини зварювальних апаратів вираховуються по ринковій ціні а які по вартості металобрухту. Посилання апелянта на те, що він вже викрадав розукомплектовані апарати також не свідчать про необхідність оцінки їх в іншому порядку, так як неможливо визначити ступінь їх розукомплектовки до викрадання. Крім того, оспорюючи вартість викраденого майна, визначену експертом, обвинуваченим та його захисником клопотань про призначення повторної експертизи не заявлялося, тим більш, що усе майно, яке було вилучено в ході слідчих дій, передано потерпілому на зберігання до розгляду провадження і наявне в натурі.
Посилання апелянта ОСОБА_7 на те, що на його думку викрадені ним апарати є тими самими, що було викрадено раніше з підприємства, на якому він працював, та у викрадені яких його звинуватили та звільнили, є безпідставними та нічим не підтверджуються, оскільки в матеріалах справи наявні довідки про купівлю вказаних апаратів потерпілим ОСОБА_9 у ПСП ім..Шевченка та в с. Велика Горбаша (.а.п. 85-87). Крім того зазначені посилання ніяким чином не впливають а ні на кваліфікацію ОСОБА_7 , а ні на вартість викраденого майна, визначену експертом.
Що стосується доводів ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання вчиненому правопорушенню та його особі, то слід зазначити, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення проти власності, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Суд під час розгляду провадження не встановив пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.1 ст.185 КК України, із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено. Судом враховано особу винного, який за місцем проживання характеризується задовільно, не судимий, вину визнав частково. Тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі, без ізоляції від суспільства із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України та з встановленням іспитового строку на 2 роки.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що при призначенні йому покарання судом першої інстанції не достатньо враховано те, що він дійсно розкаявся у вчиненому правопорушенні, частково визнав свою вину, запевнив суд, що більше не буде вчиняти кримінальних правопорушень та те, що вже став на шлях виправдання заслуговують на увагу суду, проте в даному випадку не впливають на правильність призначеного судом покарання та прийнятого судом рішення в цілому, в тому числі і на правильність кваліфікації його дій. Всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. Щодо посилань обвинуваченого на працевлаштування, то слід зазначити, що відповідних даних суду першої інстанції він не надавав, до апеляційної скарги дійсно додав довідку про те, що він працює в КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Новоград-Волинського району» на 0,5 ставки медсестри, одна довідки щодо заробітної плати ним не надано. Підстав для призначення більш м`якого покарання з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , немає. Крім того, ОСОБА_7 призначено покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України з встановленням іспитового строку.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 , то вони також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції. Посилання апелянта ОСОБА_9 на незаконність вироку, оскільки судом за клопотанням його та його представника до початку судового розгляду не було повернуто обвинувальний акт прокурору для притягнення до кримінальної відповідальності разом із ОСОБА_7 свідка по справі ОСОБА_10 , який мав умисел на крадіжку разом з ОСОБА_7 , не звернувши уваги на докази його причетності, не можуть бути підставою для скасування вироку суду, оскільки в ході судового було достовірно встановлено, що реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на крадіжку майна ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , не повідомивши ОСОБА_10 про свій намір сказав останньому, що це його майно та попросив допомоги у вивезенні його. Зазначені обставини нічим не було спростовано, ніяких доказів наявності умислу на викрадання майна у ОСОБА_10 слідством не встановлено. Те, що потерпілий ОСОБА_9 заявив позовну заяву до двох осіб також не може вважатись безпосереднім доказом причетності до кримінального правопорушення двох осіб.
Перелік істотних порушень вимог процесуального закону, які є підставою для скасування вироку та в тому числі і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачений ст..ст. 412, 415 КПК України є вичерпним. Таких порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону колегія суддів не вбачає, тому підстави для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання відсутні.
Те, що потерпілий ОСОБА_9 заявив позовну заяву до двох осіб також не може вважатись безпосереднім доказом причетності до кримінального правопорушення двох осіб.
З огляду на викладене, судом першої інстанції правильно кваліфіковані дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України.
Підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 , з мотивів наведених в їх апеляційних скаргах, немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку суду, не виявлено.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.185, ст.ст. 75, 76 КК України, - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.
Судді: