АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
слідчої ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах ПАТ Електропромислова компанія» на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2016 року про накладання арешту на майно,-

встановила:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2016 року задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 та накладено арешт на речі і документи, шляхом заборони власнику майна права користуватися та розпоряджатися документами та речами, які були вилучені 02 вересня 2016 року під час обшуку, проведеного на четвертому поверсі та складському приміщенні на подвір`ї будівлі, що розташована за адресою : м. Дніпро, ул.Шевченко, 59, що належить ПрАТ «Електропромислова компанія».

Вказане клопотання про накладання арешту подано в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000517 від 03.02.2016 р. за ч.3 ст.229 КК України, відповідно до даних з витягу якого невстановлена особа ПрАТ «Електропромислова компанія», яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул.Шевченко,59 шляхом обману заволоділа майном, яке належить ТОВ «Елемент - Перетворювач», чим спричинила матеріальну шкоду, розмір якої встановлюється.

Слідчий суддя задовольняючи клопотання слідчого вказав про те, що вилучені речі і документи відповідають критеріям ст.98 КПК України, є речовими доказами, відносно яких існує ризик приховування або знищення, через що задля забезпечення доказів та запобігання ризику знищення, приховування, спотворення, суддя прийшов до висновку про необхідність накладання арешту.

Не погодившись з вказаним рішенням суду апеляційну скаргу подав адвокат ОСОБА_8 в інтересах ПАТ Електропромислова компанія» в останній просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити слідчому в задоволенні клопотання про накладання арешту на майно.

В обґрунтування доводів своєї скарги вказує на незаконність та необґрунтованість постановленого рішення суду.

Вважає, що в вилучені речі і документи не мають безпосереднього значення для проведення досудового розслідування та не є речовим доказом. Звертає увагу, на те, що під час обшуку вилучені речі не містять даних про використання та збут продукції під торговою маркою ТОВ «Елемент - Перетворювач».

Вказує на те, що арештовані речі не відповідають критеріям ст.167 КПК України, а клопотання прокурора та рішення суду не містить достатніх доказів про необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження та існування заявлених ризиків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі, ухвалу слідчого судді скасувати, а клопотання про накладення арешту повернути слідчому, з`ясувавши позицію прокурора та слідчого, які просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляцію без задоволення, вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, з матеріалів вбачається, що 15 вересня 2016 року прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000517, зазначене в клопотанні, що вилучено в ході обшуку проведеного 04.08.2016 року за адресою: м. Дніпро, вул. Шевченко, 59,

У клопотанні прокурора вказано на те, що в провадженні слідчого знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000517 від 03.02.2016 року про вчинення кримінального правопорушення, за ознаками ч. 3 ст. 229 КК України, відносно посадових осіб ПрАТ "Електропромислова компанія».

З метою відшукання речей та документів на підставі яких було скоєно кримінальне правопорушення, в ході проведення обшуку за місцем роботи вищевказаних осіб, виявлено та вилучено майно, на яке прохає накласти арешт.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, клопотання слідчого визнано обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню, оскільки дані, викладені в матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою забезпечення їх схоронності, забезпечення проведення слідчих (розшукових) дій та для забезпечення виконання ухваленого судом рішення щодо вирішення долі цих речей, як знаряддя вчиненого кримінального правопорушення.

З вказаним висновком колегія суддів погоджується, оскільки слідчий суддя правильно звернув увагу, що у відповідності до вимог ст. 171 КПК України, слідчим у клопотанні чітко зазначено відомості стосовно реальної наявності підстав у зв`язку з якими потрібно здійснювати арешт вказаного майна.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 170 КПК України, - арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Також колегія суддів зазначає, що арешт може бути накладеним на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 171 КПК України із клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням із прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У клопотанні цивільного позивача, слідчого, прокурора про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено:

1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що як слідчим, так і слідчим суддею були дотримані вимоги ст. ст. 170, 171, 173 КПК України при його внесенні та розгляді.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту майна перевірялись слідчим суддею. При цьому було вислухано доводи прокурора, досліджені матеріали кримінального провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Слід зазначити, що розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна, яке вилучено в ході проведення обшуку, є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним, і тому доводи апелянта на підлягають задоволенню. При цьому колегія суддів зауважує, що при винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, а саме те, що зазначене в клопотанні слідчого майно є предметом. доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України.
Отже, з огляду на положення ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
При цьому, колегія суддів погоджується з доводами слідчої, про обґрунтованість накладення арешту на вилучене, остільки перевіркою наявних матеріалів встановлено, що в цьому є реальна необхідність. Вилучені в ході обшуку документи, тиристори, підлягають перевірці та дослідженню.
Також, колегія суддів зазначає, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
В зв`язку з цим, доводи апелянтів, що у слідчого судді не було правових підстав для накладення арешту на майно яке ніби то належить вищевказаним особам, оскільки не встановлено достовірних відомостей про отримання речей, на які накладено арешт, злочинним шляхом, - є безпідставними, оскільки вищевказане майно може отримати статус речових доказів та є необхідним з метою забезпечення відшкодування завданих збитків потерпілим.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи викладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність вжити заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Всі інші доводи, на які посилаються апелянт, підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті, остільки оцінка доказів по справі, правильність кваліфікації, - є завданням послідуючих стадій кримінального провадження.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ПрАТ "Електропромислова компанія» залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 та накладено арешт на речі та документи залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді апеляційного суду: