Справа № 743/774/15-к провадження № 11-кп/795/885/2016 Категорія - ч.2 ст.286 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2016 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000345 від 26.08.2014 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2016 року,

про обвинувачення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина, Чернігівської області, українця, громадянина України,
який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 286, частиною 1 статті 135 КК України,
з участю:
прокурора ОСОБА_10
представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого просив скасувати вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24.06.2016 року за частиною 2 статті 286 КК України та закрити провадження в цій частині.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просила ухвалити новий вирок за яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 8 років та стягнути на її користь в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 609 тисяч гривень.

Потерпіла ОСОБА_8 , в поданій апеляційній скарзі, просила вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, скасувати та закрити провадження в справі.

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від

24 червня 2016 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 135 КК України, у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від

24 червня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи технічного стану в сумі 737,10 грн., судових експертиз обставин і механізму ДТП в сумах 859,32 грн. та 736,56 грн., комісійної судової автотехнічної експертизи механізму та обставин ДТП в сумі 2752 грн. 50 коп.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 у відшкодування завданої моральної шкоди 100 000 грн. та у відшкодування матеріальних збитків 4 676 грн. 75 коп.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник ОСОБА_6 вказав на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість прийнятого судом рішення, внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, суд першої інстанції не надав оцінки показанням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , що швидкість автомобіля не перевищувала 100 км/год. та потрапляння колеса в яму призвело до заносу останнього та висновку судової інженерно-транспортної експертизи №605 від 26.12.2014 року, відповідно до якого диск переднього лівого колеса автомобіля мав деформацію, то не виключено. Що розгерметизація могла відбутися при потраплянні в яму на дорожньому полотні.

Також зазначив, що покладений в основу доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.08.2014 року та 21.05.2015 року, отриманий органами досудового слідства з порушенням вимог статей 104, 105 КПК України, оскільки схема до даного протоколу не засвідчена підписом начальника ВДАІ Ріпкинського району за участю якого проводилась слідча дія та фототаблиця, як додаток до протоколу, складена не уповноваженою на це особою.

Звертає увагу на те, що під час проведення 21.05.2015 року огляду місця події слідчий не вжив заходів для забезпечення присутності обвинуваченого та його захисника. Надаючи перевагу висновку комісійної експертизи №106, яка ґрунтуються на недостовірних доказах, мотивів прийняття такого рішення судом не наведено.

В обґрунтування викладених в апеляційній скарзі вимог потерпіла ОСОБА_8 вказала, що дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_7 сталася не з його вина, а внаслідок потрапляння колеса керованого ним автомобіля в яму.

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 , вказала на незаконність вироку місцевого суду, внаслідок невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, вказуючи на причину загибелі її сина, алкогольне сп`яніння ОСОБА_7 під час керування автомобілем.

Посилаючись на порушення звичайного життєвого укладу, зазначила що стягнута судом сума у відшкодування завданої моральної шкоди є замалою і не відповідає її моральним стражданням.

Судом першої інстанції було встановлено, що 26.08.2014 року, близько 7 год. 00 хв., ОСОБА_7 , керуючи автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі, між населеними пунктами Мекшунівка та Червона Гута Ріпкинського району Чернігівської області, у напрямку з міста Славутич Київської області в сторону с. Губичі Ріпкинського району Чернігівської області, на ділянці дороги між електричними стовпами №18/75 та № 19/75 зі швидкістю 108,51 км/год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушуючи п.п. 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.3, 12.6 «ґ» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась та не слідкував за її змінами, перевищив максимально дозволену швидкість руху, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги де скоїв зіткнення з придорожнім деревом, в результаті чого пасажири автомобіля

- ОСОБА_15 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя від яких помер і вони знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті останнього;

- ОСОБА_8 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, а саме в тому, що він після даної дорожньо-транспортної пригоди, 26.08.2014 року, близько 7 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкоголь сп`яніння, на ділянці дороги між електричними стовпами №18/75 та № 19/75 автодороги між населеними пунктами Мекшунівка та Червона Гута Ріпкинського району Чернігівської області, в порушення п.п. 1.5, 2.10 Правил дорожнього руху України усвідомлюючи, що скоїв дорожньо-транспортну пригоду, де є потерпілі, поставив останніх у небезпечний для життя стан, які внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди з його вини тілесних ушкоджень були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження, маючи можливість надати ОСОБА_15 та ОСОБА_8 своєчасну медичну допомогу або доправити потерпілих до найближчої медичної установи, не надавши допомоги умисно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди завідомо залишивши останніх в небезпеці.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, представників потерпілих, думку прокурора, який вважав апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг та перевіривши доводи викладені в них, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають.

За змістом статті 370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вина ОСОБА_7 у порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило отримання потерпілою ОСОБА_8 середнього ступеня тілесних ушкоджень та смерть потерпілого ОСОБА_15 , яка передбачена частиною 2 статті 286 КК України, повністю доведена в суді першої інстанції зібраними під час досудового і судового слідства доказами, які були оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.08.2014 року вбачається, що дорожньо-транспортна пригода мала місце на автодорозі між населеними пунктами Мекшунівка та Червона Гута Ріпкинського району Чернігівської області (а.п. 67-73).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 10.12.2014 року на заокругленій автодорозі між населеними пунктами Мекшунівка та Червона Гута Ріпкинського району Чернігівської області, було зафіксовано пошкодження асфальтового покриття (а.п. 117-118).

Перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.08.2014 р. Згідно висновку експерта № 1851 при судово-токсикологічній експертизі крові, надісланої від громадянина ОСОБА_7 , виявлений етанол в концентрації 1,1 г/л. (а.п. 78, 82).

Смерть ОСОБА_15 підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 9 вересня 2014 року, відповідно до якого, причиною смерті стала внутрішньочерепна травма з переломом кісток черепа (а.п. 83)

З висновку комісійної експертизи № 106 від 28.04.2015 р. вбачається, що смерть ОСОБА_15 могла настати в час вказаний в історії хвороби9 вересня 2014 року від набряку-набухання речовини головного мозку, який розвинувся внаслідок внутрішньочерепної травми. Під час експертизи трупа виявлені тілесні ушкодження: внутрішньочерепна травма, садна, синці, забійно-рвані рани обличчя та волосистої частини голови, крововиливи, в шкірно-м`язевий лоскут голови, переломи правої лобної, скроневої, лівої скроневої решітчастої, крилоподібної кісток; епідуральні та судуральні крововиливи (операція РТЧ, видалення субдуральної гідроми, епідуральної гематоми 26.08.2014р.), масивні субарахноїдальні крововиливи, забої головного мозку в правій лобній долі з утворенням внутримозкової гематоми. Наведений комплекс тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, має прямий причинний зв`язок із настанням смерті, міг утворитись при травмі в салоні автомобіля, в тому числі « в якості пасажира на задньому правому місці» (а.п. 140-143).

Відповідно до висновку № 71 від 5 лютого 2015 р. у ОСОБА_8 мались тілесні ушкодження у вигляді: закритих компресійних переломів тіл 6-го та 7-го грудних хребців, локальної травматичної компресії дорзальнокаудальної замикаючої пластинки 5-го грудного хребця; закритої травми черевної порожнини з розривом верхнього полюса селезінки та підочеревинною гематомою; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, котрі виникли від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі ж і могли утворитися 26.08.14 р. Закриті компресійні переломи тіл 6-го та 7-го грудних хребців, локальна травматична компресія дорзальнокаудальної замикаючої пластинки 5-го грудного хребця;

закрита травма черевної порожнини з розривом верхнього полюса селезінки та підочеревинною гематомою відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 21 день. Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.п. 129-132).

За висновком НДЕКЦ УМВС України в Чернігівській області від 26.12.2014 р. № 605, на момент експертного огляду рульове управління автомобіля „Шевроле Авео", державний номерний знак. НОМЕР_1 знаходився в частково відмовному стані, через аварійне руйнування корпуса насоса гідропідсилювача, зняття ременя насоса гідропідсилювача з відповідних шківів від дії даних навантажень, тобто під час дорожньо-транспортної події; несправностей в робочій гальмівній системі автомобіля „Шевроле Авео", державний номерний знак НОМЕР_1 , які б могли існувати до виникнення дорожньо-транспортної пригоди та вплинути на її розвиток виявлено не було. У зв`язку з тим, що диск переднього лівого колеса автомобіля „Шевроле Авео", державний номерний знак НОМЕР_1 має деформацію зовнішньої закраїни ободу диска, то не виключено, що розгерметизація могла відбутись при потраплянні в „яму" на дорожньому полотні за короткий проміжок часу, перед його зупинкою (а.п. 106-112).

Відповідно до висновку комісійної судової автотехнічної експертизи механізму та обставин дорожньої пригоди № 2271 від 19.04.2016 року
1) максимально допустима швидкість руху автомобіля Шевролет на даній ділянці дороги з урахуванням заокруглення становить не більше Vа = 117 км/год.;

2) в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Шевролет ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.1, 12.6 «ґ», 12.9 «б» Правил дорожнього руху України;

3, 4, 5) в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнення ДТП для водія автомобіля Шевролет ОСОБА_7 визначалася виконанням ним вимог п.п. 12.1, 12.6 «ґ», 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Шевролет ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 12.1, 12.6 «ґ», 12.9 «б» Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

6) з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, питання: «Як повинен був діяти водій автомобіля Шевролет-Авео д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 після наїзду на яму з подальшим можливим розгерметизуванням шини колеса та втратою керованості автомобіля, чи можливо оцінити його дії відповідно до загальних Правил дорожнього руху України?», - позбавлено логічного сенсу і експертами не вирішувалося.

7) водій автомобіля Шевролет ОСОБА_7 не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до вибоїни з моменту її виявлення на проїзній частині. Водій автомобіля Шевролет ОСОБА_7 не мав технічної можливості об`їхати вибоїну, яка розташована на проїзній частині з моменту її виявлення (т. 2, а.п. 32-36).

Експерт ОСОБА_16 під час розгляду справи в суді першої інстанції дав роз`яснення, що вихідні дані для проведення експертизи бралися з ухвали суду від 12.02.2016 року та з матеріалів кримінального провадження, зокрема схеми дорожньо-транспортної пригоди. Швидкість руху автомобіля Шевролет перед початком заносу автомобіля становила не менше Vа = 109 км/год., яка є мінімальною, тобто швидкість водія ОСОБА_7 могла бути і більшою. Інші характеристики ями крім глибини не бралися в даному випадку до уваги, оскільки глибина ями не перевищувала 4 см., а становило 3,8 см. та не могло вплинути на керованість автомобіля Шевролет.

Експерт ОСОБА_17 , під час дачі пояснень в місцевому суді роз`яснив, що в Розділі 3 ДСТУ 3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди» гранична глибина окремих осідань, вибоїн не повинна перевищувати 4 см., тому вибоїни до 4 см не можуть вплинути на безпечність керування транспортним засобом. Тому яма, яка має розміри 3,8 см. не могла стати результатом ДТП, в яку потрапив ОСОБА_7 .

З огляду на наведене суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем повинен був рухатися з допустимою швидкістю на даній ділянці дороги та враховувати дорожню обстановку й застосовувати відповідні прийми керування, при яких мав можливість безпечно керувати і постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу.

Судом першої інстанції, відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за частиною 2 статті 286 КК України, а тому доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_8 про відсутність в діях ОСОБА_7 ознак даного кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки висновки суду підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зазначені докази були ретельно перевірені судом та обґрунтовано покладені в основу вироку.

Посилання захисника на те, що суд першої інстанції не надав оцінки показам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , відповідно до яких автомобіль ОСОБА_7 рухався зі швидкістю не більше 100 км/год., то воно не відповідає дійсності, оскільки вказаних свідків місцевий суд заслухав в судовому засіданні, та в подальшому було прийняте відповідне рішення в сукупності з іншими доказами, які були предметом дослідження під час розгляду даного кримінального провадження.

Є безпідставним твердження захисника ОСОБА_6 про незаконність доказів, які були покладені в основу вироку суду, оскільки докази були предметом перевірки судом першої інстанції, та кожен був оцінений з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.

Доводи захисника, що місцевий суд під час дослідження доказів вдався до припущень, не знайшло свого підтвердження, оскільки у своєму рішенні суд вказав лише встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення.

Посилання захисника ОСОБА_6 , що при ухваленні вироку суд першої інстанції не належно мотивував прийняте рішення, є таким, що не відповідає матеріалам кримінального провадження.

Відповідно до статті 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження, із метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

З вищевикладеної норми закону вбачається, що участь захисника чи потерпілого під час проведення даної слідчої дії не є обов`язковою, питання щодо участі в огляді потерпілого, підозрюваного, захисника, законного представника та інших учасників кримінального провадження вирішується залежно від того, чи буде сприяти участь цих осіб успішному відшуканню слідів кримінального правопорушення, речей і документів, їх правильній фіксації, а також більш точному встановленню обстановки на місці огляду, а тому посилання захисника, викладене в інтересах обвинуваченого, щодо незабезпечення слідчим їх участі під час проведення огляду місця події є такими, що не заслуговує на увагу.

Місцевий суд також прийшов до вірного висновку про необхідність виправдати ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 135 КК України, як умисні дії, які виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані.

З огляду на наведене, судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності до вимог статті 65 КК України врахував ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання часткове добровільне відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку учасників судового розгляду.

Місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 , покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, в межах санкції частини статті за інкриміноване кримінальне правопорушення, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин доводи потерпілої ОСОБА_9 про м`якість призначеного судом першої інстанції покарання є необґрунтованими. Підстав для призначення більш суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд не вбачає.

За змістом статті 23 Цивільного Кодексу України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Статтею 1167 Цивільного Кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Отже судом першої інстанції правильно встановленні фактичні обставини кримінального провадження, що внаслідок винних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 були завдані душевні страждання, в зв`язку з загибеллю її сина.

Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування потерпілій немайнової шкоди, суд першої інстанції, у відповідності з вимогами статті 23 ЦК України, врахував глибину душевних страждань ОСОБА_9 , характер немайнових втрат, вимоги розумності і справедливості, матеріальний стан обвинуваченого та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілої.
Порушень кримінального процесуального та кримінального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій та необґрунтованість призначеного покарання, не вбачається.

Керуючись статтями 405, 407, 412, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2016 року, залишити без задоволення.
Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 червня 2016 року, щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4