Справа № 466/9387/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/264/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2016 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Діброва Тячівського району Закарпатської області, проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09.12.2015 року про відмову в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт,-

з участю прокурора ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09.12.2015 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт, та постановити нову ухвалу, якою задоволити вище зазначене клопотання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09.12.2015 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт.
Апелянт вважає, що дану ухвалу слід скасувати, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.
У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог звертає увагу на те, що за весь час відбуття покарання він мав лише одне порушення вимог режиму утримання та три заохочення.
При апеляційному розгляді справи прокурор заперечив вимогу та доводи апеляційної скарги засудженого.
Вивчивши матеріали апеляційної скарги, а також заслухавши пояснення прокурора, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вказаного клопотання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_6 вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2012 року був засуджений за ч.3 ст.185,ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Йому в строк покарання було зараховано термін перебування під вартою з 20 травня 2002року по 23 травня 2002року. Початок строку покарання 24 жовтня 2012року, кінець строку покарання 21 квітня 2016року.

Згідно положень ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього кримінального Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

З характеристики адміністрації ЛВК-30 на засудженого ОСОБА_6 вбачається, що по прибуттю в установу не був працевлаштований у зв`язку із скороченням обсягів виробництва. За час перебування в установі допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи заохочувався три рази. 27.02.2015 року адміністративною комісією установи ОСОБА_6 було відмовлено в застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 82 КК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30.06.2015р. ОСОБА_6 відмовлено в застосуванні до нього ст.. 81 КК України (умовно-дострокового звільнення).
Засудженийдбайливо ставиться до майна установи. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться сумлінно, ввічливий у взаємовідносинах з персоналом установи та іншими засудженими. Відвідує богослужіння в установі, примає участь у самодіяльності та у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта».

Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий : 26.09.1987 р., 10.10.1995 р., 05.05.1998 р. та 20.12.2012р. Тячівським районним судом Закарпатської області, суд першої інстанції вірно прийшов до переконання, що відбуваючи призначене судом покарання, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а відтак не заслуговує на застосування до нього ст. 82 КК України. Наявність в ОСОБА_6 заохочень та позитивної характеристики в процесі відбування покарання, свідчить лише про те, що особа стає на шлях виправлення та прагне довести своє виправлення.

Ухвала суду першої інстанції є законна та обґрунтована.
Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі та клопотанні про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт засудженого ОСОБА_6 є безпідставними.
Керуючись ст. 404, 407 КПК України, ст.82 КК України колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 09.12.2015 року про відмову в заміні ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4