Провадження № 1-кс/344/3724/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття кримінального провадження -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000473 від 16 серпня 2016 року.

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав викладені у скарзі вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, подав заяву про те, що Івано-Франківською місцевою прокуратурою участі у розгляді скарги братися не буде.

Крім того, на виконання вимог ухвали суду Івано-Франківською місцевою прокуратурою надано матеріали кримінального провадження №0000473 від 05 лютого 2016 року.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження №0000473 від 05 лютого 2016 року, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що 05 лютого 2016 року Івано-Франківським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі «ЄРДР») було внесено відомості за №0000473 за заявою ОСОБА_3 про те, що його колишня дружина умисно не виконує рішення Івано-Франківського міського суду (справа №344/6762/14-ц) про стягнення на його користь грошових коштів в сумі 117 378 грн., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України (надалі «КК України»).

За результатами досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження Постановою слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_4 від 16 серпня 2016 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження № 0000473, внесене до ЄРДР 05 лютого 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч.1 ст. 382 КК України, закрито у зв`язку з відсутності в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з даною скаргою про скасування даної постанови.

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставами для закриття кримінального провадження став висновок слідчого про те, що у діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, оскільки рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.09.2015 року нею виконано у повному обсязі.

При цьому, як встановлено слідчим суддею зі змісту оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження № 0000473, при розслідуванні даного провадження слідчим було встановлено наступне.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року у справі №344/6762/2014 позов ОСОБА_3 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 71 186,57 грн. та судові витрати в сумі 711,86 грн.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ВП №49035588 від 20 жовтня 2015 року про відкриття виконавчого провадження відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/6762/2014 від 13 жовтня 2015 року, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 71186,57 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ВП №49035588 від 07 квітня 2016 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №344/6762/2014, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 71186,57 грн. у зв`язку зі сплатою боргу у повному обсязі.

Вищевказана обставина також підтверджується листом Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби від 15 серпня 2016 року №02-19/В-23/35724, який міститься в матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, слідчий дійшов висновку про те, оскільки борг за рішенням суду сплачено ОСОБА_5 в повному обсязі, вказана обставина є підставою для закриття кримінального провадження, оскільки в діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Як підтверджується матеріалами справи за скаргою, за заявою ОСОБА_3 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 лютого 2016 року було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Згідно з частиною 1 статті 382 КК України умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

З об`єктивної сторони передбачений частиною 1 статті 382 КК України злочин може полягати в: 1) умисному невиконанні вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або 2) перешкоджанні їх виконанню.

Оскільки матеріалами кримінального провадження № 0000473 підтверджується той факт, що ОСОБА_5 , як боржником, в повному обсязі виконано судове рішення, яке набрало законної сили, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у спірних правовідносинах об`єктивної сторони кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 382 КК України.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що суб`єктивна сторона злочину, відповідальність за який передбачено ч. 1 ст. 382 КК України, характеризується прямим умислом.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя звертає увагу на те, що в рамках даного кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність в спірних кримінальних правовідносинах суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, зокрема, відсутні докази наявності у ОСОБА_5 прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Зокрема, як підтверджується матеріалами кримінального провадження, після видачі Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області виконавчого листа №344/6762/2014 від 13 жовтня 2015 року, ОСОБА_3 звернувся до органів державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження з метою примусового виконання судового рішення.

20 жовтня 2015 року відповідне виконавче провадження було відкрито і в рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем вчинялися відповідні дії, спрямовані на примусове виконання судового рішення (зокрема, виносилися постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про стягнення боргу із заробітної плати боржника, про створення виконавчої групи).

Крім того, скаржником в якості додатків до поданої скарги самостійно надано копію заяви ОСОБА_5 про розстрочення виконання судового рішення у справі №344/6762/14-ц, з якою вона зверталася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, та копію ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 березня 2016 року, якою в задоволенні такої заяви було відмовлено.

Відтак, матеріалами кримінального провадження підтверджується той факт, що протягом відповідного періоду часу відбувалося часткове виконання ОСОБА_5 рішення суду, оскільки на підставі постанови державного виконавця із її заробітної плати здійснювалися відрахування на виконання рішення суду про стягнення боргу; крім того, з метою поетапного виконання судового рішення ОСОБА_5 зверталася до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду, що свідчить про її намір на виконання рішення суду.

В той же час посилання ОСОБА_3 на те, що фактичне виконання судового рішення відбулося лише через близько 6 місяців після відкриття виконавчого провадження слідчий суддя вважає необґрунтованими, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» встановлено строки здійснення виконавчого провадження, а також відповідні права та обов`язки державного виконавця в рамках виконавчого провадження.

Відтак, не погоджуючись з тривалістю часу, протягом якого здійснювалося виконавче провадження, ОСОБА_3 не позбавлений права у встановленому чинним законодавством порядку оскаржувати дії державного виконавця в рамках відповідного виконавчого провадження.

Отже, за висновком слідчого судді, в рамках даного кримінального провадження слідчим було вжито всіх процесуальних заходів, здобуто всі можливі докази, які могли бути досліджені в цьому провадженні і прийнято законне та обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Частиною 3 статті 307 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на наведене, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття кримінального провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали суду оголошено 16 вересня 2016 року об 13 год. 40 хв.