АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження №635/6193/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2458/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 07 вересня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою, клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, непрацюючого, з неповною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:

1. 19.01.1989 року Московським районним судом м. Харкова за ст.17, ч.3 ст.140, ст.43 КК України (в редакції від 1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є особистою власністю засудженого;

2. 06.08.1997 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.141 КК України (в редакції від 1960 року) до 7 років позбавлення волі з лікуванням від наркотичної залежності;

3. 10.10.2002 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 6 років позбавлення волі;

4. 27.05.2005 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі;

5. 18.03.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.

6. 23.04.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,-

про умовно-дострокове звільнення залишено без задоволення.

В обґрунтування зазначеної ухвали суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 за час відбування покарання має два заохочення, характеризується посередньо, безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, до участі у реалізації програми диференційованого впливу ставиться посередньо.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення посилаючись на те, що він має два заохочення, стягнень не має, працює, за місцем проживання характеризується позитивно, жодних позовів не має.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, якщо засуджений добросовісною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосовано після фактичного відбуття засудженим не менш 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, як вказав суд першої інстанції ОСОБА_7 відбув 2/3 фактичного покарання, має два заохочення, але своєю поведінкою не довів свого виправлення, оскільки за час відбування покарання характеризується посередньо, безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, до участі у реалізації програми диференційованого впливу ставиться посередньо.
У зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що посилання засудженого на те, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з характеристики вбачається, що ОСОБА_7 був раніше засуджений шість разів,за час відбування покарання характеризується посередньо, а також йому було відмовлено адміністрацією колонії у зміні умов тримання відповідно до ст.100,101 КВК України 13.05.2015 року, у застосуванні вимог ст.82 КК України 18.11.2015 року, та застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання 29.06.2016 року, що вказує на те, що він не довів свого виправлення.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно вивчив матеріали особової справи і обґрунтовано дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Тому колегія суддів вважає, що об`єктивних підстав вважати, що ОСОБА_7 за період відбування покарання в Темнівській виправній колонії №100, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 07 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий:
Судді: