Дата документу Справа № 314/2190/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1406/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/2190/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.5 ст.72 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відеоконференції матеріали провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гусарка Куйбишевського району Запорізької області, засудженого:
- 22 грудня 2006 року Апеляційним судом Запорізької області за п.п. 10, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі, який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55),
за участю: прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,
за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді клопотання судом першої інстанції, на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді клопотання судом першої інстанції, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, посилаючись на те, що відповідно до ст.51 КК України довічне позбавлення волі це окремий вид покарання. А тому враховуючи, що безстрокове покарання є покаранням, межі застосування якого у часі законом не встановлюються, зарахування строку тримання під вартою відповідно до ч.5 ст.72 КК України є таким, що не відповідає вимогам закону. Крім того, правила, закріплені у ст.72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, а довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься, а тому ухвала суду є незаконною і підлягає скасуванню.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та останньому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) зараховано у строк фактично відбутого покарання за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2006 року у вигляді довічного позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 10 листопада 2004 року до 19 квітня 2007 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, вироком Апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2006 року, ОСОБА_6 засуджено за п.п. 10, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України та на підставі ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного суду України від 19 квітня 2007 року вирок Апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2006 року змінено, виключено з вступної частини вироку посилання на те, що ОСОБА_6 раніше судимий, та ухвалено вважати його в силу ст. 55 КК України не судимим, з мотивувальної частини вироку виключено кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України - повторність, у решті вирок суду залишено без змін. Вирок набрав законної сили 19 квітня 2007 року.

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Суд, задовольняючи клопотання засудженого, в ухвалі зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення розповсюджуються на всі види покарань, у тому числі і на довічне позбавлення волі, оскільки законом ніяких виключень не передбачено.

Частина 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) не містить обмежень щодо застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», до осіб засуджених до довічного позбавлення волі, так як вказаний Закон не обмежує наведені правила лише покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, а тому засудженому підлягає зарахуванню у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10 листопада 2004 року (з дня затримання) по 19 квітня 2007 року (день набрання вироком законної сили).

Крім того, суд зазначив, що застосування до ОСОБА_6 , засудженого до довічного позбавлення волі, положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обрахування засудженому строку фактичного відбування покарання та використання ним права на звернення з клопотанням про помилування.

За наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора колегія суддів дійшла наступних висновків.

Доводи прокурора про те, що відповідно до ст. 51 КК України довічне позбавлення волі це окремий вид покарання. А тому враховуючи, що безстрокове покарання є покаранням, межі застосування якого у часі законом не встановлюються, зарахування строку тримання під вартою відповідно до ч.5 ст.72 КК України є таким, що не відповідає вимогам закону. Крім того, правила, закріплені у ст.72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, а довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься, а тому ухвала суду є незаконною і підлягає скасуванню, є необґрунтованим, з огляду на наступне.
Відповідно до положень Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Принцип рівності всіх громадян перед законом - конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності.
Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Положення Конституції України щодо людини, її прав і свобод, а також статей 50, 51, 63-64, 72 КК України свідчать про гуманістичну направленість Основного Закону України та кримінального законодавства України, про поширення загальних засад призначення покарання на всі види покарань, незалежно від їх суворості.
Враховуючи вищевказані вимоги Основного Закону України та кримінального законодавства України, колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора про те, що довічне позбавлення волі є безстроковим покаранням, межі застосування якого у часі законом не встановлюються, а тому зарахування строку тримання під вартою відповідно до ч.5 ст.72 КК України є таким, що не відповідає вимогам закону, правила, закріплені у ч. 1 ст.72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, а довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься, оскільки, по-перше, доводи про застосування ч. 5 ст. 72 КК України тільки до строкових покарань, не відповідають принципу рівності всіх громадян перед законом, а по-друге, в ч. 1 ст. 72 КК встановлені тільки правила, якими повинен керуватися суд при призначені покарання за сукупністю злочинів та вироків, по-третє, вказівка в ч. 5 ст. 72 КК України про те, що «зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі», свідчить про те, що це стосується двох видів покарань, як позбавлення волі на певний строк, так і довічного позбавлення волі.

З огляду на це необґрунтованими є доводами прокурора і про те, що відповідно до ст. 51 КК України довічне позбавлення волі це окремий вид покарання, оскільки передбачені чинним кримінальним законодавством окремі види покарань (у тому числі і довічне позбавлення волі) утворюють певну їх систему у формі встановлених кримінальним законом і обов`язкового для суду вичерпного переліку видів покарань, розташованих у певному порядку, - відповідно до ступені їх суворості.

В зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що районний суд правильно зазначив, що застосування до ОСОБА_6 , засудженого до довічного позбавлення волі, положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обрахування засудженому строку фактичного відбування покарання та використання ним права на звернення з клопотанням, зокрема про помилування.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді клопотання судом першої інстанції, залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та останньому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) зараховано у строк фактично відбутого покарання за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2006 року у вигляді довічного позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 10 листопада 2004 року до 19 квітня 2007 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: