Справа № 456/1126/16-к
Провадження № 1-кп/456/173/2016
ВИРОК

іменем України
22 червня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілих ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрию кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Моршин Львівської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, приватного підприємця, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_6 25 грудня 2015 року приблизно о 10 год. 35 хв., керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Сколівській у м.Стрий Львівській області в напрямку до с.Дуліби Стрийського району, при проїзді ділянки дороги в районі перехрестя вул. Сколівської із вул. Кар`єрною, порушив вимоги п.1.5 Р 1; підпунктів б, д п.2.3 Р 1, п.1.10 Р.1 (в частині значення терміну «пішохідний перехід»)', п.10.1 Р 10; п.18.1 Р 18 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час виконання повороту ліворуч із вулиці Сколівської на вулицю Кар`єрну не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого на вулиці Кар`єрній і позначеного інформаційно-вказівним дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід» додатку 1 ПДР України та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 (зебра) додатку 2 ПДР України, по якому справа наліво по ходу його руху проїзну частину дороги переходили пішоходи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і яких він мав об`єктивну можливість своєчасно виявити, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати їм дорогу, внаслідок чого створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на останніх та заподіяння ОСОБА_7 підтвердженого висновком експерта №218 судово-медичної експертизи від 02.02.2016р. тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, яке перебуває в прямому причинному зв`язку із настанням смерті останньої.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, ствердив наведені вище обставини, у вчиненому каявся, просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що про смерть сестри ОСОБА_7 дізналася від внук останньої, який їй зателефонував та повідомив, що бабуся потрапила у ДТП. Сестра померла у лікарні не приходячи до свідомості. Жодних претензій до обвинуваченого немає, тому просила обрати йому мінімальне покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки на утриманні останнього є неповнолітні діти, батьки похилого віку, а підприємницька діяльність, за рахунок доходів від якої він утримує сім`ю, вимагає використання транспортних засобів.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання, в якому просив не досліджувати докази щодо тих обставин, які не оспорюються, оскільки обвинувачений вину у вчиненому злочині визнав повністю.

Отримавши показання обвинуваченого, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_6 положення ст.349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 , тому кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України є вірною.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, відсутність даних про перебування його на профілактичному обліку у лікаря психіатра та нарколога, те, що він раніше не судимий.
Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.
Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання останньому, суд не вбачає.
Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його щире каяття, відшкодування завданих збитків, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, тому суд прийшов до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі. Суд також вважає можливим не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки злочин скоєний обвинуваченим не на ґрунті алкоголізму. Окрім цього застосування такого додаткового покарання може поставити сім`ю обвинуваченого у скрутне матеріальне становище, так як його підприємницька діяльність пов`язана з необхідністю використання транспортного засобу.

З огляду на те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд вважає можливим на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язок, передбачений ст.76 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 368,370,374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції.

Стягнути з ОСОБА_6 1541 (одну тисячу п`ятсот сорок одну) грн. 40 коп. витрат на залучення експерта на користь держави.

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Стрийський міськрайонний суд.

Головуючий-суддя ОСОБА_9