АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1657/16 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 628/4059/14-к ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.289 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Мосьпанове Чугуївського району Харківської області, українець, громадянин України, з середньо-технічною освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 28.11.2014 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.15 ч.2 ст.289 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна;
- 29.05.2015 року Зміївським районним судом Харківської області за ч.2 ст.289, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, -
визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.289 КК України та йому призначено покарання 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29.05.2015 року, більш суворим за даним вироком, остаточно ОСОБА_11 призначено покарання 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Згідно п."г" ч.5 ст.72 КК України до призначеного покарання зараховано ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення, що складає 1 рік 2 місяця 18 днів.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 постановлено рахувати з 28.11.2014 року, з часу взяття під варту за вироком Балаклійського районного суду Харківської області.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Харкова, українець, громадянин України, з середньо-технічною освітою, не одружений, не працюючий, фактично проживаючий без реєстрації по АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 28.11.2014 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.15 ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна;
- 29.05.2015 року Зміївським районним судом Харківської області за ч.2 ст.289, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, -
визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.289 КК України та йому призначено покарання 6 років 4 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю обвинуваченого.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29.05.2015 року, більш суворим за даним вироком, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання 6 років 4 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю обвинуваченого.
Відповідно до п."г" ч.5 ст.72 КК України до призначеного покарання зараховано ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення, що складає 1 рік 2 місяця 18 днів.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 постановлено відраховувати з 18.09.2014 року з часу обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь держави по 1655грн.40коп. з кожного, за проведення експертиз.
Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.
Цим же вироком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та йому призначено покарання 6 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю обвинуваченого, відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29.05.2015 року, більш суворим за даним вироком, остаточно ОСОБА_12 призначено покарання 6 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю обвинуваченого. Вирок у відношенні ОСОБА_12 будь ким із учасників процесу не оскаржений.
Ухвалою цього ж суду від 26 січня 2016 року абзац 3, 7, 11 резолютивної частини вироку постановлено викласти в наступній редакції: «згідно п.«г» ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання призначеного обвинуваченим з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який вираховується з 26.05.2015р., до набрання вироком законної сили».
Як встановив суд, 10 вересня 2014 року, близько 01 год. 00 хв., в м.Куп`янську, Харківської області, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з розподілом ролей, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись на м-ні Ювілейному поблизу будинку № 20, побачили автомобіль марки «ВАЗ-21013» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 1986 року випуску, білого кольору, що знаходився на стоянці, розташованій на майданчику біля будинку. ОСОБА_10 за допомогою викрутки, яку приготував заздалегідь та взяв з собою, відкрив замок на водійській дверці автомобіля, після чого, розібрав замок запалення, увімкнув запалення та запустив двигун, потім, в салон автомобіля сіли обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які знаходились поблизу автомобіля та слідкували за діями обвинуваченого ОСОБА_10 та щоб сторонні особи не помітили їх злочинних дій. Таким чином, обвинувачені незаконно заволоділи вищевказаним автомобілем, що належить потерпілому ОСОБА_13 , вартість якого, згідно висновку авто товарознавчої експертизи № 10712 від 25.09.2014 року, складає 15024 гривень 08 копійок.

Заволодівши автомобілем, обвинувачені з місця скоєння злочину зникли, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на вищезгадану суму.

Крім того, повторно, 10 вересня 2014 року, близько 01 год. 15 хв., в м.Куп`янську, Харківської області, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з розподілом ролей, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись на м-ні Ювілейному поблизу будинку № 13, побачили автомобіль марки «ВАЗ-2102» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , 1983 року випуску, сірого кольору, що знаходився на стоянці, розташованій на майданчику біля будинку, де обвинувачений ОСОБА_10 за допомогою викрутки, яку приготував заздалегідь та взяв з собою, відкрив замок на водійській дверці автомобіля, після чого, розібрав замок запалення, увімкнув запалення та запустив двигун, потім, в салон автомобіля сіли обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які знаходились поблизу автомобіля та слідкували за діями обвинуваченого ОСОБА_10 та щоб сторонні особи не помітили їх злочинних дій. Таким чином, обвинувачені незаконно заволоділи вищевказаним автомобілем, що належить потерпілому ОСОБА_14 , вартість якого, згідно висновку авто товарознавчої експертизи № 10711 від 25.09.2014 року, складає 17225 гривень 89 копійок.

Заволодівши автомобілем, обвинувачені з місця скоєння злочину зникли, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_14 матеріальний збиток на вищезгадану суму.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок у відношенні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та закрити кримінальне провадження. Захисник вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а крім того, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Захисник зазначає, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 інкримінованих їм кримінальних правопорушень не скоювали. Посилається на те, що допитані в суді потерпілі та свідки не були очевидцями викладених у вироку подій, а обвинувачені свою вину не визнали, з урахуванням таких обставин та інших доказів у кримінальному провадженні в контексті ст.ст.85, 86 КПК України, захисник вважає, що склад злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, в діях обвинувачених відсутній.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що вирок ухвалено з грубими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд проігнорував очевидні порушення, допущені в ході досудового розслідування, та не надав оцінки діям співробітників поліції, в яких, на думку обвинуваченого, вбачається склад ряду злочинів. Обвинувачений зазначає, що пред`явлене йому обвинувачення є незаконним, матеріали кримінального провадження сфальсифіковані, стороною обвинувачення не надано доказів про причетність обвинувачених до інкримінованих злочинів. Вказує, що суд у вироку, в порушення вимог ч.4 ст.95 КПК України, послався на показання співробітників поліції, що є недопустимим, а також обґрунтував вирок показаннями свідків, які, на думку обвинуваченого, піддались моральному та психологічному впливу співробітників поліції, однак головного свідка ОСОБА_15 суд не допитав. Також, як вказує обвинувачений, на досудовому розслідуванні та в суді було порушено його право на захист, оскільки за його клопотанням не був залучений захисник. Посилається на те, що на досудовому розслідуванні за участю обвинувачених не проводилось пред`явлення особи для впізнання. Крім того, обвинувачений вважає, що дані, які містяться на відеозапису, дослідженому судом та врахованого в якості доказу вини обвинувачених, викликають сумнів щодо зафіксованих на ньому осіб, а тому цей доказ враховано судом необґрунтовано. Також обвинувачений посилається і на те, що факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину жодним чином не підтверджений.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що в ході досудового розслідуванні та в суді були допущено суттєві порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме: суд у вироку, в порушення вимог ч.4 ст.94 КПК України, послався на показання, надані співробітниками Куп`янського міськрайонного відділу поліції; в ході допиту обвинувачені були побиті співробітниками поліції, а захисники в ході допиту були відсутні; на досудовому розслідуванні не проведено пред`явлення особи для впізнання, чим порушено вимоги ст.228 КПК України; у вироку суд послався на показання свідків, які оговорили обвинувачених внаслідок морального впливу на них співробітників поліції; наявність встановлених відбитків пальців на автомобілі, на думку обвинуваченого, не може бути доказом вчинення ним інкримінованого злочину; на дослідженому судом відеозапису з камер спостереження зображені особи, зовні схожі на обвинувачених, однак, на думку обвинуваченого, всі сумніви повинні трактуватися на користь обвинувачених, що не було зроблено судом; також обвинувачений вказує і на те, що в суді не допитаний головний свідок у справі - ОСОБА_15 ; а крім того, факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину не підтверджений відповідним медичним висновком. З огляду на викладене, обвинувачений вважає, що матеріали кримінального провадження у відношенні нього були сфальсифіковані в ході досудового розслідування, однак суд ухвалив обвинувальний вирок щодо нього, чим постановив завідомо неправосудне рішення.
Заслухавши доповідь судді, обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційні скарги з викладених в них підстав, обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав вирок суду законним, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України за обставин, вказаних у вироку, є обґрунтованими, оскільки підтверджені зібраними по справі та перевіреними в ході судового слідства доказами в їх сукупності.
Так, свідок ОСОБА_16 пояснила, що в 2014 році в будинку, де вона проживала з ОСОБА_15 , під час розпивання спиртних напоїв разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_11 повідомив, що останні приїхали, щоб викрадати автомобілі. Обвинувачені знаходились в будинку приблизно 40 хвилин, а потім пішли.

Підстав вважати показання свідка неправдивими та наданими внаслідок тиску правоохоронних органів, як про це стверджують обвинувачені в апеляційній скарзі, не вбачається.
Як пояснив суду потерпілий ОСОБА_14 , 09.09.2014р. близько 19.00 години він поставив біля під`їзду свого будинку автомобіль ВАЗ, а зранку 10.09.2014р. виявив, що автомобіль відсутній, про що повідомив співробітників міліції. Пошкоджений автомобіль був знайдений в Балаклійському районі Харківської області, з нього була знята газова система, з салону автомобіля зникло водійське посвідчення та технічний паспорт.
Згідно з протоколом огляду місця події від 19.09.2015р., за місцем проживання свідка ОСОБА_17 був виявлений автомобіль ВАЗ 2102 сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був визнаний речовим доказом. За письмовою заявою ОСОБА_17 видав працівникам правоохоронних органів свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу. Як пояснив свідок ОСОБА_17 у суді, у вересні 2014 року до нього додому приїхали на вказаному автомобілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та запропонували придбати у них цей транспортний засіб за 2500грн, на що свідок погодився. При цьому ОСОБА_10 мав документи на даний транспортний засіб, а тому у свідка не виникло сумнівів, що даний автомобіль належить саме йому. Гроші на купівлю автомобіля він взяв у своєї матері ОСОБА_18 , яка підтвердила у судовому засіданні такі показання.

Згідно з висновком судово-дактилоскопічної експертизи №254 від 25.09.2014р., в ході огляду автомобіля ВАЗ-2102 виявлено слід, залишений великим пальцем лівої руки ОСОБА_10 , а також слід, залишений великим пальцем лівої руки ОСОБА_12 .
Як пояснив суду потерпілий ОСОБА_13 , 09.09.2014р. близько 19.00 години він поставив свій автомобіль ВАЗ 21013 біля будинку на стоянку, яка не охороняється. Вранці 10.09.2014р. біля 06.00 години він виявив, що автомобіль на стоянці відсутній, у зв`язку з чим викликав правоохоронні органи, які зафіксували угон автомобіля. Де і коли був знайдений автомобіль, йому не відомо. Приїхавши на штрафмайданчик, він виявив що автомобіль розукомплектований, відсутні бампера, державний номерний знак, з багажника зникли інструменти, в салоні відсутня стереосистема, в повній непридатності двигун автомобіля.

Згідно з протоколом огляду місця події від 19.09.2015р., зазначений автомобіль ВАЗ-21013 був виявлений по вул.Комсомольській, 32/2 в с.Мосьпанове Чугуївського району Харківської області. Даний автомобіль, згідно з постановою від 30.09.2014р. визнаний речовим доказом.

Відповідно до письмової заяви, обвинувачений ОСОБА_11 в добровільному порядку видав працівникам правоохоронних органів свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу ВАЗ 21013.
В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_19 , який, як зазначено у вироку, пояснив, що є співробітником поліції. В його провадженні були матеріали кримінального провадження по факту викрадення в 2014 році транспортних засобів в місті Куп`янську. В ході оперативно-розшукових дій, в АДРЕСА_3 , за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_11 та його брата ОСОБА_20 , який навесні 2015 року помер, був виявлений автомобіль ВАЗ 21013 білого кольору. Даний автомобіль значився викраденим. В ході допиту ОСОБА_20 в якості свідка, останній пояснив, що автомобіль, на якому до нього приїхали ОСОБА_10 та ОСОБА_21 (як з`ясовано пізніше в ході проведення оперативно-рзшукових дій, ОСОБА_21 є ОСОБА_22 ), він обміняв у ОСОБА_10 на мотоцикл та мобільний телефон. Ключі та документи на викрадений транспортний засіб видав ОСОБА_11 , який і повідомив, що разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 викрали зазначений транспортний засіб у м.Ку`янську. Колегія суддів частково погоджується з викладеними в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_11 доводами щодо посилання у вироку на показання даного свідка. Так, за вимогами ч.4 ст.95, ч.7 ст.97 КПК України, показання співробітника правоохоронних органів ОСОБА_19 стосовно наданих йому пояснень ОСОБА_20 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , не є допустимим доказом, у зв`язку з чим підлягають виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_11 підлягає задоволенню в цій частині.

Згідно з даними дослідженого судом протоколу одночасного допиту осіб від 23.10.2014р., ОСОБА_11 та ОСОБА_10 підтвердили, що разом з ОСОБА_12 10.09.2014р. в м.Куп`янську Харківської області викрали два автомобіля ВАЗ 2102 та ВАЗ НОМЕР_3 . Перед цим заходили в гості до свого знайомого на ім`я ОСОБА_23 , з яким розпивали спиртні напої, після чого продовжили розпивати спиртні напої в кафе. Згідно з даними дослідженого судом речового доказу - CD-диску з відеозаписом з камер спостереження, які розташовані в кафе «Смак», 10 вересня 2014 року з 00.06.31год до 00.33.04год. зафіксовано трьох чоловіків за зовнішніми ознаками схожими на обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , і те, що на відеозаписі зафіксовані саме обвинувачені у колегії суддів сумнівів не викликає, а тому доводи обвинувачених з цього приводу є необґрунтованими.
Отже, доводи захисника щодо відсутності будь-яких доказів причетності обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до вчинення інкримінованого їм злочину є необґрунтованими. Так, вирок суду обґрунтований рядом доказів, які були досліджені у судовому засіданні, а саме показаннями допитаних у судовому засіданні потерпілих, свідків, дослідженими судом даними, які містяться в протоколах слідчих дій та письмовими доказами. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину є доведеною в повному обсязі та правильно кваліфікував їх дії за ч.2 ст.289 КК України.
Доводи обвинувачених про недоведеність факту перебування їх у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину не є обґрунтованими, оскільки ця обставина підтверджена вищенаведеними показаннями свідка ОСОБА_16 , даними, що містяться у протоколі одночасного допиту обвинувачених від 23.10.2014р., які узгоджуються з зафіксованим відеозаписом з камер спостереження кафе «Смак», а тому сумнівів не викликає.

Щодо доводів обвинувачених про застосування до них незаконних методів слідства під час досудового розслідування, фальсифікації матеріалів кримінального провадження та порушення права на захист, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 10.10.2014р. ОСОБА_10 роз`яснено його право на захист, що підтверджено відповідним протоколом. За його клопотанням до участі у кримінальному провадженні слідчим був залучений захисник, в присутності якого з ОСОБА_10 проводились всі слідчі дії. Після роз`яснення права на захист ОСОБА_11 , згідно з протоколом від 16.10.2014р., від послуг захисника він письмово відмовився, зазначивши, що його відмова не пов`язана з відсутністю коштів. Обставини, передбачені ст.52 КПК України, щодо обов`язкової участі захисника у даному кримінальному провадженні відсутні. Будь-яких зауважень та клопотань при проведенні слідчих дій та підписання відповідних протоколів за результатами їх проведення, ОСОБА_10 , його захисник, а також ОСОБА_11 до органу, який здійснював досудове розслідування, не заявляли. Під час судового провадження обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на підставі ст.63 Конституції України відмовились від дачі показань, і щодо застосування до них під час досудового розслідування недозволених методів слідства ані вони, ані їх захисники суду не повідомляли. Всупереч доводам ОСОБА_11 , за його клопотанням до участі у кримінальному провадженні під час судового розгляду був залучений захисник за призначенням - адвокат ОСОБА_8 . Отже, такі доводи обвинувачених в апеляційних скаргах колегія суддів розцінює критично, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Стосовно доводів обвинувачених про те, що суд не допитав свідка ОСОБА_15 , колегія суддів враховує наступне. Так, свідок сторони обвинувачення ОСОБА_15 неодноразово викликався судом, однак в судове засідання не з`являвся, у зв`язку з чим Куп`янському відділу поліції було доручено доставити його приводом. За результатами виконання доручення суду надано матеріали, з яких вбачається, що ОСОБА_15 залишив місце проживання та теперішнє його місцезнаходження не відоме. В судовому засіданні 11 грудня 2015 року зазначені обставини були повідомлені учасникам судового провадження та з урахуванням їх думки, в тому числі ОСОБА_11 , який просив вирішити питання на розсуд суду, суд ухвалив рішення щодо продовження судового розгляду за відсутності свідка ОСОБА_15 з огляду на неможливість встановлення його місцезнаходження. У цьому ж судовому засіданні судом завершено дослідження доказів та, з урахуванням думки обвинувачених та захисників, які не мали будь-яких клопотань та доповнень до судового розгляду, вирішено перейти до судових дебатів, проти чого заперечень від учасників судового провадження не надійшло. Отже, судом були вжиті всі можливі заходи щодо виклику свідка, однак забезпечити його явку у судове засідання не виявилось можливим, а тому рішення про можливість проведення судового розгляду без його допиту ухвалено судом в повній мірі обґрунтовано.
Докази, якими підтверджена вина обвинувачених безпосередньо досліджені судом і ці докази безумовно викривають ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у інкримінованому їм злочині. Непроведення під час досудового розслідування в порядку ст.228 КПК України пред`явлення особи для впізнання, про що наголошують обвинувачені в апеляційних скаргах, не може свідчити про неповноту судового розгляду в контексті вимог ст.410 КПК України. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину є доведеною в повному обсязі. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході судового провадження та неповноти судового розгляду не вбачається, а тому апеляційні скарги обвинувачених та захисника задоволенню не підлягають, оскільки в них не наведено будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин та доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як щодо доведеності вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, так і правильності юридичної кваліфікації скоєного ними.
При таких обставинах, підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як просять обвинувачені в апеляційній скарзі, а також для закриття кримінального провадження за недоведеністю вини обвинувачених, як просить захисник, колегія суддів не вбачає.
Призначене ОСОБА_10 , ОСОБА_11 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України. Судом враховано тяжкість злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинувачених, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, а також обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину обвинуваченими у стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 раніше судимі, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебувають, за місцем проживання характеризуються формально посередньо.

Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, а також роль кожного з обвинувачених у вчиненні злочину, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе лише в умовах ізоляції їх від суспільства, при цьому призначивши покарання в межах санкції статті КК України за злочин, у вчиненні якого вони визнані винуватими. На думку колегії суддів, суд призначаючи обвинуваченим покарання, вимог статей 65-67 КК України не порушив, оскільки призначене їм покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, як це передбачено ст.65 КК України.
Клопотання захисника ОСОБА_8 щодо зарахування строку попереднього ув`язнення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у строк покарання задоволенню не підлягає, оскільки це питання вже вирішено судом першої інстанції згідно з ухвалою від 26 січня 2016 року (т.4 а.с.182).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року у відношенні ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на показання свідка ОСОБА_19 в частині свідчень щодо пояснень свідка ОСОБА_20 .

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженими - у той же строк з дня вручення їм копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5