Справа №488/2749/15-к 05.05.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 11-кп/784/301/16 Головуючий у 1-й інстанції:
Категорія: ч.2 ст.121 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 ; захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ; обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.02.2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Шахтарськ, Донецької області, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинувачений: ОСОБА_10

захисники обвинуваченого: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпіла: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг:
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді 9 років позбавлення волі.

В своїх апеляційних скаргах захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 просять вирок суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати, що обвинувачений ОСОБА_10 діяв у стані необхідної оборони.

Короткий зміст судового рішення суду 1-ї інстанції:
Згідно вироку суду ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Термін попереднього ув`язнення з 02.05.2015 року до вступу вироку в законну силу, на підставі ст.72 КК України перерахувати в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 11 276,89 гривень, на відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у загальній сумі 31 694,94 гривні.

Узагальненні доводи апеляційної скарги:
Не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, в своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання є занадто м`яким, оскільки суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_10 покарання, безпідставно врахував часткове визнання його вини. Вона зазначає, що обвинувачений не визнав своєї вини та не відшкодував завдану ним шкоду, однак суд першої інстанції не прийняв це до уваги та як пом`якшуючі обставини врахував його позитивні характеристики, хоча про його характер та негативну поведінку свідчать самі його дії. Вказує, що саме обвинувачений та його сім`я спровокували конфлікт з потерпілим та його родиною, але судом не надано цим обставинам належної оцінки. Вважає, що дії ОСОБА_10 щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 є навмисними, так як обвинувачений усвідомлював протиправність своїх дій, а тому вирок суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, з призначенням ОСОБА_10 більш тяжкого покарання.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , не погоджуючись з вироком суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, які були встановлені під час судового розгляду. Також судом допущено однобічність та неповноту судового розгляду, а висновки суду мають протиріччя та ґрунтуються лише на припущеннях. Зазначає, що суд на підтвердження винуватості ОСОБА_10 послався на докази, які повністю спростовують його винність та вказують на те, що ОСОБА_10 діяв у стані необхідної оборони, захищаючи себе та свою матір від суспільно небезпечних посягань з боку ОСОБА_13 . Крім того вказує, що судом не надано належної оцінки показанням ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , які є послідовними та повністю узгоджуються між собою. З показань ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вбачається, що саме ОСОБА_13 спровокував конфлікт, який відбувся 01.05.2015 року о 18:00 години, після чого ОСОБА_15 було направлено до лікарні, а цього ж дня близько 23:35 годині, біля під`їзду між ними знову виник конфлікт, який був спровокований ОСОБА_13 . Усвідомлюючи суспільну небезпеку від посягань ОСОБА_13 , ОСОБА_10 захищаючи себе та свою матір ОСОБА_14 , діяв у стані необхідної оборони і необережно вдарив останнього ножем, який дістав саме ОСОБА_13 .

Зазначає, що суд безпідставно віднісся критично до показань свідка ОСОБА_14 , посилаючись на те, що вона є матір`ю ОСОБА_10 , тобто зацікавленою особою, однак з цих же переконань суд не віднісся критично до показань потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_18 , які є не менш зацікавленими особам, оскільки перебувають в родинних стосунках з потерпілим.

Крім того, захисник ОСОБА_8 вказує на незаконність ухвал, постановлених під час судового розгляду, які стосуються застосування запобіжного заходу. Зазначає, що судом необґрунтовано продовжувався строк тримання ОСОБА_10 під вартою, оскільки суд посилався лише на існування ризику щодо можливого впливу ОСОБА_10 на потерпілу та свідків. Суд прийняв до уваги, що на адресу потерпілої через соціальну мережу Інтернет, надходили повідомлення з погрозами розправи, але судом не взято до уваги, що ОСОБА_10 в цей час перебував в СІЗО та не мав можливості користуватись соціальними мережами Інтернету. Проте, можливість реального впливу та погроз з боку ОСОБА_10 , жодним чином не підтверджувалась достовірними даними. За таких обставин, апелянт вважає, що ухвали суду першої інстанції від 20.07.2015 року, 17.09.2015 року, 29.10.2015 року та 07.12.2015 року є незаконними через надання переваги недостовірним доказам існування ризиків.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , фактично посилається на ті ж самі обставини, що і захисник ОСОБА_8 . Крім того, зазначає, що суд прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_14 , однак не в повному обсязі, а вибірково, лише в тих частинах, які узгоджуються з позицією обвинувачення. Також вказує на те, що суд на підтвердження відсутності у ОСОБА_13 ножа, того вечора, послався на протоколи огляду місця події, а також на показання свідка ОСОБА_18 та потерпілої ОСОБА_7 , однак не врахував, що вони достовірно не володіли такою інформацією, оскільки ОСОБА_13 міг не повідомляти їх про це. Отже, висновок суду щодо відсутності ножа у ОСОБА_13 є не підтверджений жодним доказом, крім того не встановлено, яким саме ножем останньому нанесені тілесні ушкодження. Суд у вироку лише перерахував обставини вчинення злочину, однак не зазначив яким чином вони підтверджують наявність прямого умислу ОСОБА_10 на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .

З урахуванням викладеного захисник ОСОБА_9 вважає, що суд безпідставно зробив висновки, що в діях ОСОБА_10 відсутня форма необережності, оскільки ці доводи ґрунтуються лише на припущеннях суду та жодним чином не підтверджуються фактами та доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а тому вирок суду підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_10 посилається на аналогічні обставини, що і його захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Просить вирок суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким врахувати, що він діяв у стані необхідної оборони від агресивних посягань ОСОБА_13 захищаючи життя та здоров`я своєї матері і самого себе.

Позиції інших учасників кримінального провадження:
В своїх запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прокурор зазначає, що наведені в апеляційних скаргах доводи є необґрунтованими та не відповідають дійсності, оскільки судом повно та всебічно досліджено всі докази та їм надано належної оцінки. Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про відсутність нанесення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 у стані необхідної оборони, оскільки встановлено факт нанесення ОСОБА_10 двох ударів ножем, один з яких у живіт потерпілого як життєво важливий орган. За викладених обставин прокурор вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та обох його захисників, необхідно залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Потерпілою ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в яких зазначає, що доводи апеляційних скарг не узгоджуються з доказами, яким суд надав належної оцінки та в повній мірі дослідив їх в сукупності. Доводи захисників та обвинуваченого є необгрунтовними, оскільки, таким чином, вони намагаються ввести в оману суд для уникнення ОСОБА_10 кримінальної відповідальності. З приводу посилань захисників та обвинуваченого на показання свідка ОСОБА_17 , то вони не вказують саме ким розпочато конфлікт, між тим події, які вона бачили відбувались о 18:00 годині, а також вона повідомила, що конфлікт вона спостерігала із значної відстані та впізнати осіб не може. Що стосується посилань сторони захисту, на те, що суд безпідставно надав перевагу показанням потерпілої та свідка ОСОБА_18 , то вони не відповідають дійсності, оскільки суд першої інстанції надав сторонам рівні права та можливості, крім того задовольняв обґрунтовані клопотання. За викладених обставин потерпіла ОСОБА_7 вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не підлягають задоволенню.

Обставини справи, встановлені судом 1-ї інстанції:
Судом першої інстанції встановлено, що 01.05.2015 року приблизно о 23:35 годині, знаходячись біля під`їзду №2 будинку АДРЕСА_2 , умисно наніс не менше двох ударів ножем ОСОБА_13 , спричинивши тим самим йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням внутрішніх органів, від яких настала смерть потерпілого, а також тілесні ушкодження у вигляді колото різаного поранення в область верхньої кінцівки (правого плеча), що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень та повний поперечний перелом правої плечової кістки, який відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Обставини справи встановленні апеляційним судом:
Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілої ОСОБА_7 , яка просила задовольнити вимоги її апеляційної скарги, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення; пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 ; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг потерпілої, обвинуваченого та його захисників, та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_10 в спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть потерпілого ОСОБА_13 підтверджуються сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Так, допитана в якості свідка ОСОБА_18 пояснила, що вона є дружиною загиблого потерпілого. 1 травня 2015р. вони разом з чоловіком, дітьми та собакою відпочивали в парку недалеко від свого місця проживання. Приблизно о 17 год. до них підійшли обвинувачений ОСОБА_19 зі своєю матір`ю ОСОБА_14 та вітчимом ОСОБА_15 , які знаходились в стані алкогольного сп`яніння і з якими також була собака. Вони стали до них чіплятися, пропонувати відпустити собак і згодом ситуація стала загострюватися. Її чоловік (потерпілий ОСОБА_13 ) запропонував сім`ї ОСОБА_19 залишити їх і не заважати відпочивати, після чого конфлікт лише посилився. ОСОБА_20 стала кидатись на неї погрожуючи електрошокером, а хтось з чоловіків кинувся на її на чоловіка з бійкою. Вона зібрала дітей і повела їх додому, а коли повернулась, то на місці пригоди вже була міліція і швидка допомога. Вони разом з чоловіком поїхали до райвідділу, де він написав заяву на обвинуваченого та його родину. Ввечері вони з чоловіком були в гостях у свого знайомого і приблизно о 23 год. поверталися додому. Разом з ними була також і їх собака. Коли підішли до під`їзду і вона почала відкривати двері, то почула позаду себе звук електрошокера, з яким ОСОБА_14 почала до неї стрибати і приставила електрошокер до її шиї від чого у неї на підборідді залишився опік. ОСОБА_21 забігла до під`їзду, а чоловік знаходився позаду неї і поряд з ним був обвинувачений ОСОБА_10 . Що між ними відбувалось вона не бачила, а коли повернулася то побачила чоловіка лежачим на землі біля бордюра.

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що ввечері 1травня 2015 р. її син ОСОБА_13 разом з дружиною ОСОБА_18 та дітьми жарили шашлики в парку, неподалік від будинку. Вона чула крики, а потім бачила, як вітчим обвинуваченого ОСОБА_15 розмахував перед її сином ножем, а ОСОБА_14 застосовувала до їх собаки елктрошокер, після чого собака побігла до підїзду. Потім приїхала міліція і син сказав, що буде писати заяву на родину обвинуваченого, які чіплялися до них і заважали відпочивати. Після 21 год. іі син з дружиною пішли до гаражу. Через деякий час ОСОБА_18 подзвонила їй у домофон, кричала щоб викликала міліції та швидку допомогу. Вона вибігла з квартири, собака знаходилась в підїзді, а син лежав перед під`їздом на землі.

Свідок ОСОБА_22 , який є братом потерпілого, повідомив, що 1.05.2015 р. він привів свого сина до брата, який з дружиною та своїми дітьми збиралися до парку жарити шашлики. Після цього він поїхав на роботу. Приблизно о 19 год. йому подзвонив син, який плакав та кричав, що дядю ОСОБА_23 в парку хтось б`є. Він відразу побіг до парку, де побачив родину обвинуваченого. У ОСОБА_15 в руках був ніж, який він потім склав та поклав до кишені. Потім прийшов ОСОБА_16 у якого з ОСОБА_20 розпочався словесний конфлікт, який переріс в бійку. В цей час також розпочалась бійка між братом та обвинуваченим. Він намагався їх рознімати, а мати обвинуваченого бігала з електрошокером. Стали підбігати чужі люди, бійка припинилася і після цього всі розійшлися. Біля півночі йому подзвонила мати і повідомила, що брата підрізали. Коли він прийшов на місце пригоди, то брат лежав на землі в 5-7 метрах від під`їзду.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що ввечері 1 травня 2015 р. йому подзвонив потерпілий і попросив прийти до парку. Там він побачив обвинуваченого і його родину, які конфліктували з потерпілим і розмовляли на підвищених тонах. Потерпілий йому повідомив, що ОСОБА_20 кидався на нього з ножем, після цього ОСОБА_20 також став і на нього кидатись з ножем, та погрожувати розправою. Він декілька разів вдарив ОСОБА_20 рукою по обличчю і між ними почалась бійка. Ісаєва бігала коло них з електрошокером, потім вона забрала свого чоловіка додому. Він також декілька разів вдарив і обвинуваченого,коли той підбігав до нього.

Показання вказаних свідків, з боку потерпілої сторони, суд правильно поклав в основу вироку, оскільки вони є об`єктивними, послідовними та такими, що узгоджуються з іншими письмовими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Проаналізувавши показання свідків зі сторони обвинуваченого, суд вірно поставився до них критично, оскільки вони є суперечливими та необ`єктивними.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_10 пояснив, що ввечері 1 травня 2015 року він разом з матір`ю та вітчимом, прізвища яких ОСОБА_20 , прогулювались по парку разом зі своєю собакою - таксою. В цей час в парку відпочивала сім`я потерпілого, в яких була собака бійцівської породи, яка була без намордника і кидалась на їх собаку, з приводу чого між ними виник конфлікт. Потерпілий комусь подзвонив, після чого приїхало декілька чоловіків, які почали бити ОСОБА_20 . Він його захищав, тому теж отримав декілька ударів руками та ногами по обличчю. Потім приїхала швидка, яка забрала вітчима до лікарні, де він передав йому свій розкладний ніж, який він відніс додому. Мати залишалась в лікарні. Після 23 год. він пішов до лікарні, щоб забрати і провести матір додому. Коли підішли до під`їзду біля нього знаходився ОСОБА_24 з дружиною, а також їх собака, яка знову була без намордника. Мати намагалась відкрити двері під`їзду і в цей час ОСОБА_24 вдарив її кулаком в груди, від чого вона потилицею вдарилась об двері. Мати відскочила від ОСОБА_24 і дістала електрошокер, яким почала лякати потерпілого. Той схватив матір за одяг в районі шиї, від чого у неї з рук випав електрошок ер, а ОСОБА_24 погрожував її завалити прямо зараз. Потім підбігла дружина потерпілого і стала дряпати його матері обличчя. Він почав відтягувати ОСОБА_24 від своєї матері, який декілька разів наніс йому удари кулаком по голові. Після цього він побачив в правій руці потерпілого ніж, яким він намагався його вдарити. Зумівши перехватити руку потерпілого, він в ході боротьби вдарив цим ножем потерпілого в живіт. Він знаходився в збудженому стані і не пам`ятає скільки разів вдарив потерпілого ножем і чи завдав йому удар ножем в плече. Потім він викинув ніж біля під`їзду. Вважає, що спричинив потерпілому тілесні ушкодження в стані необхідної оборони,захищаючи свою матір і себе.

Свідок ОСОБА_14 , матір обвинуваченого, підтвердила, що в парку з родиною потерпілих у них виник конфлікт з приводу того, що на їх собаку накинулась собака потерпілих. Вона повела собаку додому і з будинку бачила, як якісь чоловіки били її сина і чоловіка. Прибігши до парку, вона побачила, що її чоловіка б`ють брати ОСОБА_24 і ще якийсь чоловік. Син захищав вітчима, закриваючи його своїм тілом. Потерпілий її відштовхував і погрожував розправою. Потім приїхала міліція і всі розійшлися. Вона з чоловіком була в лікарні і о 23 год. син прийшов забрати її до дому. Підійшовши до під`їзду вони побачила там ОСОБА_24 з дружиною та своєю собакою. Черевань відкрила двері під`їзду і собака забігла в середину. Вона намагалась теж відкрити двері під`їзду, але ОСОБА_25 стала прибирати її руки, після чого вона відчула удар ззаду по голові. Повернувшись, вона побачила поряд потерпілого, який її штовхнув, а син в цей час кричав на ОСОБА_24 , щоб він її не чіпав, та відтянув його від неї. На неї накинулась ОСОБА_25 і стала дряпати руками обличчя, після чого вона дістала електрошокер, але його не вмикала. Потім вона відкрила двері і разом з сином вони зайшли до під`їзду.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що свідком подій, які відбувалися приблизно о 23 год. біля їх під`їзду він не був, оскільки в цей час знаходився в лікарні. Він також підтвердив, що ввечері в парку між його родиною та родиною потерпілих відбулася сварка та бійка. Потерпілий зі своїм братом та ОСОБА_26 побили його та пасинка, який його захищав. Знаходячись в лікарні, він дійсно віддав пасинку ножа, щоб той відніс його до дому.

Свідок ОСОБА_27 , яка доводиться обвинуваченому бабусею, пояснила, що з вікна будинку вона бачила бійку в парку між потерпілою стороною та її родичами. Потерпілі били ОСОБА_20 , якого захищав її внук. Вона викликала міліцію, після чого всі розійшлись, а її рідні поїхали до лікарні. Близько 23 год. її донька разом з онуком повернулися додому, розповівши, що потерпілі знову на них напали і не пускали до під`їзду.

Аналізуючи дослідженні докази суд прийшов до правильного висновку, що ініціатором первісного конфлікту була саме родина обвинуваченого ОСОБА_10 , на неправомірність дій яких потерпіла сторона відразу звернулася до міліції з відповідною заявою. ОСОБА_20 звернувся з такою заявою лише через тиждень -7.05.2015р.

Суд правильно звернув увагу на те, що показання обвинуваченого ОСОБА_10 та його матері стосовно подій які мали місце пізно ввечері біля під`їзду будинку є суперечливими, на відміну від показань потерпілої сторони, яка взагалі вказувала на відсутність у потерпілого ножа чи то будь-якого іншого предмету. Свої показання свідок ОСОБА_18 підтвердила і в ході слідчого експерименту, додавши, що коли вона з ОСОБА_20 знаходилась біля дверей під`їзду, то після всіх подій ОСОБА_19 підійшов до них і спокійно сказав матері, що «пора розходитись», після чого зайшли до під`їзду.

Показання ОСОБА_10 про те, що він викинув ніж біля під`їзду будинку спростовуються даними протоколів огляду місця пригоди, яке оглядалося двічі і крім слідів плям крові, будь-яких предметів типу ножа знайдено не було.

Хоча обвинувачений ОСОБА_10 вказує на наявність між ним та потерпілим боротьби, під час якої він перехватив руку потерпілого начебто з ножем і в ході такої боротьби спричинив йому ножові поранення, спростовуються висновками судово-медичної експертизи № 379 від 10.06.2015р., згідно висновкам якої, будь-яких тілесних ушкоджень, характерних для боротьби чи самооборони, які б свідчили про фізичний опір потерпілого, на його тілі не виявлено. При огляді трупу потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді ран в області верхньої кінцівки та живота з існуванням раневих каналів, крововиливів в місцях пошкоджень та пошкоджень внутрішніх органів, саден на передній поверхні грудної клітини та живота, повного поперечного перелому плечової кості з крововиливами у м`які тканини. Рана в області живота відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 пояснила, що вона в бригаді швидкої допомоги виїздила на бійку, яка відбулася в парку. Вони забрали до лікарні ОСОБА_20 , у якого був розбитий ніс та розсічена брова. З ними також поїхав і обвинувачений ОСОБА_10 , який висловлював погрози помсти в бік потерпілого. Близько о півночі їх же бригада виїздила за викликом до будинку потерпілого, який отримав два ножових поранення в плече і в живіт і якого доставили до лікарні, де він і помер.

Таким чином з досліджених судом доказів встановлено, що потерпілий ОСОБА_13 будь-яких дій, які б загрожували життю чи здоров`ю обвинуваченого чи його матері, не вчиняв і навіть погроз про застосування такого насильства не висловлював.

В зв`язку з відсутністю з боку потерпілого суспільно-небезпечних посягань, які б вимагали негайного відвернення чи то припинення його дій обвинуваченим, шляхом застосування ножа та заподіяння проникаючих колото-різаних поранень черевної порожнини, як правильно встановив суд, не існувало.

Тому доводи сторони захисту про знаходження ОСОБА_10 в стані необхідної оборони є безпідставними.

Суд правильно прийшов до висновку про непереконливість доводів захисту про спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому з необережності, врахувавши при цьому попередню поведінку сторін, висловлювання обвинуваченим погроз помсти потерпілому , характер та локалізацію тілесних ушкоджень їх глибину проникнення і спрямованість в область життєво важливих ділянок тіла, наступну поведінку винного, який відразу залишив місце пригоди, не вчиняючи жодних дій по наданню допомоги , що вказує на те, що обвинувачений діяв з прямим умислом , маючи на меті спричинити потерпілому тілесні ушкодження, які є тяжкими і перебувають в прямому причино наслідковому зв`язку із настанням його смерті.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_10 і у членів його родини тілесних ушкоджень пов`язана з конфліктом, що відбувся вдень у парку і не мають відношення до подальшого, нічного конфлікту біля під`їзду будинку, де з боку потерпілого ніяких протиправних дій, як встановлено судом, скоєно не було, а з боку обвинуваченого, як вже зазначалось вище, мало місце вчинення дій стосовно потерпілого з метою помсти.

Доводи захисту про невірність висновків суду щодо виникнення первісного конфлікту з ініціативи та з вини родини обвинуваченого, є також необґрунтованими і такими, що не відповідають дійсності. Суд не відкинув показання свідка ОСОБА_17 , а навів їх у вироку суду, з яких лише слідує, що вона прогулюючись по парку бачила конфліктуючі сторони і як їй здалося , що обвинувачений грався з собакою потерпілих, яка потім стала на нього кидатись.

Такі показання свідка відповідають показанням свідків потерпілої сторони, які пояснювали початок конфлікту намаганням обвинуваченого подружити собак. Крім цього, потерпіла ОСОБА_7 зазначала, що їх собака зовсім не агресивна, добре поводиться з дітьми, але відповідно реагує на п`яних людей і наявність у них в руках зброї.

Той факт, що потерпілі відпочивали в парку разом з дітьми, а обвинувачений зі своєю родиною, які знаходилися в стані сп`яніння, спровокувала з ними конфлікт, мали при собі ніж та електрошокер та погрожували ними, в результаті чого потерпілий змушений був звернутись до товариша за допомогою, а потім і до органів міліції є якраз свідченням протиправності поведінки з боку родини обвинуваченого і розв`язання конфлікту з їх сторони.

Хоча події, що відбувались в парку, не мають самостійної юридичної оцінки і вони не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого, але вони є свідченням поведінки, що передувала вчиненню злочину і продовженню протиправних дій обвинуваченого з метою помсти потерпілому, про що він висловлювався в кареті швидкої допомоги і, що все таки потім реалізував. Вказане також свідчить про цілеспрямованість та умисність дій ОСОБА_19 .

Не встановлення органами слідства знаряддя злочину не може вказувати на неповноту судового розгляду справ, оскільки суд намагався з`ясувати це питання, але відсутність ножа у потерпілого на місці пригоди повністю спростовує показання ОСОБА_10 , що ніж начебто знаходився у потерпілого і він перехопивши його руку з необережністю його поранив.

Що стосується доводів захисту про безпідставне і незаконне продовження обвинуваченому строків утримання його під вартою, то вони не відповідають дійсності, оскільки судом встановлювались існування ризиків і їх зберігання на протязі всього розгляду справи.

Доводи потерпілої ОСОБА_7 про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання і необхідність його збільшення всього на 1 рік, не є свідченням того, що призначене йому судом покарання є явно несправедливим через його м`якість та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого.

Суд призначив ОСОБА_10 покарання у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КПК України, в межах санкції статті, що передбачає відповідальність, та за своїм видом і розміром є достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд також обґрунтовано та достатньо мотивовано задовольнив цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , стягнувши грошові суми у визнаних розмірах, які знайшли своє підтвердження дослідженими доказами щодо заподіяння матеріальної шкоди та моральної, оскільки від втрати сина вона дійсно пережила великий стрес, перенесла сильні моральні та душевні страждання.

На підставі викладеного, апеляційні скарги учасників кримінального провадження задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.02.2016 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без зміни.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 3-х місячний строк з моменту її проголошення, а засудженим в той же термін з моменту отримання копії ухвали суду.

Головуючий

Судді