Номер провадження 1-кп/243/491/2016
Номер справи 243/5025/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«30» червня 2016 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,

- законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

- захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0001282 від 09 травня 2016 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області 22 червня 2016 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з неповною середньою освітою, на утримані неповнолітніх дітей немає, інвалідом не являється, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

09 травня 2016 року приблизно о 12 годині 00 хвилин неповнолітній ОСОБА_4 , знаходився на території церкви «Добра Весть» за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Одеська, 30, коли побачив, як ОСОБА_8 залишила на дитячій гойдалці належну їй жіночу сумку білого кольору із мобільним телефоном торгівельної марки «Samsung» моделі J100H/DS, відійшовши гратися з дітьми. У вказаний час, у вказаному місці у неповнолітнього ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 09 травня 2016 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_4 , перебуваючи на території церкви «Добра Весть» за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Одеська, 30, дочекавшись моменту, коли потерпіла ОСОБА_8 залишила без нагляду належну їй жіночу сумку білого кольору, в якій лежав її мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» моделі J100H/DS, яка на той час знаходилась на поверхні лавки на галявині церкви «Добра Весть», за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Одеська, 30, переконавшись в тому, що поблизу нікого стороннього не має і його дії залишаться непоміченими для оточуючих та для потерпілої ОСОБА_8 , з жіночої сумки білого кольору, діючи умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом викрав майно, що належить ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» моделі J100H/DS, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 1747,17 гривень; карту пам`яті «Micro SD 16 Gb», вартістю 160,00 гривень; СІМ-картку мобільного оператора «МТС» за номером НОМЕР_3 , вартістю 25,00 гривень.

Після цього неповнолітній ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, заподіявши своїми умисними протиправними діями потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1932 гривень 17 копійок.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України та суду пояснив, що 09 травня 2016 року приблизно о 12 годині 00 хвилин він знаходився на території церкви «Добра Весть» за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Одеська, 30, коли побачив, як ОСОБА_8 залишила на дитячій гойдалці належну їй жіночу сумку білого кольору із мобільним телефоном торгівельної марки «Samsung» моделі J100H/DS, відійшовши гратися з дітьми. У нього виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_8 .

З метою викрадення чужого майна, 09 травня 2016 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, він перебуваючи на території церкви «Добра Весть» за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Одеська, 30, дочекавшись моменту, коли потерпіла ОСОБА_8 залишила без нагляду належну їй жіночу сумку білого кольору, в якій лежав її мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» моделі J100H/DS, яка на той час знаходилась на поверхні лавки на галявині церкви «Добра Весть», за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Одеська, 30, переконавшись в тому, що поблизу нікого стороннього не має і його дії залишаться непоміченими для оточуючих та для потерпілої ОСОБА_8 , з жіночої сумки білого кольору, діючи умисно, викрав майно, що належить ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» моделі J100H/DS, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; карту пам`яті «Micro SD 16 Gb»; СІМ-картку мобільного оператора «МТС» за номером НОМЕР_3 .

Після цього він з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом. На теперішній час вкрадене майно потерпілій повернуто.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Потерпіла ОСОБА_8 , яка належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, звернулася до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути дане кримінальне провадження без її участі. Претензій до обвинуваченого вона не має, просить призначити покарання на розсуд суду ( а.с. 18).

У відповідності до ч. 1 ст. 325 КПК України « Якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого».

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Із Протоколу огляду місця події від 09 травня 2016 року вбачається, що об`єктом огляду є ділянка місцевості розташована біля під`їзду № 5 будинку АДРЕСА_3 . Неповнолітній ОСОБА_4 , видав в присутності понятих викрадений ним мобільний телефон марки «Samsung». Об`єктом огляду є загальний вигляд виявленого мобільного телефону марки «Samsung», та заводські параметри телефону, виявлені під акумуляторною батареєю (а.с.40-41).

Із Протоколу огляду місця події від 19 травня 2016 року вбачається, що об`єктом огляду є територія церкви «Добра Весть», яка розташована за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Одеська, буд. № 30. Загальний вигляд поляни на якій 09 травня 2016 року проводилася трапеза з гостями церкви (а.с.43-44).

Із Протоколу пред`явлення речей для впізнання від 24 травня 2016 року вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 , заявила, що впізнає свій мобільний телефон під № 3 - «Samsung» MS- НОМЕР_4 в корпусі білого кольору. Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення речей для впізнання від 24 травня 2016 року вбачається, що під № 3 є мобільний телефон «Samsung» MS-J100 (а.с.46-49).

Із Розписки про збереження майна від 24 травня 2016 року вбачається, що ОСОБА_8 , отримала від працівників поліції приналежний їй мобільний телефон марки «Samsung» моделі J100H/DS, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , а також карту пам`яті «Micro SD 16 Gb», які зобов`язується зберігати до прийняття рішення по справі (а.с.51).

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 травня 2016 року вбачається, що ОСОБА_8 , заявила, що впізнає на фото № 2, як того, якого вона бачила 09 травня 2016 року на території «Добра Весть» і який кілька разів присідав біля її сумки. Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 травня 2016 року вбачається, що на фотознімку № 2 є ОСОБА_4 (а.с.52-54).

Із Висновку судово-товарознавчої експертизи майна № 217 від 20 травня 2016 року вбачається, що залишкова вартість представленого мобільного телефону торгівельної марки «Samsung» моделі J100H/DS, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , на момент скоєння злочину, а саме на 09 травня 2016 року з урахуванням зносу, могла становити 1747,17 грн. (одна тисяча сімсот сорок сім гривень 17 копійок). Встановити залишкову вартість карти пам`яті станом на 09 травня 2016 року не представляється можливим, оскільки відсутні методика визначення вартості та рекомендації необхідні при проведені дослідження даного виробу (а.с.57-63).

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 02 червня 2016 року вбачається, що неповнолітній ОСОБА_4 , вказує на ділянку місцевості, яка розташована на галявині території церкви «Добра Весть», за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Одеська, буд. № 30, де 09 травня 2016 року проводились розважальні заходи для дітей, та де він викрав мобільний телефон. Неповнолітній ОСОБА_4 , вказує на качелю, де ОСОБА_8 , качала дітей, коли 09 травня 2016 року її помітив з телефоном, який і вирішив викрасти. Неповнолітній ОСОБА_4 вказує на ділянку місцевості, де він на момент, поки ОСОБА_8 , качала дітей, залишила на лавочці свою сумку. Неповнолітній ОСОБА_4 , вказує на місце, де 09 травня 2016 року розташовувався фуршетний стіл. Неповнолітній ОСОБА_4 вказує на карман сумки потерпілої ОСОБА_8 , звідки він викрав її мобільний телефон. Неповнолітній ОСОБА_4 , вказує на ділянку місцевості біля кафе «Волчок», куди він викинув з викраденого телефону СІМ-картки (а.с.104-109).

Із Довідки СПД ФО ОСОБА_9 вбачається, що станом на 09 травня 2016 року вартість СІМ- картки мобільного оператора «МТС» складає 25 гривень, вартість карти пам`яті «Мікро СД» об`ємом 16 Гб складає 160 гривень ( а.с. 121).

Із Висновку комплексної амбулаторної судової психологічно-психіатричної експертизи неповнолітнього № 599 від 03 червня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є психічно здоровим, виявляє акцентуацію особистості за нестійким типом, ускладнену змішаним розладом шкільних навиків (педагогічну занедбаність). В момент вчинення злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період вчинення інкрімініруємого злочину ОСОБА_4 не знаходився у тимчасово хворобливому стані, позбавляючи його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_4 відсутні ознаки розумової відсталості (інтелектуального недорозвинення) не зв`язані з психічним розладом. Психологічний розвиток ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає його календарному віку. У ОСОБА_4 відсутні які-небудь виявлення індивідуально-психологічної характеристики, які б істотно впливали на його поведінку в момент вчинення правопорушення. З урахуванням особливостей психологічного розвитку, ОСОБА_4 міг усвідомлювати характер і значення своїх дій, критично їх оцінювати і передбачити їх наслідки. В теперішній час ОСОБА_4 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує. За своїм психічним станом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може приймати участь в судовому засіданні (а.с.113-118).

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 , вірно кваліфіковано за ст. 185 ч. 1 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до злочинів середньої тяжкості, характер, ступінь його суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків для потерпілого, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.2 «Відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом… менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини,неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо».

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 щиросердно розкаявся та вчинив злочин будучи неповнолітнім, повністю відшкодовано спричинену матеріальну шкоду, оскільки вкрадене майно повернуто потерпілій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

У відповідності до п.10 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18 липня 2013 року « Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх»

«Суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень Глави 29 КПК та розділу Х1 КК. Судам необхідно зважати, що при постановленні вироку щодо неповнолітньої особи вони повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне кримінальне правопорушення.

Індивідуалізація покарання є важливою вимогою принципового характеру, що передбачає персоніфікацію кримінальної відповідальності: вона настає лише щодо конкретної особи, яка вчинила злочин ( статті 2,18, 50 КК) Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітнього та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації».

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року « При призначенні покарання неповнолітньому підсудному відповідно до вимог ст. 103 КК України крім обставин, передбачених у статтях 65-67 КК України, необхідно брати до уваги умови життя й виховання неповнолітнього, вплив на нього дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.»

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, задовільно характеризується за місцем мешкання та навчання, вчинив злочин будучи неповнолітнім, є дитиною, позбавленої батьківського піклування, особу винного, а також те, що потерпіла не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого, вкрадене майно повністю повернуто, і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

Суд позбавлений можливості призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу, передбачене санкцією статті 185 ч.1 КК України, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 99 КК України «Штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення». Однак, як встановлено в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 не має самостійного доходу, власних коштів, а також майна, на яке може бути звернене стягнення.

Також суд позбавлений можливості призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді громадських або виправних робіт, передбачені санкцією статті 185 ч.1 КК України, оскільки у відповідності до вимог ч.1ст. 100 КК України «Громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років, а обвинуваченому ОСОБА_4 на момент розгляду справи - 14 років.

Згідно до вимог ч.2 ст. 100 КК України «Виправні роботи можуть бути призначені неповнолітньому в віці від 16 до 18 років», а на момент розгляду справи обвинуваченому ОСОБА_4 виповнилося 14 років.

Також суд позбавлений можливості призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді арешту передбачене санкцією статті 185 ч.1 КК України, оскільки у відповідності до вимог ст. 101 КК України « Арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб», а на момент розгляду справи обвинуваченому ОСОБА_4 виповнилося 14 років.

У відповідності до частини 1 статті 105 КК України «Неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання».

Враховуючи позицію обвинувачення і захисту щодо виду і міри покарання, суд визнає, що виправити неповнолітнього обвинуваченого та запобігти скоєнню ним нового злочину можливо без ізоляції від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі, ухвалити про звільнення від покарання на підставі статті 105 КК України.

З урахуванням щирого каяття та бездоганної поведінки обвинуваченого на момент постановлення вироку, суд вважає, що ОСОБА_4 не потребує застосування покарання та приходить до висновку, що відповідно до вимог статті 105 КК України неповнолітній обвинувачений, який вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, може бути звільнений від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Судово- товарознавча експертиза № 217 від 20 травня 2016 року була проведена на підставі Постанови слідчого від 11 травня 2016 року ( а.с. 55) і витрати на її проведення стороною обвинувачення не сплачувалися, про що свідчить Довідка з вказаним на ній розрахунковим рахунком Донецького Науково - дослідного Експертно криміналістичного центру ГУМВС України в Донецькій області ( а.с.57).

Разом з тим, види процесуальних витрат у кримінальному провадженні визначені в Главі 8 КПК України і за змістом норм цієї Глави під процесуальними витратами розуміються витрати, понесені сторонами кримінального провадження. Зокрема, відповідно до положень ч.1 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 2,4 ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Експертам, спеціалістам, перекладачам оплачується проїзд, а також добові в разі переїзду до іншого населеного пункту. Експертам, спеціалістам і перекладачам повинна бути сплачена винагорода за виконану роботу, якщо це не є їх службовим обов`язком.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що положення частини другої статті 124 КПК України застосовуються в разі здійснення фактичних витрат стороною обвинувачення на оплату експерту проїзду та добових в разі переїзду до іншого населеного пункту, а також винагороди за виконану роботу, якщо це не є службовим обов`язком експерта.

Оскільки у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 стороною обвинувачення таких витрат не було здійснено, підстав для прийняття рішення про стягнення з обвинуваченого на користь держави вартості експертизи, проведеної спеціалізованою державною експертною установою за дорученням слідчого, немає.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі: вилучений у ОСОБА_4 , мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» моделі J100H/DS, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , та карту пам`яті «Micro SD 16 Gb», які залучені до матеріалів кримінального провадження № 0001282 від 09 травня 2016 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 24 травня 2016 року, що зберігається у потерпілої ОСОБА_8 - після набуття вироком чинності у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності потерпілої ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370,374 КПК України, ст. 105 КК України суд

З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону за цим вироком у вигляді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі частини 1 статті 105, п.1 частини 2 ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік та застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру застереження.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Речові докази по справі: вилучений у ОСОБА_4 , мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» моделі J100H/DS, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , та карту пам`яті «Micro SD 16 Gb», які залучені до матеріалів кримінального провадження № 0001282 від 09 травня 2016 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 24 травня 2016 року, що зберігається у потерпілої ОСОБА_8 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності потерпілої ОСОБА_8 .

Апеляційна скарга на вирок суду подається до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .