Справа № 368/1260/16-к
Провадження № 1-в/368/262/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" жовтня 2016 р. Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
представника ВК ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області в режимі відеоконференції клопотання (подання) засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, одруженого, уродженця с. Коженики Білоцерківського району Київської області та жителю до засудження в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 ,
В С Т А Н О В И В:
До Кагарлицького районного суду Київської області із клопотанням звернувся засуджений ОСОБА_5 та просив суд застосувати до нього ст. 82 КК України і замінити покарання на громадські роботи та в судовому засіданні уточнив ще чи на штраф. Свою заяву засуджений мотивує наступним.
Він був засуджений Сквирським районним судом Київської області до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки.
З 06.04.2016 року він відбуває покарання у Кагарлицькій виправній колонії.
Згідно ухвали Апеляційного суду Київської області йому було зараховано строк попереднього ув`язнення з 09.12.2015 року до моменту набрання вироком законної сили.
За час відбування покарання він був заохочений за сумлінну працю адміністрацією установи. На даний час настала третина строку його покарання. Потерпілим ним було відшкодовано матеріальні збитки у повному обсязі.
Представник колонії щодо клопотання засудженого покладається на погляд суду.
Прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки залишок невідбутого покарання є не спів розмірним з невідбутою частиною покарання.
Вислухавши думку прокурора, представника Кагарлицької виправної колонії (№115) Київської області, засудженого ОСОБА_5 , суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині Кодексу для даного виду покарання і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Суду під час розгляду зазначених клопотань слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях, а також наміри засудженого щодо залучення до суспільно корисної праці.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Сквирського районного суду Київської області 09 грудня 2015 року за ст. 286 ч. 2 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2016 року вирок суду від 09.12.2015 року залишено без змін, а також засудженому ОСОБА_5 було зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання період з 09.12.2015 р. до моменту набрання вироком законної сили.
Вчинене засудженим ОСОБА_5 кримінальне правопорушення є злочином тяжким.
В місцях позбавлення волі ОСОБА_5 перебуває 09.12.2015 року, в т.ч. в Кагарлицькій ВК-115 - з 06.04.2016 року.
Вивченням матеріалів особової справи встановлено, що за час відбування покарання у засудженого відсутні дисциплінарні стягнення.
Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» № 2 від 26 квітня 2002 р. визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш мяким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п. 13 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 р.).
Згідно положень п. 17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р., суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребі у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
У даному випадку суд зазначає, що наявність лише заохочення, не вказує достеменно на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення та перевиховання, суд вважає, що ідеальним варіантом, звісно ж , був би той стан справ, засуджений заслуговує на заміну йому покарання у виді позбавлення волі на більш м`які покарання, не минуючи обмеження волі та виправні роботи.
Отже, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст.. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Що ж стосується відношення засудженого ОСОБА_5 до вчиненого злочину, то суд наголошує на тій обставині, що хоча засуджений в судах першої та апеляційної інстанцій вину у вчиненому злочині визнавав, проте, в судовому засіданні з пояснень з боку потерпілих вбачається, що обвинувачений він себе не коректно, не вибачався та вважали, що до засудженого необхідно застосувати таку міру покарання як максимальний строк позбавлення волі.
Після розгляду справи в судах та відбуваючи покарання засудженим ОСОБА_5 жодної копійки не погашено потерпілим, що підтвердив сам засуджений в судовому засіданні.
Навіть, перебуваючи у короткочасній відпустці засудженим ОСОБА_5 ніяких дій щодо потерпілих зроблено не було, тобто відшкодувань засудженим не було зроблено.
Тому суд вважає та сприймає це як намагання засудженим досягнути наявності в його діях лише формально юридичних ознак, сукупність яких є обов`язковою умовою застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна покарання більш м`яким, без наявності в його діях формально юридичних підстав, наявність яких дала б змогу застосувати інші більш м`які види покарання, окрім обмеження волі чи виправні роботи.
Суд також врахував тяжкість шкоди, заподіяної злочином.
Так, згідно вироку задоволено цивільні позови потерпілих від злочину.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, з довідки бухгалтерії ВК 115, розмір не відшкодованої шкоди становить 150 000 грн. 00 коп. кожному потерпілому, яка, на думку суду є істотною.
Крім того, засуджений висловлює лише гіпотетичну думку щодо відшкодування ним шкоди лише після того, як він піде працювати після відбування ним покарання у Кагарлицькій виправній колонії № 115.
Суд вважає, що до об`єму поняття «виправлення та перевиховання» входить не тільки визнання засудженим вини у вчиненому злочині в судових засіданнях, а й щире каяття, проявом чого суд вважає, зокрема, добровільне відшкодування потерпілій стороні збитків, завданих злочином, налагодження з потерпілою стороною, не зважаючи на складнощі, (втрата близької людини), нормальних відносин, з метою усунення неприязних відносин, що засудженим ОСОБА_5 не зроблено.
Окрім того, покарання у виді штрафу це грошове стягнення, що також не можливо застосувати до засудженого ОСОБА_5 , оскільки саме відсутність коштів не дало можливостей засудженому погасити шкоду потерпілим після набрання законної сили вироку суду.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що звільнення засудженого ОСОБА_5 з місць позбавлення волі, який, на думку суду, не довів своє щире каяття, може викликати суспільний резонанс, та недовіру до правоохоронної системи в цілому.
Крім того, в даному випадку суд вважає, що призначенням інших видів покарання, а не обмеженням волі чи виправних робіт, не буде досягнута мета кари.
Слід зазначити, що здійснення цієї мети кари починається з моменту призначення вироком суду конкретної міри покарання. Саме призначення покарання завдає засудженому суттєвих моральних страждань, що є невідємними складовими механізму карального впливу. Воно надовго залишає слід у свідомості засудженого і водночас сприяє тому, щоб він усвідомив та спокутував свою вину перед потерпілим і суспільством. Необхідно враховувати і те, що сам факт призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує почуття справедливості у потерпілого і суспільства, тому суд ще раз зазначає, що звільнення засудженого ОСОБА_5 з місць позбавлення волі через незначний проміжок часу з моменту початку відбуття покарання може викликати обурення в потерпілих, їх недовіру до правоохоронної системи.
Відповідно, відсутність стягнень суд оцінює лише з тієї позиції, що засуджений ОСОБА_5 бажає настання формально юридичних наслідків застосування положення ст. 82 КК України, а саме, відбуття 1/3 частини покарання, відсутність стягнень, без настання оціночних критеріїв, які також, на думку суду, мають вагоме значення при вирішенні питання про застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни покарання більш м`яким.
Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_5 злочину, зокрема, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель особи, суд вважає, що строк відбутого засудженим покарання особи у виді позбавлення волі є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та є не достатнім для призначення більш м`яких видів покарання, - громадських робіт чи штрафу.
За даних обставин, суд приходить до висновку, що заміна невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`які, а саме на громадські роботи чи штраф, є неспіврозмірним покаранням вчиненому злочину і суспільно небезпечним наслідкам його вчинення.
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України, - заміни покарання більш м`яким у виді громадських робіт чи штрафу, на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не виконається мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_5 у виді заміни покарання з позбавлення волі на громадські роботи чи штраф, є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Тому, суд враховує вище викладене та виходячи з принципів інституту кримінального покарання, враховуючи особу засудженого, тяжкість вчиненого ним злочину та строк невідбутого покарання, який становить 1 рік 11 місяців та 10 днів, така заміна призначеного покарання на громадські роботи чи штраф буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин та несправедливою по відношенню до потерпілих.
Враховуючи викладене, керуючись ст.. 82 КК України та ст. . ст.. 537, 539 КПК України (в редакції 2012 року), суд, -
УХВАЛИВ :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1