Провадження № 11-кп/782/48/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

захисника засудженого, адвоката: ОСОБА_6

засудженого : ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями , подану керівником Сєвєродонецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.02.2016 року про вирішення питань, що виникають при виконанні судового рішення у відношенні засудженого вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.09.2009 року ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
З ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.02.2016 року вбачається, що до суду, який ухвалив вирок, в порядку ст.ст.537, 539 КПК України надійшло клопотання прокурора про вирішення питань, що виникають при виконанні судового рішення, в якому зазначено, що вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.09.2009 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі. Рішенням регіональної комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі ДПтС України в Луганській області, засудженого ОСОБА_7 з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину розподілено для відбування покарання до Краснолучської виправної колонії № 19, яке розташоване за адресою Луганська область, м. Красний Луч, м. Вахрушеве-2, вул. Миру, 20.

У зв`язку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції, м. Красний Луч, де розташована Краснолучська виправна колонія № 19, опинилася у межах тимчасово окупованої території України, яка контролюється представниками незаконних збройних формувань і на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085-р від 07.11.2014 та Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» 4254-VII від 17.03.2015 року м. Красний Луч віднесено до переліку населених пунктів.

12.02.2015 року за № 0000120 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо захоплення Краснолучської виправної колонії № 19 членами незаконного військового формування так званої «Луганська народна Республіка» за ст. 341 КК України.

Серед іншого, прокурор послався на те, що статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207 VII від 15.04.2014 року (далі Закон) визначено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважається незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Також, ч. 3 ст. 9 Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, визначеними частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Слід констатувати, що 14.09.2015 року нелегітимним органом Генеральною прокуратурою так званої «ЛНР», створеним у порядку, не передбаченому діючим законодавством України, видано документ про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 та 15.09.2015 року керівництвом Краснолучської виправної колонії № 19 згідно зазначеного рішення останнього звільнено.

18.09.2015 року ОСОБА_7 звернувся до Сєвєродонецького МВ ГУМВС України в Луганській області для постановки на облік, у зв`язку з його достроковим звільненням з виправної колонії.

Означені обставини свідчать про те, що станом на 18.09.2015 року строк невідбутої частини покарання засудженого ОСОБА_7 становить 2 роки 1 місяць 24 дні.

Виходячи з цього, прокурор просив у судовому порядку на підставі вимог п.14 ст. 537, п.4 ч.2 ст.539 КПК України вирішити питання про всякого роду сумніви і та протиріччя, які виникли при виконанні вироку відносно засудженого ОСОБА_7 . Відмовляючи в задоволенні клопотання , суд першої інстанції послався на те,що до компетенції суду , з підстав зазначених у клопотанні прокурора, питання щодо визначення невідбутої частини покарання ,не відносяться, а також не передбачено діючим кримінально-процесуальним законодавством приймати судові рішення про надання дозволу на затримання засудженого ОСОБА_7 та спрямування його до відбуття призначеного йому вироком покарання з підстав,зазначених у клопотанні прокурора.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.02.2016 року відмовлено у задоволенні подання прокурора щодо вирішення питань, що виникають при виконанні вироку у відношенні засудженого вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.09.2009 року ОСОБА_7 .

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати повністю у зв`язку з істотним порушенням вимог чинного законодавства,та ухвалити нову ухвалу, якою визначити строк фактично невідбутої засудженим ОСОБА_7 частини покарання за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.09.2009 року, направити засудженого для відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений судом, як невідбутий за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.09.2009 року, надати дозвіл органам національної поліції на затримання та конвоювання ОСОБА_7 до Старобільського слідчого ізолятору управління ДПтС України в Луганській області та обчислювати термін невідбутої частини покарання ОСОБА_7 з моменту виявлення останнього на території, підконтрольній державній владі України, тобто з 18.09.2015 року з часу його звернення до Сєвєродонецького МВ ГУМВС України в Луганській області.

При цьому прокурор посилається на те,що відповідно до вказаного вироку облік строку покарання засудженого ОСОБА_7 обчислюється з 11.11.2008 року та відповідно закінчується 11.11.2017 року.

Також прокурор вказує на те,що згідно статей 86-88,91 та 93 КВК України існує порядок направлення та переведення засуджених, який регламентується нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, зокрема, Наказом № 222/5 від 08.02.2012 року, яким затверджена Інструкція про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі(далі-Інструкція), Положення про Регіональну комісію з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, Положення про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб,засуджених до позбавлення волі.

На думку прокурора, суд послався на вищезазначені нормативно-правові акти, але не врахував, що Адміністрацією Краснолучської виправної колонії № 19 подання про зміну умов тримання засуджених шляхом їх переведення до виправних колоній іншого рівня безпеки не готувалось, з УДПтС України в області не погоджувалось та до Апеляційної комісії ДПтСУкраїни не направлялось, оскільки у 2014 року вказана установа захоплена представниками незаконних збройних формувань, а засуджений ОСОБА_7 звільнений з установи у вересні 2015 року.

Також прокурор послався на те,що згідно до ст.74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, прокурор звернув увагу на те, що згідно Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 територіальна підсудність справ Краснолучського міського суду Луганської області, у межах якого розташована Краснолучська виправна колонія № 19 визначена за Новопсковським районним судом Луганської області.

Станом на 31.08.2015 року, тобто на час виявлення ОСОБА_7 на території, підконтрольної державній владі, з Краснолучської виправної колонії № 19 до Новопсковського районного суду Луганської області подання щодо вирішення питання про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення не надходило, рішення про його звільнення прийнято нелегітимним органом, створеним всупереч вимогам діючого законодавства, що не мало законного права приймати такі рішення.

Згідно до вимог чинного законодавства України та з урахуванням ступеню тяжкості вчинених засудженим ОСОБА_7 злочинів, формальне настання пільги, передбаченої ст.81 КК України, настає після відбуття ? частини покарання, тобто з 12.08.2015 року.

Прокурор вважає, що для відбуття покарання засудженого ОСОБА_7 необхідно затримати, надавши відповідний дозвіл, але суд залишив це поза увагою.

На думку прокурора, суд першої інстанції не врахував положення Закону України « Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», Інструкції та інших нормативно-правових актів, що регламентують порядок вирішення вказаних питань та необґрунтовано відмовив у задоволенні подання прокурора.

Крім того, у порядку ст.403 КПК України прокурор змінив та доповнив свою апеляційну скаргу наступним.

Він зазначив,що під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 до нього було застосовано запобіжні заходи у вигляді затримання особи та тримання під вартою та згідно вироку Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.09.2009 року строк покарання засудженому ОСОБА_7 обчислюється з 11.11.2008 року, тобто з дня затримання засудженого ОСОБА_7 . Зазначений вирок набрав чинності 14.05.2010 року. Таким чином, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 складає 1 рік 6 місяців 3 дні.

Відповідно до внесених змін до ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення, до якого включаються затриманні особи та тримання під вартою, повинен зараховуватися судом з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У зв`язку з чим прокурор просить скасувати повністю ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.02.2016 року та новою ухвалою визначити строк фактично невідбутої засудженим ОСОБА_7 частини покарання за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.09.2009 року, перерахувати строк позбавлення волі засудженому ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України та вирішити питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.81КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями та просив її задовольнити, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, а також його захисника, який не погодився з доводами прокурора,та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін,як законну та обґрунтовану, дослідивши матеріали справи, які надійшли з суду першої інстанції,провівши судові дебати, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вищевказані вимоги закону виконав не повністю.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав.

До компетенції суду під час виконання вироків належить вирішення досить широкого кола питань. Наведений у ст.537 КПК України перелік не є вичерпним.

Відповідно до вимог п.14 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст.539 КПК України, має право вирішувати поряд з питаннями, які перелічені у зазначеної статті цього Кодексу, інші питання про всякого роду сумніві і протиріччі,що виникають при виконанні вироку.

При цьому становище засудженого не повинно погіршуватися.

Згідно вимог п.4 ч.2 ст.539 КПК України клопотання ( подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, подається до суду, якій ухвалив вирок,- у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1,10 ( в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частині п`ятої статті 53 КК України),12 ( у разі якщо вирішення питання необхідно у зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює),14 (частини першої ст.537,ст.538 цього Кодексу).

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.539 КПК України клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, передбаченими пунктами 2-4,6,7 ч.1 ст.537 КПК України подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Як вбачається з змісту ухвали суду першої інстанції, до суду, який ухвалив вирок, надійшло клопотання прокурора про вирішення питань про всякого роду сумніві і протиріччі, що виникають при виконання судового рішення, а саме: вироку Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.09.2009 року, яким ОСОБА_7 був засуджений та йому було призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

У своєму клопотанні прокурор просив суд першої інстанції на підставі вимог п.14 ст.537, п.4 ч.2 ст.539 КПК України, а також на підставі статей 15,26 Закону України « Про прокуратуру» вирішити ряд питань, пов`язаних з виконанням вироку відносно засудженого ОСОБА_7 ..

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора щодо вирішення питань, що виникають при виконанні вироку у відношенні засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції обмежився посиланням на те, що на стадії виконання покарання надання дозволу на затримання засудженого ОСОБА_7 та спрямування його для відбуття призначеного йому покарання з підстав, зазначених прокурором у поданні, не відноситься до компетенції суду, а також прийняття таких рішень судом не передбачено діючим КПК України. Крім того зазначив, що до компетенції суду не відноситься вирішення питань щодо визначення невідбутої частини покарання у розумінні ст.537 КПК України, а прокурор у клопотанні не посилається на відповідні прямо передбачені положення закону чи іншого акту, які регулюють механізм та порядок їх вирішення, але потребують звернення до суду.

Разом з цим, зазначені в ухвалі суду першої інстанції обставини звільнення засудженого ОСОБА_7 з місць позбавлення волі , тобто з Краснолучської виправної колонії № 19, яка розташована за адресою: Луганська область,м. Красний Луч, м.Вахрушево-2, вул. Миру, 20, у межах тимчасово окупованої території, яка контролюється представниками незаконних збройних формувань, були підтверджені матеріалами справи, дослідженими судом у судовому засіданні.

Суд першої інстанції на підставі наданих матеріалів встановив термін, коли закінчується строк призначеного засудженому ОСОБА_7 покарання за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.09.2009 року на підставі даних, викладених у довідки ( по картці форми № 1),виданої начальником сектору по контролю за виконанням судових рішень управління ДПтС України в Луганської області ОСОБА_9 на засудженого ОСОБА_7 .

Згідно вищевказаної довідки ОСОБА_7 засуджений вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.09.2009 року до 9 років позбавлення волі, який набрав чинності 14.05.2010 року, та строк покарання за якому рахується з 11.11.2008 року до 11.11.2017 року. Формальне настання пільги ст..81 КК України ? - 12.08.2015 року. .( а.с.25).

Після того, як суд першої інстанції встановив вищезазначені обставини, а також обставини звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування повного строку призначеного покарання, він не взяв до уваги посилання прокурора на те,що що згідно Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 територіальна підсудність справ Краснолучського міського суду Луганської області, у межах якого розташована Краснолучська виправна колонія № 19 визначена за Новопсковським районним судом Луганської області.

Станом на 31.08.2015 року, тобто на час виявлення ОСОБА_7 на території, підконтрольної державній владі, з Краснолучської виправної колонії № 19 до Новопсковського районного суду Луганської області подання щодо вирішення питання про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення не надходило.

Дане питання відповідно до діючого національного законодавства повинно розглядатися місцевим судом , в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання та знаходиться установа виконання покарань.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора повинен був більш ретельно та повно з ясувати суть питань, які були зазначені у його клопотанні та навести у судовому рішенні обґрунтовані мотиви відхилення цих питань, що не було зроблено всупереч вимогам ст.372 КПК України.

З ухвали суду першої інстанції також вбачається, що суд встановив, що засуджений ОСОБА_7 був спрямований до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі у передбаченому законом порядку, та зазначив, що у такому ж порядку повинні розглядатися питання щодо переведення засудженого до іншого виправного закладу при наявності виняткових обставин.

Однак, суд першої інстанції не зазначив , які обставини відносяться до виняткових обставин, виходячи з змісту клопотання прокурора, а лише припустив можливість віднести до них проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

З цього приводу колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те,що суд першої інстанції послався на нормативно-правові акти, але не врахував, що Адміністрацією Краснолучської виправної колонії № 19 подання про зміну умов тримання засуджених шляхом їх переведення до виправних колоній іншого рівня безпеки не готувалось,з УДПтС України в Луганської області не погоджувалось та до Апеляційної комісії ДПтС України не направлялось, оскільки у 2014 року вказана установа захоплена представниками незаконних збройних формувань, а засуджений ОСОБА_7 звільнений з установи у вересні 2015 року.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен був при розгляді клопотання прокурора перевірити та з ясувати входила Краснолучська виправна колонія № 19 до складу Державної пенітенціарної служби України в Луганської області чи ні, та яку думку має пенітенціарна служба з приводу звернення прокурора з клопотанням щодо засудженого ОСОБА_7 до суду у порядку статей 537,539 КПК України.

Питання , пов`язанні з виконанням вироку безпосередньо стосується прав, обов`язків та законних інтересів засуджених, які відбувають покарання як громадяни України , на території , тимчасово не підконтрольної державній владі України, на підставі вироків місцевих загальних судів України.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що клопотання прокурора про надання дозволу на затримання засудженого ОСОБА_7 та спрямування його до відбуття призначеного йому вироком суду покарання не відноситься до компетенції суду вже на стадії виконання покарання з зазначених у клопотанні прокурора підстав, оскільки вони погіршують становище засудженого за відсутністю його вини.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, та які випливають з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції ,що відповідно до вимог ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Такою новою обставиною є доповнення до апеляційної скарги прокурора, у яких він зазначив про те, що під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_7 було застосовано запобіжні заходи у вигляді затримання особи та тримання під вартою, та строк його попереднього ув`язнення складає 1 рік 6 місяців 3 дні.

Відповідно до внесених змін до ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення , до якого включаються затриманні особи та тримання під вартою, повинен зараховуватися судом з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Колегія суддів вважає,що дане клопотання повинно вирішуватися судом у порядку та по правилам , визначеному Законом України « Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-УШ, тобто з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК України , питання зарахування строку попереднього ув`язнення під час виконання вироку має вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок ( п.2 ч.2 ст.539 КПК України).

У зв`язку з чим апеляційні вимоги прокурора скасувати ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.02.2016 року про відмову в задоволенні подання прокурора щодо вирішення питань,що виникають при виконанні вироку у відношенні ОСОБА_7 та ухвалити нову ухвалу, якою перерахувати строк позбавлення волі засудженому ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, враховуючи вищезазначені обставини, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають у суді апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів іншою новою обставиною, яка випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, визнає доповнення прокурора у апеляційної скарзі про те, що він просить вирішити питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.81 КК України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року « Про умовне - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким « роз`яснено про судову практику застосування законодавства, на підставі якого умовно-достроково звільняються засуджені особи.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.539 КПК України клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, передбаченими пунктами 2-4,6,7 ч.1 ст.537 КПК України подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Так, зокрема, питання про умовно-достроково звільнення від відбування покарання , які передбачені п.2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків, вирішує суд, визначений ч.2 ст.539 КПК України, тобто місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Без розгляду вищезазначених питань у суді першої інстанції не можливо визначити строк фактично невідбутої засудженим ОСОБА_7 частини покарання за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.09.2009 року, що має суттєве значення для правильного вирішення справи та постановлення законного судового рішення.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду клопотання прокурора у суді першої інстанції у частині визначення фактично невідбутої частини покарання за вироком засудженим ОСОБА_7 було порушено правила підсудності,що є безумовною підставою для скасування судового рішення, та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Крім того, колегія суддів вважає, що зроблена судом першої інстанції посилання на те, що неповнота правового регулювання згідно з правовою позицією Конституційного суду України, визначеної у рішенні від 30.05.2001 року №7-рп/2001, не відповідає конституційному визначенню України як правової держави, та згідно рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 року у справі N5-рп/2005, та конституційних принципів рівності і справедливості, виключає необмеженості трактування у правозастосовний практиці, так як неминуче призводить до свавілля, є довільною та для цілей кримінального провадження з питань, пов`язаних з виконанням вироків, є недоречною.

Конституція України закріпила принцип відповідальності держави перед людиною за свою діяльність, якій проявляється передусім у конституційному визначенні обов`язків держави( статті 3,16,22).

Відповідно до ст.3 Конституції України права і свободи людини і громадянина та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суди як органи державної влади зобов`язані своєчасно й дієво захищати ці права та свободи шляхом розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення ( абз.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 7 « Про посилання судового захисту прав та свобод людини і громадянина».)

Отже, за таких обставинах ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню,с призначенням нового судового розгляду, а апеляційна скарга прокурора з змінами та доповненнями - частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 409,410,412, 419 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.02.2016 року про відмову у задоволенні подання прокурора щодо вирішення питань,що виникають при виконанні вироку у відношенні ОСОБА_7 ,засудженого 08.09.2009 року вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області скасувати, призначити новий судовий розгляд клопотання прокурора щодо вирішення питань,що виникають при виконанні вироку у відношенні ОСОБА_7 , засудженого 08.09.2009 року вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2