Справа №473/1568/16-к 26.09.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 травня 2016 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсона, громадянин України, який зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

якою, в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення в порядку ст. 81 КК України від відбування основного покарання призначеного ОСОБА_6 за вироком апеляційного суду Херсонської області від 23.11.2009 року відмовлено.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання призначеного за вироком апеляційного суду Херсонської області від 23.11.2009р.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення в порядку ст. 81 КК України від відбування основного покарання засудженого ОСОБА_6 , призначеного за вироком апеляційного суду Херсонської області від 23 листопада 2009 року.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник зазначає, що суд не взяв до уваги те, що на день розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 ним фактично відбуте більше трьох чвертей покарання, а саме 9 років 4 місяці 17 днів, що перевищує три чверті призначеного судом покарання у виді 12 років 6 місяців.

Вказує, що станом на 01.03.2016р. ОСОБА_6 мав одне непогашене стягнення від 03.11.2015р. у виді не виходу на обід, яке станом на 03.05.2016р. вважається погашеним.

Звертає увагу, що твердження прокурора і надана установою характеристика на ОСОБА_6 , що він має три непогашені стягнення і відповідно до ст. 133 КВК України визнаний злісним порушником режиму утримання та зберігання заборонених речей, не відповідає дійсності.

Стосовно останнього стягнення від 30.03.2016р., апелянт зазначає, що воно було застосовано до ОСОБА_6 після її відвідування засудженого в установі і подання адвокатського запиту від 23.03.2016р.

Вважає, що суд не взяв до уваги, що матеріали особової справи ОСОБА_6 не відповідають дійсності, оскільки не зрозуміло, чому ОСОБА_6 визнаний злісним порушником установленого порядку відбування покарання в розумінні ст. 133 КВК України, якщо застосовані до нього стягнення не підпадають під перелік порушень, передбачених в ст. 133 КВК України і у відношенні до представників адміністрації засуджений ОСОБА_6 ставиться коректно, грубих висловів не допускає.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно ухвали суду, 27.04 2016 р. до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення. В клопотанні захисник вказувала, що вироком апеляційного суду Херсонської області від 23 листопада 2009 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.15 - п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України та на підставі ч.1 ст.70, ст.71, ст.72 КК України йому було призначено покарання 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вирок відносно ОСОБА_6 змінено та він вважається засудженим ч.4 ст.187 , ч.3 ст.15 - п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, на підставі ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 12 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна

Початок строку: 18 грудня 2008 року.

21 січня 2016 року постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, засудженому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 18 грудня 2008 року по 22 лютого 2011 року зараховано в строк відбуття основного покарання у співвідношенні та з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України та Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-УІІІ. Таким чином кінець строку 14 квітня 2019 року.

Захисник ОСОБА_5 в клопотанні також зазначила, що засуджений ОСОБА_6 відбув 2/3 частини призначеного судом основного покарання. У період відбування покарання зауважень не мав. Має 3 заохочення. До працівників установи ввічливий. Має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , тому просить про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання засудженого ОСОБА_6 .

Відмовляючи в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 , суд дослідивши особову справу засудженого ОСОБА_6 зазначив, що останній за місцем відбування покарання характеризується посередньо, мав 12 стягнень, 9 з яких погашені, 3 непогашені та має 3 заохочення. Також матеріали особової справи засудженого містять дані про накладення на засудженого ОСОБА_6 дисциплінарного стягнення за порушення порядку тримання, яке мало місце 30 березня 2016 року , в виді поміщення до ДІЗО на строк 10 діб.

Відповідно витягу з протоколу засідання комісії від 1 березня 2016 року Вознесенської ВК - 72 УДПтСУ в Миколаївській області про розгляд матеріалів стосовно ст.81 КК України на засудженого ОСОБА_6 ухвалено відмовити у застосуванні умовно - дострокового звільнення від відбування основного покарання засудженого.

На думку суду, вищевказані обставини свідчать про неуспішність процесу виправлення і про відсутність можливості ефективного продовження його за умови застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення від відбування основного покарання за вироком суду, а тому в задоволенні клопотання захисника про умовно - дострокове звільнення від відбування основного покарання засудженого ОСОБА_6 суд відмовив.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав рішення суду законним та обґрунтованим, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вказаних вимог при винесенні ухвали місцевий суд дотримався в повному обсязі.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
Відповідно до п.2 Постанови ПВС України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК);
Так суд, приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_6 , суд обґрунтовано зазначив, що засуджений на виробничій зоні установи не працевлаштований, бажання працювати не виявляє. За період відбування покарання має 12 стягнень, 3 з яких не погашені та 3 заохочення.
Крім того відповідно витягу з протоколу засідання комісії від 1 березня 2016 року Вознесенської ВК - 72 УДПтСУ в Миколаївській області про розгляд матеріалів стосовно ст.81 КК України на засудженого ОСОБА_6 ухвалено відмовити у застосуванні умовно - дострокового звільнення від відбування основного покарання засудженого.

Як вбачається із матеріалів особової справи, на засудженого ОСОБА_6 за період з травня 2015 року по квітень 2016 року тричі були накладені я стягнення за порушення установленого порядку відбування покарання. Так, 14.05.2015 року було накладено стягнення у вигляді суворої догани за зберігання заборонених речей( сім-картки), 03.11.2015 р. сувора догана начальника установи за невихід на обід, 30.03.2016 року поміщення засудженого до ДІЗО на 10 діб за зберігання заборонених речей( сім-картки). Тому, відповідно до вимог ст. 133 КВК України, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у своїй ухвалі про те, що ОСОБА_6 є злісним порушником установленого порядку відбування покарання.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З урахуванням вище наведеного, та враховуючи поведінку засудженого, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення та не може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання за наведених вище умов.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що матеріали особової справи ОСОБА_6 не відповідають дійсності, не може бути прийнято до уваги, оскільки , із дослідженої в судовому засіданні особової справи засудженого вбачається, що всі стягнення на засудженого були накладені відповідно до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та КВК України. Крім того, ні засуджений ОСОБА_6 ні йог захисник не оскаржували в установленому законом порядку накладені на засудженого стягнення.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновок місцевого суду є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи, ухвала Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 травня 2016 року відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 405, 407, 419, 537 КПК України колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 травня 2016 року, якою в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення в порядку ст. 81 КК України від відбування основного покарання за вироком апеляційного суду Херсонської області від 23 листопада 2009 року відмовлено - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді