Ухвала
іменем україни

24 травня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
захисникаОСОБА_5 ,
засудженогоОСОБА_6 ,
потерпілоїОСОБА_7 ,
представника потерпілих ОСОБА_8 ,
прокурораОСОБА_9 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0001023 за касаційними скаргами захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2015 року, а також заступника прокурора Київської області на вказану ухвалу апеляційного суду,
в с т а н о в и в:
За вироком місцевого суду
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Ухвалено стягнути зі ОСОБА_6 : в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кожному по 25 000 грн; потерпілої ОСОБА_7 100 000 грн; на користь держави 393,38 грн у рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.
Вирішено питання про речові докази.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 11 грудня 2014 року приблизно о 01.00 год, знаходячись у другому під`їзді будинку АДРЕСА_2 разом зі знайомими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з якими попередньо домовився про зустріч, на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_13 у ході бійки, яка раптово виникла між ними та яку розпочав ОСОБА_13 , діючи з прямим умислом, направленим на протиправне спричинення смерті людині, достовірно усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, а також передбачаючи та бажаючи настання особливо небезпечних наслідків у вигляді смерті людини, умисно завдав одного удару ножем, який мав при собі, в область грудної клітини ОСОБА_13 . Смерть потерпілого настала на місці події.
Суд апеляційної інстанції змінив вирок районного суду, перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 118 цього Кодексу і призначив засудженому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. В решті вирок суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 порушує питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду із закриттям провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що потерпілий ОСОБА_13 розпочав конфлікт першим, почав бити засудженого, чим створив умови, за яких ОСОБА_6 опинився у стані необхідної оборони, межі якої він не перевищував. А тому висновки судів про наявність у діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК або ст. 118 цього Кодексу, на думку захиснику, є безпідставними.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що апеляційний суд, прийнявши рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 118 цього Кодексу, порушив принцип безпосередності дослідження доказів, оскільки дав іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, не дослідивши їх безпосередньо під час апеляційного розгляду провадження, що вплинуло на правильність застосування кримінального закону.
Заслухавши доповідь судді, сторони захисту на підтримання доводів своєї скарги, прокурора, потерпілу та представника потерпілих, які просили суд задовольнити скаргу прокурора, скасувати рішення апеляційного суду, а кримінальне провадження призначити на новий розгляд у цьому суді, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скаргах, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.
Згідно зі ст. 370 КПК законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засіданні або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч.1 ст. 7, ст. 23 КПК), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих стороною обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.
Тобто якщо апеляційний суд при перевірці кримінального провадження в порядку апеляційної процедури вбачає можливу недоведеність винуватості засудженої особи в об`ємі пред`явленого обвинувачення або інше можливе поліпшення становища такої особи, він повинен за власною ініціативою безпосередньо дослідити необхідні докази, адже до цього спонукають завдання кримінального провадження та необхідність дотримання інших його засад, зокрема верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності винуватості.
Переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , апеляційний суд не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, які істотно порушив.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції на підставі зібраних та перевірених у судовому порядку доказів з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_6 , показань свідків, висновків судово-медичних експертиз та інших досліджених доказів у їх взаємозв`язку, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 , кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК і призначив покарання.
На вказаний вирок обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги, в яких: ОСОБА_6 порушував питання про перекваліфікацію його дій з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК, а захисник ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за вказаними апеляційними скаргами, погодився з висновками районного суду про заподіяння засудженим потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, однак установив, що такі дії ОСОБА_6 були вчинені при перевищенні меж необхідної самооборони.
Разом із тим, як убачається з журналу судового засідання та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судовий процес, апеляційний суд не провів судового слідства, всупереч законодавчим приписам не дослідив безпосередньо зібраних у провадженні доказів, а обмежився лише заслуховуванням пояснень ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_5 , представника потерпілих, вислухав думку прокурора, однак фактично дав іншу оцінку доказам у кримінальному провадженні, ніж суд першої інстанції.
Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, обґрунтовано місцевим судом, у тому числі й показаннями свідка ОСОБА_12 та інших свідків, який безпосередньо їх допитував.
Апеляційний суд не мав права дати іншу оцінку показанням, ніж дав суд першої інстанції, безпосередньо не дослідивши їх.
Той факт, що жодна зі сторін не заявляла клопотання про повторне дослідження доказів, не виключало обов`язку апеляційного суду в цьому випадку безпосередньо дослідити докази, виходячи із засад кримінального провадження.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду; недотримання її судом виходячи зі змісту ч. 2 ст. 23 та ст. 86 цього Кодексу означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом.
Наведене привело до того, що апеляційний суд у своєму рішенні не спростував висновків місцевого суду про наявність у діянні ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК, і передчасно перекваліфікував діяння на ст. 118 КК.
До того ж, суд апеляційної інстанції, визнаючи винуватим ОСОБА_6 за ст. 118 КК не сформулював нового обвинувачення, яке він визнав доведеним, у зв`язку з чим із ухвали цього суду не вбачається, за який конкретно злочин засуджено ОСОБА_6 .
За таких обставин ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою та вмотивованою, адже її ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що вплинуло на правильність застосування кримінального закону.
Таким чином, на думку колегії суддів, висновок апеляційного суду про перекваліфікацію діяння ОСОБА_6 ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, тому воно на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у цьому суді.
Під час нового розгляду суду належить урахувати вказівки касаційного суду, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах, безпосередньо дослідити необхідні докази за наявності для цього підстав, у сукупності проаналізувати їх, перевірити юридично-правову оцінку діяння, зважаючи й на правові позиції, викладені у висновках Верховного Суду України, і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК.
З урахуванням викладеного касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а скарга сторони захисту лише частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити. Касаційну скаргу захисника задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2