В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.04.2016 Справа №607/9955/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши в залі суду в місті Тернополі під час відкритого судового засідання обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0001198 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 24.06.2008 року Тернопільським міськрайонним судом за ч.3 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. Па підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 1 рік;

- 19.04.2012 року Тернопільським міськрайонним судом за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.190 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. 06.06.2014 року звільнений від відбування покарання на підставі ст.4 Закону України «Про амністію»,

у вчиненні злочинів, передбачених ст.395 та ч.2 ст.186 КК України,-

в с т а н о в и в :
23 січня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено адміністративний нагляд строком на 1 (один) рік із встановленням обмежень: заборона перебувати в місцях підприємств торгівлі і громадського харчування, де продають спиртні напої па розлив; заборона виїзду без дозволу ОВС за межі м. Тернополя; реєструватися два рази на місяць (1-й, 3-й четвер місяця) з 19:00 год. до 20:00 год. в службовому кабінеті дільничного інспектора міліції.

На початку лютого 2015 року, у ОСОБА_5 , який перебував в м. Тернополі, будучи належним чином ознайомленим про встановлення йому адміністративного нагляду по місцю його постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , а також про настання кримінальної відповідальності в разі його порушення, маючи можливість покинути своє постійне місце проживання, виник злочинний намір, спрямований на умисне порушення правил адміністративного нагляду, а саме: виїзду за межі міста без поважних на те причин та без повідомлення про це правоохоронних органів.

Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на умисне ухилення від адміністративного нагляду, ОСОБА_5 на початку лютого 2015 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , зібрав свої особисті речі та, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без поважних на те причин, не повідомивши працівників міліції Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області, та не написавши відповідної заяви на дозвіл виїзду за межі м. Тернополя, умисно залишив місце свого постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , а в подальшому - межі м. Тернополя, і направився в с. B. Гнилиці Підволочиського району Тернопільської області з метою проживання..

Продовжуючи свої злочинні дії, поєднані єдиним умислом, направленим на умисне ухилення від адміністративного нагляду, 17 березня 2015 року ОСОБА_5 з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без поважних на те причин, не повідомивши працівників міліції Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області, та не написавши відповідної заяви на дозвіл виїзду за межі м. Тернополя, умисно поїхав в м. Київ з метою працевлаштування, де пробув близько місяця.

Продовжуючи свої злочинні дії, поєднані єдиним умислом, направленим на умисне ухилення від адміністративного нагляду, на початку квітня 2015 року ОСОБА_5 знову поїхав в с. В.Гнилиці, Підволочиського району Тернопільської області з метою проживання. В подальшому, на початку травня 2015 року ОСОБА_5 повернувся до місця свого постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , про що не повідомив працівників міліції Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні вищевказаного протиправного діяння визнав в повному обсязі та надав суду наступні показання, які стосуються цього епізоду. А саме, що Тернопільським міськрайонним судом йому встановлено адміністративний нагляд строком на один рік із встановленням обмежень: заборона перебувати в місцях підприємств торгівлі і громадського харчування, де продають спиртні напої па розлив; заборона виїзду без дозволу ОВС за межі м. Тернополя; реєструватися два рази на місяць (1-й, 3-й четвер місяця) з 19:00 год. до 20:00 год. в службовому кабінеті дільничного інспектора міліції. Він будучи належним чином ознайомленим про встановлення йому адміністративного нагляду по місцю його постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , а також про настання кримінальної відповідальності в разі його порушення, вирішив порушити правила адміністративного нагляду, а саме: виїхав за межі міста Тернополя без поважних на те причин та без повідомлення про це правоохоронних органів.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні самовільного залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду доводиться і іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що раніше працював дільничним інспектором до обслуговування території якої належав будинок, по АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_5 . Судом було встановлено Козорізу адміністративний нагляд, згідно якого для нього були встановлені певні обмеження, а саме: заборона відвідувати місця, де продають алкоголь на розлив, заборона без дозволу ПВС та попередження виїжджати із міста Тернополя. Проте з часом ОСОБА_8 почав порушувати ці обмеження, у зв`язку із чим на нього було складено адміністративний прокол за ст.187 КУпАП та накладено судом стягнення у вигляді штрафу. Через деякий час після перевірки було виявлено, що ОСОБА_8 не проживав за даною адресою. Після опитування сусідів, дзвінків до знайомих було з`ясовано, що ОСОБА_8 виїхав у місто Київ для заробляння грошей. Таким чином він порушив адміністративний нагляд, що був встановлений в січні 2015 року. ОСОБА_8 приходив у службове приміщення відмітитись один чи два рази. За місцем проживання ОСОБА_8 був відсутній протягом тривалого часу. Про те, що ОСОБА_8 поїхав до ОСОБА_9 , відомо зі слів його знайомої ОСОБА_10 . Заяви ОСОБА_8 про надання дозволу для його виїзду з міста Тернополя не було. З якого часу ОСОБА_8 не приходив відмічатися не пам`ятає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що працює інспектором Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільської області. Відомо, що громадянин ОСОБА_5 після звільнення з місця відбування покарань не став на шлях виправлення, у зв`язку з чим йому було встановлено адміністративний нагляд. З обмеженнями, які на нього були накладені судом ОСОБА_8 був ознайомлений, проте ці обмеження порушував, а саме, - не з`являвся для відмітки до дільничного інспектора. В ході неодноразового відвідування його помешкання встановлено, що ОСОБА_8 був відсутній за адресою проживання та місце перебування його було невідоме. Адміністративний нагляд ОСОБА_5 було встановлено в січні 2015 року. В службовому приміщенні для відмітки ОСОБА_5 один раз точно був. З`ясовано, що ОСОБА_5 був на заробітках чи в м. Києві чи у м. Хмельницькому точно не відомо. ОСОБА_5 із заявою про зміну місця проживання не звертався. Інспектором були опитані мама і сестра, крім того, кілька разів (3-4) заходив особисто по місцю проживання, спілкувався з сусідами.

Крім показань свідків, стороною обвинувачення суду як докази вчинення ОСОБА_5 самовільного залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, суду були надані, виключно наступні документи:

- постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2015 року по справі №607/1195/15-к, якою встановлено адміністративний нагляд строком на один рік із встановленням обмежень: заборона перебувати в місцях підприємств торгівлі і громадського харчування, де продають спиртні напої па розлив; заборона виїзду без дозволу ОВС за межі м. Тернополя; реєструватися два рази на місяць (1-й, 3-й четвер місяця) з 19:00 год. до 20:00 год. в службовому кабінеті дільничного інспектора міліції;

- довідка про оголошення зазначеної постанови судді про встановлення адміністративного нагляду від 05.03.2015 року.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ст.395 КК України, тобто самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Окрім того, органом досудового розслідування за погодженням з прокурором ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у скоєнні іншого кримінального правопорушення наступного змісту:

«07 травня 2015 року, близько 23 год. 30 хв. у ОСОБА_5 , який перебував неподалік дитячого садка №25, що по вул. Б. Лепкого в м. Тернополі, виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, 07 травня 2015 року, близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_5 , який перебував неподалік дитячого садка №25, що по вул. Б. Лепкого в м. Тернополі, відкрито, з корисливих мотивів, шляхом ривка з руки ОСОБА_4 , викрав сумку чорно-коричневого кольору, яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, в якій знаходився шкіряний гаманець коричневого кольору, вартістю 150 гривень, в якому були грошові кошти в сумі 6 гривень, жіноча косметичка, виготовлена із шкірозамінника, яка матеріальної цінності не становить, ключі, в кількості 30 шт., вартістю 25 гривень кожен, загальною вартістю 750 гривень, папку синього кольору, яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, в якій знаходились грошові кошти в сумі 250 гривень, та документи на здійснення підприємницької діяльності, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, записник, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, в якому знаходились грошові кошти в сумі 800 гривень. Із викраденим майном ОСОБА_5 з місця вчинення злочину втік, чим спричинив ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 1956 гривень».

Враховуючи викладені обставини, слідчий за погодженням з прокурором дійшли висновку, що ОСОБА_5 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно».

Однак суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно необхідно виправдати з наступних мотивів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), вчиненого повторно, не визнав, та по суті пред`явленого обвинувачення пояснив що він жодним чином не причетний до вчинення даного злочину, причини по яким потерпіла вказує саме на нього йому не відомі, вважає що потерпіла помилилася вказавши на його причетність до вчинення цього злочину.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 повідомила суду, що ввечері 07 травня 2015 року повертаючись додому та ідучи попри будинки з АДРЕСА_3 , на відстані близько 50-ти метрів помітила пару хлопця та дівчину, яка сиділа в нього на колінах. Потім вони встали та йшли позаду неї по різних сторонах дороги, після чого вже на вулиці Пушкіна обігнали та пройшовши близько 10 метрів зупинились та її пропустили. Невдовзі хлопець почав бігти до неї та схопив за сумку, а дівчина в цей час стояла та спостерігала. Намагалась відбиватись, проте хлопець вдарив один раз в голову, після чого зашпортнулася та впала, тримаючи сумку в руці. Хлопець, який намагався вирвати сумку був в капішоні. Шарпав за сумку до того часу поки не відірвалась ручка від неї, після чого вирвав її та втік. Згодом підбігла до дівчини, яка розвернулась і неспішно йшла, схопила її за волосся та тягнула до магазину «Калина». В той же час кричала про допомогу і просила оточуючих викликати міліцію. Спочатку ніхто не підійшов, проте невдовзі вийшли два хлопці, які викликали міліцію. Дівчина запевняла, що вона до цього не причетна, що вона була в гостях і проводжала подругу. З сумкою були викрадені папка з документами, гаманець, пенсійне посвідчення, гроші сумою близько 1000 гривень, багато ключів, косметичка, окуляри. Матеріальну шкоду ніхто не відшкодував. Щодо міри покарання, вважає що ОСОБА_5 слід карати не суворо. Впевнена, що обвинувачений ОСОБА_8 є саме тою особою, що викрав сумку. Був одягнений в коричневу куртку на замку з капішоном, джинси, а дівчина була в лосинах, плотної тілобудови. Один з ключів згодом повернув якийсь хлопчик. На впізнанні були присутні приблизно 6-7 людей, схожої тілобудови з номерками в руках з яких потрібно було упізнати хлопця, що викрав сумку. Під час цієї слідчої дії ніхто з працівників міліції не підходив. Вона вказала на одного з людей, який був одягнений у світло коричневу куртку будучи впевненою, що це саме та людина, яка викрала в неї сумку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомила суду, що їй відомо що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, проте він цього не скоював. В той вечір вони гуляли разом біля четвертої бібліотеки. Згодом присіли на лавку, після чого ОСОБА_5 відійшов в туалет. За деякий час почула крики жінки та побігла на крик, особисто жінки не бачила. Після того, як ОСОБА_8 повернувся з туалету він пішов до неї додому. По дорозі її затримали працівники міліції, тому що підбігла жінка, яка почала кричати, що в неї вирвали сумку. Двоє хлопців, які проходили повз, викликали міліцію, яка незабаром приїхала та без пояснень затримали її і доправили у відділок, де тримали дві доби. Стверджує, що жінка підбігла, поки ОСОБА_8 був в туалеті (хвилин 10-15). ОСОБА_8 їй подзвонив, запитав де вона та сказав, що їде додому, на той час її вже везли у відділок. ОСОБА_8 пішов до неї додому, де вони проживали разом із її батьками на вулиці 15 Квітня. Перед тим як піти гуляти, цілий день ходили по справах, розносила товар. Закінчивши роботу приблизно о 17-18 год., прогулювались. На лавку присіли десь о 19 год., там сиділи приблизно 30 хвилин, в той час пила пиво. Після цього ОСОБА_8 пішов у туалет та за хвилину, почула крики жінки. За 5-7 хвилин після цього як ОСОБА_8 відійшов побачила високого чоловіка, який біг вниз вулицею, штовхнувши її. Ще за 5-7 хвилин її зловила потерпіла та хлопці викликали міліцію, яка приїхала до 10 хвилин. По дорозі до відділку міліції подзвонив ОСОБА_8 із запитанням де вона, та сказав, що чекає її біля лавки. Після того, як через дві доби повернулась додому з ОСОБА_8 поїхали спочатку у Львів, а потім в Хмельницький, тому що потрібно було віддати продукцію клієнтам. Пробули там приблизно тиждень. Грошові кошти, на які купляли квитки і на які вони з ОСОБА_8 жили, належали їй, оскільки в нього власних коштів не було. Вважає, що ОСОБА_8 не міг вчинити того в чому обвинувачується. Це міг скоїти той чоловік, що біг та штовхнув її. У відділку міліції на неї був психологічний тиск та застосовували фізичну силу. Відомо, що ОСОБА_8 також обвинувачується за ухилення від адміністративного нагляду. Зазначила, що просила його відмічатись. Приблизно перед ОСОБА_13 їздив до її брата на роботу, повернувся в день перед ОСОБА_14 , після чого вони пішли відмічатись у дільничного інспектора.

Крім показань єдиного свідків та потерпілої, стороною обвинувачення суду як докази вчинення ОСОБА_5 відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно, суду були надані, виключно наступні документи:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.05.2015 року, згідно якої ОСОБА_4 повідомила, що 07.05.2015 року близько 23.30 год. невідома особа по вул. Б.Лепкого в м. Тернополі, відкрито викрала її сумку з особистими речами та грошовими коштами, чим завдала їй матеріальну шкоду на загальну суму 1956,00 грн.;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 15.05.2015 року, згідно якого ОСОБА_4 впізнала ОСОБА_5 , як особу яка 07.05.2015 року близько 23.30 год. по вул. Б.Лепкого в м. Тернополі, відкрито викрала її сумку з особистими речами та грошовими коштами;

- протокол проведення слідчого експерименту від 27.05.2015 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_4 відтворила обставини події, що мала місце 07.05.2015 року близько 23.30 год., щодо відкритого викрадення її особистих речей.

Так, суд дослідивши матеріали кримінального провадження №0001198, заслухавши доводи учасників процесу приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України є недоведеним, а ОСОБА_5 підлягає виправданню за недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно зі ст.368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно п.2 ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст.91,92 КПК України, обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на прокурора.

Враховуючи вищевикладені обставини та вимоги чинного законодавства України, суд вважає, що прокурором при здійсненні обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України, в основу пред`явленого обвинувачення покладені виключно показання потерпілої ОСОБА_4 , які в тому числі деталізовані в протоколі проведення слідчого експерименту та протоколі пред`явлення особи для впізнання, а враховуючи відсутність будь-яких інших доказів його винуватості, поза розумним сумнівом, суд вважає, що ОСОБА_5 підлягає виправданню за недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення. При цьому, покази потерпілої ОСОБА_4 , в повній мірі суперечать показанням єдиного свідка сторони обвинувачення ОСОБА_12 , яка заявила про непричетність обвинуваченого ОСОБА_5 до вчинення зазначеного злочину, та показам самого обвинуваченого ОСОБА_5 , які відповідають показам зазначеного свідка.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , за ст.395 КК України, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, раніше судимого, його молодий вік, позитивної характеристики за місцем його проживання, повного визнання ним своєї вини, щиро розкаявся у скоєному, що є обставиною, що пом`якшує покарання. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено, а тому покарання йому слід визначити в межах санкції ст.395 КК України, у виді арешту.

Дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з встановленням обов`язків передбачених ст.194 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.370,374 КПК України, Суд,
з а с у д и в :
ОСОБА_5 визнати невинуватим та виправдати за ч.2 ст.186 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_5 вказаного кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох місяців арешту.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання, а саме, з 15 травня 2015 року, та відповідно до ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання термін тримання ОСОБА_5 під вартою, та вважати його таким що відбув покарання.

Дію запобіжного заходу засудженому ОСОБА_5 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з встановленням терміном до 15.06.2016 року наступних обов`язків: не відлучатися з м. Тернополя без дозволу суду; прибувати за першою вимогою до суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання. Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1