Справа № 357/9126/16-к
1-кп/357/793/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.09.2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №1 угоду про визнання винуватості між військовим прокурором і обвинуваченим в кримінальному провадженні №0000013 від 14.02.2015 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Козятин Вінницької області, громадянином України, із вищою освітою, не одруженим, раніше не судимим, призваним під час мобілізації 21 березня 2014 року Козятинським РВК Вінницької області, колишнім військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдатом запасу, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Солдат ОСОБА_5 , будучи відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (на даний час - військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) від 21.03.2014року №62 призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, призначеним на посаду стрільця - зенітника групи бойового управління цієї ж військової частини, що дислокується по АДРЕСА_2 , відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.02.2015року №49 виведеним в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , а згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.08.2016року №235 виключеним зі списків особового складу військової частини в зв`язку зі звільненням з військової служби, під час проходження військової служби, як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4,11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, в період з 29.09.2014 по 07.10.2014року перебував на стаціонарному лікуванні в Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону в м. Вінниця, після чого мав прибути до військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , однак, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, ОСОБА_5 в період з 08.10.2014 року по 05.08.2016 року, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_4 в АДРЕСА_2 з Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, розташованого в м. Вінниця та 05.08.2016року був затриманий працівниками правоохоронних органів.

13.09.2016року сторони кримінального провадження, заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_6 з одного боку та обвинувачений ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах:

обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389- 1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.407 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в 900 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який стягується в дохід держави.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав вину у своєчасному нез`явленні до військової частини без поважних причин та суду показав, що він майже два роки був відсутній за місцем проходження служби, так як проживав один з хворою матір`ю, а тому був змушений піклуватись про неї, лікувати та доглядати її, а тому від`їжджав до Польщі на навчання та роботу, щоб заробити кошти на ліки для матері. В даний час він має достатні грошові кошти на сплату штрафу, у вчиненому злочині щиро розкаюється.

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Вислухавши учасників кримінального провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України, оскільки своїми умисними діями, які виразились в умисному нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць особою, зазначеною в ч.2 ст.407 КК України, військовослужбовцем(крім строкової служби), ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.

Злочин, передбачений ч.3 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 ч.3 КК України є злочином середньої тяжкості.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити з застосуванням ст.69 КК України, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та не суперечить вимогам закону, так як ОСОБА_5 щиро розкаюється у вчиненому злочині, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, стану здоров`я матері дані обставини визнаються судом такими, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого за вчинене, значно знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного злочину, тобто маються підстави для застосування вимог ст.69 КК України , призначення іншого, більш м`якого покарання обвинуваченому, ніж передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, при призначенні остаточного покарання обвинуваченому.

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо злочинів невеликої чи середньої тяжкості.

Речові докази по справі, судові витрати відсутні, запобіжний захід обвинуваченому обраний особисте зобов`язання, слід залишити до набрання вироком законної сили.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,469, 474,475 КПК України , суд -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 13.09.2016 року, укладену у кримінальному провадженні №0000013 від 14.02.2015 року за ст.407 ч.3 КК України між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, на підставі якої з застосуванням ст. 69 КК України призначити йому узгоджене між сторонами угоди покарання у виді штрафу в 900 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 15300 грн..

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Суддя: ОСОБА_1 .