Ухвала іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засуджених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
перекладача ОСОБА_11 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 17 березня 2016 року кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 29 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2015 року щодо них.

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 29 листопада 2013 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, особи без громадянства, раніше судимого: вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05 липня 1995 року за ч. 2 ст. 213 КК України 1960 року на 1 рік позбавлення волі; вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 квітня 1998 року за ст. ст. 94, 86-1, ст. 17 ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 222, ст. 42 КК України 1960 року на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, постановою Березанського міського суду Київської області від 15 січня 2008 року невідбутий строк покарання 4 роки 10 місяців 20 днів замінений на той же строк обмеження волі, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2009 року звільненого умовно - достроково на невідбутий строк 3 роки 7 місяців 11 днів,

засуджено:
- за ст. 257 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за ч. 5 ст. 185 КК України на 10 років позбавлення волі;
- за ч. 4 ст. 187 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України на 5 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 262 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за ч. 3 ст. 289 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Відповідно до ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань за сукупністю вироків, приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 квітня 1998 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, раніше судимого: вироком Поліського районного суду Київської області від 11 грудня 1972 року за ч. 1 ст. 140, ч. 2 ст. 81, ст. 42 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі з відстрочкою відбування покарання; вироком Поліського районного суду Київської області від 18 березня 1977 року за ч. 3 ст. 206 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі, 29 грудня 1979 року звільненого в зв`язку з відбуттям строку покарання; вироком Іванківського районного суду Київської області від 25 жовтня 1995 року за ч. 3 ст. 117 КК України 1960 року на 10 років позбавлення волі, 23 квітня 2005 року звільненого в зв`язку з відбуттям строку покарання; вироком Іванківського районного суду Київської області від 03 вересня 2009 року за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 267-1 КК України на 5 років позбавлення волі з відстрочкою відбування покарання на 2 роки,

засуджено:
- за ст. 257 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі;
- за ч. 5 ст. 185 КК України на 10 років позбавлення волі;
- за ч. 4 ст. 187 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України на 5 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Відповідно до ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань за сукупністю вироків, приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Іванківського районного суду Київської області від 03 вересня 2009 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , молдованина, громадянина Молдавії, раніше судимого: вироком Броварського районного суду Київської області від 21 серпня 1998 року за ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 42 КК України 1960 року на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 14 червня 2000 року на підставі Закону України «Про амністію»; вироком Кодимського районного суду Одеської області від 05 липня 2001 року за ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 222, ст. 42 КК України 1960 року на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; вироком Броварського районного суду Київської області від 28 березня 2002 року за ч. 1 ст. 152, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 153, ч. 4 ст. 70 КК України на 8 років позбавлення волі, 10 липня 2007 року звільненого умовно-достроково на 1 рік 7 місяців,

засуджено:
- за ст. 257 КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі;
- за ч. 5 ст. 185 КК України на 10 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за ч. 4 ст. 187 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України на 5 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 262 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за ч. 3 ст. 289 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, раніше судимого: вироком Ленінського районного суду м. Луганська від 20 травня 1987 року за ч. 1 ст. 140, ч. 3 ст. 144, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 143, ч. 2 ст. 206, ч. 3 ст. 206, ст. 42 КК України 1960 року на 4 роки позбавлення волі; вироком Ленінського районного суду м. Луганська від 21 червня 1990 року за ст. 17, ч. 3 ст. 140 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі; вироком Старокиївського районного суду м. Києва від 30 червня 1998 року за ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року на 10 років позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання 29 листопада 2007 року,

засуджено:
- за ч. 3 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;
- за ч. 4 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_12 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Вироком вирішено цивільні позови у справі, питання судових витрат та речових доказів.
Судові рішення щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_12 у касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими та засуджено за участь у озброєній банді та у вчинюваних нею нападах; за таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в житло, вчинене організованою групою; за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій і бандитизм, поєднаний з проникненням у житло, вчинений організованою групою, поєднаний з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; ОСОБА_6 за закінчений замах на умисне вбивство двох осіб, вчинений з корисливих мотивів, організованою групою; ОСОБА_5 за закінчений замах на умисне вбивство двох осіб, вчинене з корисливих мотивів, організованою групою, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; ОСОБА_5 за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; ОСОБА_6 за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів вчинене за попередньою змовою групою осіб; ОСОБА_5 за викрадення вогнепальної зброї, бойових припасів, вчинене за попередньою змовою групою осіб в ході розбійного нападу; ОСОБА_5 за незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше сховище, погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, що спричинило велику матеріальну шкоду; ОСОБА_6 за таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло; ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за носіння та передачу вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, вчинене в складі озброєної злочинної групи банди.
В кінці травня 2011 року за взаємною згодою з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_7 організував озброєну банду, з метою спільного вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів на території Київської, Чернігівської і Вінницької областей з ціллю протиправного особистого збагачення шляхом скоєння розбійних нападів на громадян та крадіжок, із застосуванням вогнепальної зброї, про наявність якої знали всі учасники банди. При цьому злочинна діяльність була єдиним джерелом доходів членів банди.
Так, після звільнення з місць позбавлення волі, взимку 2011 року ОСОБА_7 для забезпечення ефективного функціонування озброєної злочинної групи незаконно придбав предмет, схожий на пістолет системи «Макарова», макет пістолета системи «Токарева», револьвер «Гром», калібру 4 мм, які кустарним способом переробив на вогнепальну зброю і таким же способом виготовив боєприпаси до вказаної зброї, підготувавши її до застосування. Після виготовлення вогнепальної зброї та боєприпасів, в кінці травня 2011 року ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і запропонував їм вступити в злочинне об`єднання, яке він створив так як в минулому відбував з ними покарання і був упевнений у їх кримінальному досвіді та можливостях. Знаючи про ціль створення цієї злочинної групи вчинення розбійних нападів на громадян і крадіжок, про наявність вогнепальної зброї, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ввійшли до її складу та в подальшому приймали активну участь у вчиненні злочинів. При цьому, учасники банди постійно зустрічались, складали план злочинних дій відповідно до відведених кожному з них ролей; вибирали об`єкти злочинних посягань, збирали дані про майбутніх потерпілих, надавали автотранспорт та доставляли учасників банди до місць вчинення злочинів, спостерігали за місцем та обстановкою перед вчиненням злочинів з метою розробки детального плану розбійних нападів та дій кожного з учасників банди під час розбійних нападів.
Організована злочинна група банда вчиняла розбійні напади на домоволодіння громадян та крадіжки в період з червня по вересень 2011 року на території Київської, Чернігівської та Вінницької областей. До плану злочинних дій банди входили підготовка та безпосереднє вчинення розбійних нападів на громадян. Підготовка полягала в пошуку об`єктів злочинних посягань, підготовці вогнепальної зброї та боєприпасів до неї, які були необхідні для застосування при подоланні опору потерпілих.
Відповідно до раніше розробленого плану ОСОБА_7 у складі озброєної банди під час вчинення злочинів керував діями учасників організованої злочинної групи - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також безпосередньо приймав участь у розбійних нападах та вчиненні крадіжок, детально розподіляв обов`язки та завдання між учасниками банди, особисто обирав домоволодіння і осіб, на яких вони мали вчиняти розбійні напади та обирав об`єкти крадіжок, показував шляхи під`їзду та від`їзду після вчинення нападів, розподіляв функції між учасниками групи під час вчинення кожного злочину. Забезпечував злочинну групу зброєю та боєприпасами до неї та особисто розподіляв між учасниками банди здобуті злочинним шляхом гроші, золоті прикраси та інші цінні речі.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будучи співвиконавцями запланованих злочинів та активними учасниками очолюваної ОСОБА_7 озброєної злочинної групи банди, в співучасті, відповідно до розробленого плану злочинних дій та розподілу функцій між членами організованої злочинної групи, активно вчиняли розбійні напади на домоволодіння та крадіжки. При цьому, ОСОБА_6 за домовленістю з іншими учасниками організованої злочинної групи банди використовував автомобіль «ГАЗ 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , для переміщення до місць вчинення злочинів та зберігання зброї і боєприпасів до неї, за допомогою яких вчиняли злочини.
З метою приховання вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів та попередження можливості впізнання нападників потерпілими в подальшому, учасники організованої злочинної групи банди використовували під час вчинення злочинів маски та рукавички .
Так, на початку червня 2011 року, ОСОБА_7 , діючи в складі злочинної організованої групи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , на автомобілі «ГАЗ 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибули в с. Рови, Вишгородського району Київської області до домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_13 , де діючи за попередньо розробленим планом, шляхом пошкодження вікна, проникнули в будинок, звідки викрали належне ОСОБА_13 майно на загальну суму 3880 грн. та з місця події зникли.
Крім того, 17 червня 2011 року вони ж на автомобілі «ГАЗ 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибули в м. Бахмач Чернігівської області, де спостерігали за домоволодінням Ковалів, що за адресою: АДРЕСА_2 , та 18 червня 2011 року близько 22.00 год., прибувши до будинку, щоб не були поміченими та викритими під час вчинення злочину, проникнули на подвіря будинковолодіння, де спостерігали за господарями. Дочекавшись коли в будинку потухне світло, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 одягнули маски на обличчя та перчатки, озброїлись вогнепальною зброєю, через незачинені двері проникнули в будинок та підсвічуючи ліхтариком, зайшли в спальню, де відпочивали ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Останній, помітивши осіб у масках став чинити їм опір, виштовхувати з кімнати, однак ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 застосували заздалегідь підготовлену ними зброю, здійснивши не менше п`яти пострілів у потерпілих, таким чином намагаючись позбавити їх життя. Однак, в зв`язку з активними діями потерпілого ОСОБА_15 з метою припинення злочинних дій, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покинули місце події таким чином не довели свій злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілих до кінця з причин, що не залежали від їх волі. Своїми діями, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заподіяли ОСОБА_15 та ОСОБА_14 тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того, 19 червня 2011 року приблизно о 19.30 год., ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прибувши на автомобілі «ГАЗ 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , до будинку Рощиків, що на вул. Дніпровській, 14 у с. Рови Вишгородського району Київської області, спостерігали за ним до 20.00 год., після чого, одягнувши на обличчя маски та на руки рукавички, озброївшись пістолетами, зокрема: ОСОБА_7 переробленим із макета під вогнепальну зброю предметом, схожим на пістолет системи «Макарова», ОСОБА_6 переробленим із макета під вогнепальну зброю пістолетом системи «Токарева», ОСОБА_5 переробленим під вогнепальну зброю револьвером «Гром», шляхом вільного доступу проникнули в будинок, де погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя а також демонструючи зброю ОСОБА_16 , яка в цей час знаходилась в будинку, вимагали гроші. В цей же час, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що вдома має знаходиться також ОСОБА_17 пішов за ним та зустрівши останнього, який став чинити опір та відбиватися від ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_5 нанесли кілька ударів ОСОБА_17 по голові пістолетом, від чого останній втратив рівновагу і впав. З метою доведення злочинного умислу на позбавлення життя ОСОБА_17 до кінця і зупинення його опору, ОСОБА_6 наніс ще кілька ударів металевим насосом по голові потерпілого, після чого разом з ОСОБА_5 почали зв`язувати руки та ноги ОСОБА_17 , при цьому ОСОБА_5 наніс йому ще кілька ударів по голові. Затягнувши потерпілого в будинок, де в цей час ОСОБА_7 тримав ОСОБА_16 ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відкрито заволоділи належним потерпілим майном на загальну суму 51360 грн. При цьому, від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_17 помер на місці, а ОСОБА_16 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.
Крім того, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продовжуючи свою злочинну діяльність, в ніч на 29 серпня 2011 року, діючи за попередньо розробленим планом, прибули на автомобілі «ГАЗ 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 , до належного ОСОБА_18 гаражного приміщення № НОМЕР_4 на АДРЕСА_3 , та шляхом пошкодження навісного замка проникнули в нього і таємно викрали звідки належне ОСОБА_18 майно на загальну суму 41270 грн.
Крім того, 01 вересня 2011 року приблизно о 07.00 год., ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продовжуючи свою злочинну діяльність на автомобілі «ГАЗ 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_6 , прибули до будинку АДРЕСА_4 , де живуть ОСОБА_19 та ОСОБА_20 та спостерігали за ним до 09.00 год. На наступний день, з`ясувавши місцезнаходження ОСОБА_19 , о 10.30 год. ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 прибули до вказаного будинку та озброївшись пістолетами, зокрема: ОСОБА_7 переробленим із макета під вогнепальну зброю пістолетом системи «Токарева», ОСОБА_6 револьвером «Safari Magnum», який не являється вогнепальною зброєю, ОСОБА_5 переробленим під вогнепальну зброю револьвером «Гром» пішли до будинку ОСОБА_21 . При цьому, відповідно до раніше розробленого плану дій, ОСОБА_7 залишився перед входом до будинковолодіння для спостереження за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пішли до будинку. Під приводом передачі посилки ОСОБА_5 зайшов до веранди будинку, двері якого відчинила ОСОБА_20 і наніс останній один удар кулаком в область голови, від чого потерпіла впала. Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 застосували насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілої з метою подолання її опору, однак свій умисел на заволодіння майном до кінця не довели, оскільки помітили сторонніх осіб та з місця події втекли, заподіявши своїми діями ОСОБА_20 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
03 вересня 2011 року ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 рухаючись на автомобілі «ГАЗ 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , були затримані працівниками міліції та в ході огляду автомобіля, у них виявлені та вилучені 3 предмети візуально схожі на зброю та 55 предметів, візуально схожі на боєприпаси.
Крім того, згідно з вироком суду, 08 жовтня 2010 року, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , прибули до будинку АДРЕСА_5 , де одягнувши на обличчя маски та на руки рукавички, проникли в будинок і напали на ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 і застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоровя потерпілих та погрожуючи його застосуванням, заволоділи належним ОСОБА_23 та ОСОБА_22 майном на загальну суму 7760 грн.
Також 16 жовтня 2010 року ОСОБА_7 та ОСОБА_25 діючи за попередньою змовою між собою, вчинили розбійний напад на ОСОБА_26 , одягнувши маски на обличчя та рукавички на руки, проникнули до її будинку, що на АДРЕСА_6 та застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоровя потерпілої, а також погрожуючи за допомогою ножа його застосуванням, заволоділи належним останній майном на загальну суму 107258, 5 грн.

Вони ж, 04 березня 2011 року близько 08.00 год. у АДРЕСА_7 , вчинили розбійний напад на ОСОБА_27 , застосовуючи насильство, небезпечне для його життя і здоровя, а також погрожуючи застосуванням такого насильства за допомогою пістолету, заволоділи належним потерпілому майном на загальну суму 348565 грн.

Крім того, 28 квітня 2011 року близько 10.00 год., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , прибули до будинку АДРЕСА_8 , та одягнувши на обличчя маски і на руки печатки, а також озброївшись переробленим із макету пістолетом системи «Токарева» та переробленим під вогнепальну зброю пістолетом «Гром», проникнули на територію домоволодіння, однак злочинний умисел на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном не довели до кінця, з причин, що не залежали від їх волі. Прибувши туди ж на наступний день, близько 19.00 год., ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , дочекались поки ОСОБА_28 та ОСОБА_29 покинуть своє місце проживання, проникнули в будинок та стали його обшукувати. Близько 22.00 год., після повернення ОСОБА_28 та ОСОБА_29 додому, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 напали на них та погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоровя потерпілих за допомогою зброї, заволоділи належним їм майном на загальну суму 185 171, 9 грн., а також незаконно заволоділи належним останнім транспортним засобом «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_5 , заподіявши потерпілим матеріальну шкоду на суму 120984, 6 грн. та з місця події зникли.

Крім того, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 в ніч на 16 серпня 2011 року прибули до металічного вагончика, розташованого на земельній ділянці № НОМЕР_6 кооперативу «Флора - 1» у м. Біла Церква Київської області, належного ОСОБА_30 та пошкодивши замок проникнули в його приміщення, звідки таємно викрали належне потерпілому майно на загальну суму 8349 грн.
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_5 просить скасувати постановлені відносно нього судові рішення і справу направити на новий судовий розгляд. Вказує на порушення його права на захист, в зв`язку з тим, що під час досудового слідства, слідчим не було роз`яснено його прав. Не погоджується з оцінкою судами доказів, стверджує про застосування відносно нього незаконних методів слідства та побиття і залишення вказаного без проведення належної перевірки та медичного обстеження. Зазначає про невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи. Вважає, що його винуватість у інкримінованих злочинах не підтверджується наявними у справі доказами. Наводить доводи щодо суворості призначеного йому покарання.
В доповненнях до касаційної скарги засудженого ОСОБА_5 його захисник ОСОБА_8 навів доводи щодо допущеного під час досудового та судового слідства порушення права засудженого на захист та на отримання послуг перекладача, а також поставив питання про скасування судових рішень і направлення справи на нове розслідування.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок та ухвалу судів і справу направити на новий судовий розгляд. В обґрунтування своїх вимог наводить доводи щодо неповноти та однобічності досудового та судового слідства у справі. Зазначає про порушення судом першої інстанції його права на відмову від захисника. Вважає, що вирок суду першої інстанції постановлено незаконним складом суду та з порушенням його права на захист, так як участь захисника була обов`язковою. Наголошує, що всі докази в справі отримані незаконним способом та з порушенням порядку передбаченого кримінально-процесуальним законом. Вказує на застосування відносно нього фізичного насильства слідчим при затриманні та отриманні зізнавальних показань і залишення вказаного факту без відповідної перевірки. Не погоджується з ухвалою суду апеляційної інстанції, який на його думку, не перевірив належним чином всіх доводів апеляцій та передчасно прийняв рішення про їх безпідставність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 і в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи касаційної скарги з доповненнями та уточнивши свої касаційні вимоги просили про скасування судових рішень і направлення кримінальної справи на новий судовий розгляд, пояснення засудженого ОСОБА_6 і в його інтересах захисника ОСОБА_9 на підтримку доводів касаційної скарги, пояснення засудженого ОСОБА_7 і в його інтересах захисника ОСОБА_31 , які підтримали викладені в касаційних скаргах з доповненнями доводи засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , стверджують про допущені порушення права на захист та права користуватись послугами перекладача і просили про скасування постановлених по справі судових рішень відносно всіх засуджених та направлення справи на новий судовий розгляд, міркування прокурора, який погодився з доводами засуджених викладеними в касаційних скаргах з доповненнями і просив про скасування вироку і ухвали щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та в порядку ст. 395 КПК України 1960 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та направлення кримінальної справи на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є істотне порушення кримінально-процесуального закону.
Згідно з пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 370 КПК України 1960 року вирок (постанову) в усякому разі належить скасувати якщо порушено право обвинуваченого на захист, порушено право обвинуваченого користуватися рідною мовою чи мовою, якою він володіє, і допомогою перекладача.
У касаційних скаргах засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стверджують про порушення прав засуджених на захист, вільний вибір захисника та права користуватися допомогою перекладача.
Відповідно до вимог статей 19, 128, 270 КПК України 1960 року особі, що бере участь у справі і не володіє мовою, якою провадиться судочинство, забезпечується право користуватися послугами перекладача як на стадії досудового слідства, так і під час розгляду справи в суді.

Як убачається з матеріалів справи, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 25 квітня 2012 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 було повернуто прокурору Київської області для додаткового розслідування в зв`язку з тим, що ОСОБА_7 є молдованином, ОСОБА_5 є росіянином та вони обоє погано володіють українською мовою. З огляду на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ознайомлювалися з матеріалами справи без участі перекладача, якого було залучено постановами слідчого від 24 лютого 2012 року, а переважна більшість процесуальних документів у справі складена на українській мові, суд дійшов висновку про допущення порушення визначеного ч. 2 ст. 19 КПК України 1960 року права користуватися послугами перекладача, а також порушення права на захист.
Зазначене рішення суду було залишено без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року, постановленою за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора. При цьому апеляційний суд відзначив, що крім встановлених судом першої інстанції порушень вимог кримінально-процесуального закону також всупереч вимогам ч. 2 ст. 218 КПК України 1960 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 копії обвинувальних висновків були вручені без перекладу.
Після повернення справи на додаткове розслідування, постановою старшого слідчого ОВС СУ ГУМВС України в Київській області від 26 липня 2012 року для участі у справі було залучено перекладачів з української на російську мову ОСОБА_32 та ОСОБА_33 .
Однак, після надходження кримінальної справи до суду та її розгляду в суді першої інстанції, перекладача для здійснення перекладу засудженим залучено не було. Натомість, судовий розгляд здійснювався суддею російською мовою. При цьому, як убачається зі справи, головуючий суддя під час судового слідства, досліджуючи письмові докази, сам здійснював функції перекладача. Зокрема, в судовому засіданні 04 червня 2013 року при оголошенні показань потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_20 , які вони давали на українській мові під час досудового слідства. Зазначене суперечить вимогам ч. 2 ст. 19 КПК України 1960 року, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були позбавлені права знайомитися з усіма матеріалами справи, користуючись послугами перекладача.
Крім того, недотримання судом вимог ст. 19 КПК України 1960 року, допущене у цій справі підтверджується також тим, що засуджений ОСОБА_5 подав клопотання про необхідність залучення перекладача в зв`язку з тим, що більшість документів у справі складені українською мовою, яка для нього є не зрозумілою. Однак, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 08 січня 2015 року в його задоволенні було відмовлено.
За наведених обставин, доводи касаційних скарг в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими і в цій частині скарги підлягають задоволенню.

У статті 59, п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційні права громадян на правову допомогу, на забезпечення цього права та права на захист від обвинувачення при вирішенні справ у судах та інших державних органах. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безкоштовно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Положенням ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів у ст. 53 КПК України 1960 року, суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права засудженого на захист. Водночас участь у справі захисника є обов`язковою тоді, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» говорить, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Як визначив Європейський суд з прав людини у справах «Артіко проти Італії» (1980) та «Годді проти Італії» (1984) італійські суди призначили заявникам захисників. Жоден із захисників, призначених у такий спосіб, насправді не представляв своїх клієнтів, яких було визнано винними у вчиненні кримінальних злочинів. Суд визнав порушення підпункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції, зазначивши, що положення статті вимагає «допомоги захисника», а не його «призначення».
За змістом п. 4 ч. 1 ст. 45 КПК України 1960 року участь захисника при провадженні дізнання, досудового слідства і в розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції є обов`язковою коли санкція статті, за якою кваліфікується злочин, передбачає довічне ув`язнення.
ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачувалися у вчиненні злочинів, передбачених відповідними пунктами ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі.
Як убачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 04 грудня 2012 року суд порадившись на місці прийняв рішення про призначення ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_34 . Відповідна ухвала суду про призначення захисника підсудному ОСОБА_5 в колегію адвокатів не направлялась і ордер в справі зазначеного адвоката відсутній. Після прийняття такого рішення в судовому засіданні було оголошено перерву на 10 хвилин для виклику вказаного адвоката в засідання суду. Після його явки та зясування думки про надання послуг захисником підсудному ОСОБА_5 , було прийнято рішення про допуск ОСОБА_35 до участі в справі в якості захисника та судове засідання відкладено в 16-20 год. до 05 грудня 2012 року. Вказаний захисник знайомився з матеріалами кримінальної справи 24 томи близько 5 годин і в подальшому здійснював захист інтересів ОСОБА_5 .

Водночас, як видно зі справи, в судове засідання 30 січня 2013 року захисник ОСОБА_36 не з`явився, однак суд, з`ясувавши позицію учасників процесу, що були присутніми, прийняв рішення про можливість розгляду справи за його відсутності.
За відсутності захисника ОСОБА_35 також відбулося судове засідання 16 квітня 2013 року.
В судовому засідання 02 липня 2013 року засудженим ОСОБА_5 було заявлено клопотання про відмову від призначеного йому захисника адвоката ОСОБА_35 , в зв`язку з тим, що позиція останнього з приводу захисту суперечить його інтересам, а також через неналежне виконання обов`язків захисником. За результатами його розгляду було постановлено ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання.
В судовому засіданні 18 червня 2013 року з клопотанням аналогічного змісту ОСОБА_5 повторно звернувся до суду (т. 23 а.с. 196) та ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 червня 2013 року в його задоволенні було відмовлено (т. 23 а.с. 197-198).
З клопотанням про заміну захисника ОСОБА_35 через неналежне виконання ним своїх обов`язків та суперечність інтересів засуджений ОСОБА_5 також звертався до апеляційного суду, виклавши його у своїй апеляції. Однак ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 березня 2015 року в його задоволенні було відмовлено.
Однак у подальшому, в зв`язку з систематичною неявкою захисника ОСОБА_35 у судові засідання суду апеляційної інстанції та неналежним виконанням обов`язків по захисту ОСОБА_5 , що призводило до затягування строків розгляду кримінальної справи Апеляційним судом Київської області, 16 квітня 2015 року було постановлено окрему ухвалу.
Все зазначене свідчить про те, що в ході судового розгляду цієї кримінальної справи, суд не прислухався до доводів ОСОБА_5 та безпідставно не здійснив заміни захисника ОСОБА_35 , таким чином обмеживши право ОСОБА_5 на вільний вибір захисника, чим порушив підпункт «с» пункту 3 статті 6 Конвенції.
Крім того, як убачається зі справи, після надходження до суду першої інстанції, суддею доповідачем було призначено її попередній розгляд на 23 жовтня 2012 року, про що направлено повідомлення учасникам процесу. При цьому, в повідомленнях на адресу Київського слідчого ізолятора, адресованих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_12 було вказано про необхідність їх доставки в судове засідання, що свідчить про те, що суд визнав їх явку в судове засідання обов`язковою. Однак, як убачається з протоколу попереднього судового засідання, воно було здійснено без участі обвинувачених та їх захисників. У протоколі відзначено, що інші учасники процесу не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Такий висновок суду є передчасним, оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей про неможливість доставки обвинувачених, які перебувають під вартою в попереднє судове засідання та її причини, як і відсутні будь-які їх розписки про вручення зазначених повідомлень, що свідчило б про повідомлення ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_12 про день, час та дату попереднього розгляду справи належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України 1960 року попередній розгляд справи здійснюється суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 16-2 цього Кодексу одноособово з обов`язковою участю прокурора. Про день попереднього розгляду справи повідомляються також інші учасники процесу, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Матеріали справи не містять підтвердження виконання судом вищенаведених вимог щодо повідомлення про дату попереднього розгляду справи захисників.
За таких обставин вирок місцевого суду не можна вважати законним, вмотивованим і обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Оскільки апеляційна інстанція під час перегляду справи на зазначені порушення вимог закону уваги не звернула, підлягає скасуванню й ухвала апеляційного суду.
При цьому, згідно з вимогами ст. 395 КПК України 1960 року, касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого чи виправданого.

З огляду на те, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , взаємопов`язане з обвинуваченням, пред`явленим ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , враховуючи вимоги ст. 26 КПК України 1960 року, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст. 395 КПК України 1960 року вийти за межі касаційних вимог, оскільки цим не погіршується становище засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_12 і скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції у повному обсязі.

Під час нового судового розгляду необхідно усунути виявлені порушення закону, перевірити інші доводи касаційних скарг засуджених, та з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону постановити законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

При цьому, в зв`язку зі скасуванням вироку Вишгородського районного суду Київської області від 29 листопада 2013 року, залишити засудженим раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Керуючись статтями 19, 45, 391, 392, 394, 396-398 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 29 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та в порядку ст. 395 КПК України 1960 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_12 скасувати і справу направити на новий судовий розгляд.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити раніше обраний тримання під вартою.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3