Справа № 353/312/16-к
Провадження № 11-кп/779/424/2016
Категорія ч.1ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000003, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матеушівка, Бучацького району, Тернопільської області та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.І ст.286 КК України, за участю: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Тлумацького районного суду від 11 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним за ч.І ст.286 КК України та призначено покарання - два роки обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основног о покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого певні обов`язки.

Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави - 2373 грн. процесуальних витрат.

Відповідно до вимог ст.100 КІЖ України вирішено долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Як встановив суд, кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

07.01.2016 р. приблизно о 12 год. 30 хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Siat Toledo», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись в с. Нижнів, Тлумацького району, Івано- Франківської області ділянкою авто дороги державного значення Н-18 «Івано-Франківськ - Тернопіль» у напрямку м. Тернопіль, порушив вимоги п.п. 1.2, 2.3. б), 10.1, 11.3, 12.1. 31.4.5.а) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно ним керувати, не вибрав безпечної швидкості руху, допустив занос автомобіля, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем марки «Volksvagen Т-4», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по своїй смузі у зустрічному напрямку. В результаті порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху потерпіла ОСОБА_10 , яка знаходилась в салоні автомобіля «Volksvagen Т-4», отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення, у вигляді закритого гвинтоподібного перелому верхньої третини плечової кістки зі зміщенням відламків і гематомами м`яких тканин лівого плеча.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок необгрунтованим в частині призначення обвинуваченому покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого. Зазначає, що суд при призначенні обвинуваченому основного покарання без додаткового у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. Тому просить вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч.І ст.286 КК покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, на підставі ст.75 КК звільнити його від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців, поклавши на нього виконання обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ч.І ст.76 КК України, у решті вирок суду залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_11 відповідно до вимог ч.З ст.56 КПК України була завчасно належним чином (повідомленням) поінформована про час і місце апеляційного розгляду кримінального провадження, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, однак за викликом в судове засідання не прибула, тому колегія суддів згідно положень ст.325 КПК України прийшла до висновку про розгляд апеляційної скарги прокурора у відсутності потерпілої.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції просить скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання, зазначене у прохальній частині апеляційної скарги;

- обвинувачений пояснив, що щиро розкаюється у вчиненому, що внаслідок ДТП сам отримав травми і стан його здоров`я є незадовільним, вирок суду вважає законним, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, дослідивши докази, що впливають на призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який він засуджений, а також правильність кваліфікації його дій не оспорюються апелянтом і апеляційному перегляду згідно ст.404 КПК України не підлягають.

Згідно положень ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 дотримано зазначені вище вимоги кримінального- процесуального закону.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно з класифікацією злочинів відноситься до злочину середньої тяжкості. Також судом враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

До пом`якшуючих покарання обставин судом віднесено щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини в повному обсязі.

Врахувавши як ступінь тяжкості вчиненого злочину , так і інші дані, шо відповідно до закону впливають на покарання винної особи, врахувавши конкретні обставини справи, встановлені судом, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин, а також того, що на утриманні обвинуваченого знаходиться малолітня дитина і при відсутності обставин, що обтяжують покарання, зважаючи на те, що згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю один рік та з покладенням на нього певних обов`язків на підставі ст.ст.75,76 КК України вмотивоване належним чином.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неврахування судом першої інстанції думки потерпілої ОСОБА_11 щодо позбавлення обвинуваченого ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами колегія суддів вважає непереконливими.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що потерпіла повідомила в судовому засіданні, що завдана кримінальним правопорушенням шкода їй не відшкодована, тому й просила призначити обвинуваченому покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Однак, як випливає з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_10 цивільного позову про відшкодування завданої злочином шкоди в порядку, передбаченому законом, не подавала.

Окрім того, сам апелянт - прокурор ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження в судових дебатах просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому судом враховано як думку потерпілої, так і позицію прокурора, і з врахуванням того, що на час порушення правил безпеки руху обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння або в стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, колегія судців не вбачає підстав для скасування вироку та ухвалення нового з призначенням ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та із збільшенням тривалості іспитового строку згідно ст.75 КК України.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом вимог ст.414 КГІК України при призначенні покарання обвинуваченому колегія суддів не може визнати обгрунтованими, тому підстав для скасування вироку внаслідок м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалення нового вироку, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 376 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Тлумацького районного суду від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:
Суддя ОСОБА_2