Справа № 461/1791/16-к
Провадження № 1-в/461/209/16
Галицький районний суд м.Львова
в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Львові клопотання голови ліквідаційної комісії ОСОБА_4 про вирішення долі речових доказів,
в с т а н о в и в :
16 березня 2016 року голова ліквідаційної комісії ОСОБА_4 звернувся до суду з приводу вирішення питання щодо долі речових доказів, а саме 5,00 грн., які були вилучені у ОСОБА_5 , мотивуючи тим, що останній вироком Галицького районного суду м.Львова від 26 березня 2004 року засуджений за ч.2 ст.186 КК України, однак не вирішено питання вилучених у потерпілого ОСОБА_6 5,00 грн.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив грошові кошти звернути в дохід держави, оскільки ОСОБА_6 за період з 2004 року по 2016 рік не звертався щодо повернення йому вказаних коштів.
ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.
Вироком Галицького районного суду м.Львова від 26 березня 2004 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Постановою слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області ОСОБА_7 від 04 лютого 2004 року, грошову купюру номіналом 5,00 грн. серії ВК1330293 визнано речовим доказом і прилучено до кримінальної справи №141-3224 та здані на депозитний рахунок Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.324 КПК України в редакції 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити таке питання: що зробити з речовими доказами, зокрема з грошима, цінностями та іншими речами, нажитими злочинним шляхом.
Однак, при винесенні вироку від 26 березня 2004 року судом в порушення вимог не вирішено питання речових доказів, а саме грошових коштів в сумі 5,00 грн.
Відповідно до положень ст.81 КПК України 1960 року, питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи, при цьому:
1) знаряддя злочину, що належать обвинуваченому, конфіскуються;
2) речі, вилучені з обігу, передаються відповідним установам або знищуються;
3) речі, які не мають ніякої цінності і не можуть бути використані, знищуються, а у випадках, коли заінтересовані особи просять про це, можуть бути передані їм;
4) гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, передаються в доход держави;
5) гроші, цінності та інші речі, які були об`єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям, а якщо їх не встановлено, то ці гроші, цінності та речі переходять у власність держави.
При винесенні постанови від 23 червня 2011 року судом в порушення вимог ст.324 КПК України 1960 року не вирішено питання речових доказів, а саме грошових коштів в сумі 5,00 грн.
Відповідно до положень ст.81 КПК України 1960 року, питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду та при цьому гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним й шляхом, передаються в дохід держави.
Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що слід вирішити питання долі речових доказів 5,00 грн. та такі підлягають передачі в дохід держави.
Тому, керуючись ст.ст.81, 324, 330 КПК України 1960 року, суд
п о с т а н о в и в :
Речові докази по справі: грошові кошти в сумі 5,00 гривень, які зберігаються на депозитому рахунку Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області (квитанція №001815 від 12 лютого 2004 року) звернути в дохід держави.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1