Справа № 743/1188/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/24/2016
Категорія - ст.305 ч.2 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048 від 11 червня 2015 року, за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року, щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, розлучений, маючий на утриманні малолітню доньку, за трудовим договором працюючий водієм міжнародних вантажних перевезень UAB «KLP transport» (м. Клайпеда, Литовська Республіка), зареєстрований та періодично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України, і призначено йому покарання, з застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з конфіскацією наркотичного засобу, що був предметом контрабанди, без конфіскації майна, на підставі ст. 77 КК України.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування основного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_10 покладено наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_10 в доход держави, процесуальні витрати за проведення:

- судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів в сумі 384 грн;

- судової трасологічної експертизи в сумі 184 грн. 26 коп.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, ОСОБА_8 , перебуваючи у м. Харкові, 09.06.2015 р. у невстановленому органом досудового розслідування слідством місці та часі, незаконно, без мети збуту, для власного вживання, придбав у невстановлених осіб особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, частину якого помістив до згортку та пакету.

10.06.2015 р., близько 19 год. 40 хв., ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що переміщення наркотичних засобів через митний кордон України заборонено, на митному посту ІНФОРМАЦІЯ_2 Чернігівської митниці, з приховуванням від митного контролю, в згортку та в пакеті між аркушами записника, який поклав до сумки, незаконно, без мети збуту, намагався перемістити через митний кордон України особливо небезпечний наркотичний засіб - каннабіс, загальною вагою 2,19 г. (висновок експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Київській області № 2-02/821 від 07.07.2015 р.), однак не довів свій намір до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Не погоджуючись з вироком суду заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини, просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. ст. 68,69 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з конфіскацією наркотичного засобу, що був предметом контрабанди, без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті вирок залишити без змін.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за санкцією ч. 2 ст. 305 КК України мінімальна межа основного покарання становить 8 років позбавлення волі, призначення покарання за ч. 3 ст. 68 КК України нижче 6 років 8 місяців позбавлення волі неможливе без застосування ст. 69 КК України, якщо є підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. За результатами судового розгляду встановлено підстави для застосування ст. 69 КК України, проте у мотивувальній та резолютивній частині вироку відсутнє обґрунтування необхідності призначення покарання нижче нижчої межі, встановленою санкцією ч. 2 ст. 305 КК України та посилання на ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з вказаних в ній підстав, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ніким, в тому числі і самим обвинуваченим, не оспорювались і, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

Як вбачається з матеріалів справи, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В суді першої інстанції кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за його згодою було розглянуто в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України. При цьому судом було роз`яснено вимоги вказаної норми закону, а також наслідки щодо неможливості оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

За встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 305 КК України, як закінчений замах на незаконне, з приховуванням від митного контролю, переміщення через митний кордон України особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що в даному випадку мав місце замах на злочин, особу обвинуваченого, який не має судимостей, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, розлучений, має на утриманні 1 малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України не працює, за трудовим договором працює водієм міжнародних вантажних перевезень UAB «KLP transport» (м. Клайпеда, Литовська Республіка), обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Доводи прокурора про необхідність застосування ст. 69 КК України не ґрунтується на вимогах Закону.

Так, згідно пункту 61 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання, відповідно до ч. 2 ст. 68 КК України у разі засудження особи за готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, а відповідно до частини 3 цієї ж статті у разі засудження за замах на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. При цьому, призначаючи особі покарання згідно з частинами 2 і 3 статті 68 КК, у вироку суд повинен наводити відповідні мотиви; посилатися на статтю 69 КК у такому разі не потрібно.

Суд першої інстанції, зважаючи на санкцію ч. 2 ст. 305 КК України та на приписи ч. 3 ст. 68 КК України, навівши відповідні мотиви, вірно призначив ОСОБА_8 покарання, з застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, з конфіскацією наркотичного засобу, що був предметом контрабанди. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у п.61 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання, суд першої інстанції правильно не послався на ст.69 КК України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому зміні чи скасуванню він не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3