Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 11-66/2009р. Головуючий по 1 інстанції
Kaтегорія ст.118КК ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА IMEHEM УКРАЇНИ

12 січня 2010 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Охріменка I.K.

суддів Тапала Г.К., Кекуха В.Ф.

за участю прокурора Гришанової Н.Д.

засудженого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальну справу за апеляціями помічника прокурора Корсунь-Шевченківськохо району Руденко Ю.А., потерпілої ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27.11.2009 року, яким

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1, українець,

проживаючий в ІНФОРМАЦІЯ_2. вул.Тищика, 12

Черкаської області, не судимий

засуджений за ст. 118 КК України на один рік I сім місяців позбавлення волі та виправданнй за ч.2 ст. 121 КК України.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 визначено рахувати з 14.06.2008 року, запобіжний захід якому залишено попередній - тримання під вартою.

Стягнуто з засудженого на користь:

-потерпілого ОСОБА_6 11586 грн. в рахунок відшкодування йому матеріальної шкоди;

-потерпілої ОСОБА_5 25000 грн. в рахунок відшкодування моральної та 7800 грн.-матеріальної шкоди та по 1000 грн. щомісячно довічно в рахунок відшкодування шкоди, завданої їй смертю сина ОСОБА_7;

-НДКЕЦ при УМВС України в Черкаській області 225 грн.36 коп.

Вирішена доля речових доказів по справі, відповідно до вимог ст..81 КПК України,-

встановила:

Згідно вироку, ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за те, що він 14 червня 2008 року, близько 2-ї години, перебуваючи в барі «Авіста», розташованого по вул..Леніна, 106 в смт.Лисянка Черкаської області під час сварки, яка переросла в бійку з ОСОБА_8 та після нанесения останнім ОСОБА_3 удару рукою в обличчя, засуджений у відповідь схопив потерпілого за одяг, різко витягнув його з приміщення кабіни в коридор та захищаючи себе від подальшого нанесения потерпілим побоїв, перевищуючи межі необхідної оборони, достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягань, умисно з метою вбивства наніс кулаком правої руки потужний удар в обличчя ОСОБА_7, внаслідок чого останній впав на підлогу, а ОСОБА_3 став наносити йому чисельні удари руками i ногами по голові, обличчю та тулубу, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, які не відповідали небезпечності посягання, від яких настала смерть останнього.

В своїх апеляціях:

-помічник прокурора Корсунь-Шевченківського району Руденко Ю.А. просить вирок скасувати та постановите новий вирок, кваліфікувавши дії ОСОБА_3 за ч.2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 7-ми років позбавлення волі. В обгрунтування своєї апеляції помічник прокурора посилається на те. що під час досудового слідства та в судовому засіданні забрано достатньо доказів того, що ОСОБА_3 умисно. без перевищення меж необхідної оборони, цілеспрямовано наніс чисельні удари ОСОБА_7, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер. При таких обставинах, апелянт вважає, що дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 121 КК України з призначенням йому відповідного покарання.

В доповненні до апеляції помічник прокурора просить вирок скасувати, а кримінальну справу направити в суд на новий судовий розгляд, посилаючись на те, що суд при постановленні вироку вийшов за межі пред'явленого ОСОБА_3 обвинувачення та не дав належної оцінки показаниям свідків по справі, не допитав інших свідків, допустивши неповноту судового слідства.

-захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_9, не оспорюючи фактичних обставин справи, наведених у вироку, вважає необхідним змінити вирок, а саме кваліфікувати дії засудженого за ст. 124 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року обмеження волі, звільнивши його з-під варти за відбуттям покарання. При цьому, апелянт вважає, що в ОСОБА_3 не було умислу на вбивство ОСОБА_7, а тому кваліфікація дій засудженого за ст. 118 КК України, на думку захисника, є невірною. Апелянт також вважає, що суд безпідставно відкинув висновок судово-психологічної експертизи щодо вчинення ОСОБА_3 зазначених вище ним дій в стані сильного душевного хвилювання. Захисник також просить вирок в частині задоволення цивільного позову також змінити, а саме відмовити в задоволенні позову потерпілої ОСОБА_5 щодо стягнення щомісячно з ОСОБА_3 на її користь по 1000 грн. довічно та відмовити потерпілому ОСОБА_6 в задоволенні його позову про стягнення на його користь з засудженого матеріальних збитк1в.

-потерпіла ОСОБА_5, не погоджуючись з вироком, просить його скасувати, а кримінальну справу направити на додаткове розслідування. В обгрунтування своєї апеляції потерпіла посилається на те, що висновок суду про вчинення ОСОБА_3 злочину при перевищенні ним меж необхідної оборони не грунтується на доказах, зібраних по даній справі, вказуючи при цьому на показания свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та інших свідків, на висновок судово-медичної експертизи щодо кількості нанесених ударів потерпілому ОСОБА_7, а тому вважає, що дії засудженого необхідно кваліфікувати за ст.115 ч.2 п.п.4, 7 КК України, як умисне вбивство вчинене з особливою жорстокістю, з хулианських мотивів. Апелянт також вважає, що, згідно матеріалів справи ОСОБА_3 під час вчинення злочину, знаходився в стадії алкогольного сп'яніння, проте суд помилково дійшов до протилежного висновку. Kpiм того, потерпіла зазначає про те, що суд безпідставно не задоволив ряд її клопотань щодо виклику в судове засідання для допиту як свідка бувшу дружину засудженого ОСОБА_12, про встановлення причин зміни засудженим свого прізвища з Гаджієва на ОСОБА_3, щодо перевірки достовірності характеристик на засудженого та довідки бюро технічної інвентаризації про наявність в останнього майна.

Апелянт також вважає, що під час досудового слідства не дана надежна оцінка діям ОСОБА_13. ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_10, які на її думку, носять ознаки кримінальних злочинів.

В запереченні на апеляцію потерпілої ОСОБА_5 захисник ОСОБА_4, вважаючи вказану апеляцію необгрунтованою, просить її залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркуванпя прокурора, підтримавшого апеляцію та доповнення до неї помічника прокурора Корсунь-Шевченківського району Руденко Ю.А.? пояснения засудженого та його захисника, які підтримали апеляцію захисника, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи зазначених апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція з її доповненням державного обвинувача підлягає повному, а потерпілої ОСОБА_5 частковому задоволенню, а апеляція захисника ОСОБА_4Д в інтepecax засудженого ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_7 при перевищенні меж необхідної оборони не грунтується на доказах по даній кримінальній справі.

Зокрема, суд при постановленж вироку вийшов за межі пред'явленого ОСОБА_3 обвинувачення. Так органами досудового слідства останній обвинувачується в умисному спричиненні ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого. Разом з тим, суд у вироку вказує на те, що ОСОБА_3 наносив удари потерпілому з метою його умисного вбивства, тобто зазначає інший мотив злочинних дій засудженого ніж пред'являвся йому органами досудового слідства.

Kpiм того, суд не дав належної оцінки показаниям свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_10, які були безпосередніми очевидцами сварки та бійки між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які вони давали під час досудовою та судового слідства, поступово змінюючи їх в бік виправдання дій засуджеиого.

Так, вказані свідки в своїх первинних показаниях під час досудового слідства давали послідовні свідчення, які підтверджуються іншими доказами по справі про те, що ОСОБА_3 без запрошення зайшов в кабінку бару, в якій відпочивали ОСОБА_7 та ці свідки, він вів себе нахабно, в зв'язку з чим між потерпілим та ОСОБА_3 виникла сварка, яка переросла у взаємну бійку, яка тривала в два етапи, під час якої після чисельно нанесених засудженим ударів ОСОБА_7 втратив свідомість, а в послідуючому після нанесених ударів потерпілий помер на місці скоєння злочину (т.1 а.с.21-23, 39-41, 67,68, 73-75, 202-20-4 205,206,213-217).

Проте дані показания вказаних свідків не були предметом глибокого дослідження судом та дачі їм об'єктивної оцінки та причин зміни в подальшому своїх показань цими свідками, в тому числі i в судовому засіданні.

Судом також не дана обєктивна оцінка i показаниям самого засудженого ОСОБА_3, які він давав як під час досудового так i судового слідства, які він з часом змінював в 6iк свого виправдання за скоєний злочин. Аналіз його показань свідчить про те, що він був не бажаним гостем в кабінці, де відпочивали вказані вище свідки та ОСОБА_17, в зв'язку з чим i виникла з останнім сварка. Із свідчень засудженого вбачається. що він був ініціатором вияснення стосунків з ОСОБА_7 за межами кабінки, тобто така його ініціатива усугубляла конфлікт, який i переріс в бійку. Kpiм того, необхідно ґрунтовно проаналізувати подальшу поведінку засудженого. Зокрема, коли ОСОБА_3 наніс таку кількість ударів ОСОБА_17, від яких той втратив свідомість, засуджений знову повертається в кабінку, що потягло за собою провокацію продовження даного конфлікту i зокрема бійки (т.1 а.с 86-88, 99-101).

Судом також детально не досліджено обставини перебування чи навпаки ОСОБА_3 під час скоєння злочину в стані алкогольного спяніння. Так, засуджений під час досудового слідства давав свідчення про те, що він перед бійкою випив декілька пляшок пива i лише в судовому засіданні почав пояснювати, що пив безалкогольне пиво. Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_10 під час досудового слідства показали про те, що ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп'яніння (т.1 а.с.21-23, 73-75, 202-204).

Суд, не врахувавши зазначених вище обставин справи дійшов до поспішного висновку про те, що ОСОБА_3, перебуваючи в стані необхідної оборони, перевищив її межі, так як між засудженим та потерпілим відбувалася обопільна сварка, яка переросла у взаємну бійку, а тому висновки суду про те, що ОСОБА_3 лише оборонявся від нападу ОСОБА_7 не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказані обставини є безумовною підставою для скасування вироку з направлениям справи на новий судовий розгляд.

Крім того, суд у вироку при кваліфікації дій ОСОБА_3Н, допустив протиріччя, а саме за одні i тi ж дії кваліфікував їx за ст. 118 КК України, а з іншого боку виправдав його за ці ж самі дії за ч.2 сг.121 КК України, тобто в цій частині вказане судове рішення не відповідає вимогам ст.ст.334, 335 КПК України.

При таких обставинах даний вирок, як не відповідаючий вимогам ст. 323 КПК України, підлягає скасуванню. При новому судовому розгляді необхідно також перевірити доводи апеляції як захисника, так i потерпілої та після встановленого винести законне та обгрунтоване рішення.

Враховуючи наведене апеляція захисника не підлягає задоволенню, а апеляція потерпілої ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, так як підстав на даний час для направления справи для проведения додаткового розслідування не має.

Якщо суд при новому розгляді справи прийде до висновку про винність ОСОБА_3 у вчиненні більш тяжкого злочину ніж передбаченому ст. 118 КК України, то призначене йому покарання у вигляді одного року i семи місяців позбавлення волі вважати м'яким.

Колегія суддів вважає необхідним, враховуючи тяжкість наступивших наслідків від вчинення засудженим злочину, залишити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі наведеного та керуючись ст..ст.362, 366 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляцію з її доповненням помічника прокурора Корсунь-Шевченківського району Руденко Ю.А. задоволити, апеляцію потерпілої ОСОБА_5 задоволити частково, апеляцію захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2009 року стосовно засудженого ОСОБА_18 скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в цей же суд в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_3Н залишити попередній - тримання під вартою.

Головуючий

Судді