Єдиний унікальний номер 719/160/16-к
Номер провадження 1-кп/719/16/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новодністровськ, Чернівецької області кримінальне провадження № 0000008 від 24.02.2016р., по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Ломачинці, Сокирянського району, Чернівецької області, громадянки України, незаміжньої, на утриманні двоє малолітніх дітей, не працюючої, освіта повна вища, зареєстрованої та проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 24 лютого 2016 року близько 02 год. 20 хв. 02 год. 40 хв. на території автозаправної станції № 23, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , демонструючи зверхність та неповагу до прийнятих у суспільстві правил поведінки, палила цигарку через відчинене вікно автомобіля. У відповідь на зауваження оператора автозаправної станції другого розряду ОСОБА_6 щодо заборони куріння тютюнових виробів на території АЗС, ОСОБА_8 кинула в останню недопалок та, висловлюючи своє невдоволення в наслідок почутого від ОСОБА_6 зауваження, вчинила словесну суперечку із нею. В ході суперечки, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, особи та людської гідності, принижуючи ОСОБА_6 нецензурними та образливими словами, кинула в її сторону скляну пляшку з-під пива.

В подальшому, ОСОБА_8 , вийшовши із автомобіля, який від`їхав із території АЗС, повернулась на територію автозаправної станції та підійшла до ОСОБА_6 , яка в цей момент здійснювала прибирання території АЗС. Перебуваючи в громадському місці, порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, в присутності сторонніх осіб безпричинно нанесла декілька ударів рукою та кулаками рук в область голови ОСОБА_6 , чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, травматичного підвивиху першого пальця правої китиці руки, садно вилицевої ділянки обличчя справа, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, шо спричинили короткочасний розлад здоров`я. Бійка між обвинуваченою та потерпілою припинилась внаслідок втручання сторонніх осіб.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненому не визнала повністю та показала, що 24 лютого 2016 року близько 02 год. 30 хв. вона разом із ОСОБА_9 , з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та двома дітьми їхала в автомобілі додому. По дорозі між нею та чоловіком виникла суперечка на грунті особистих сімейних непорозумінь, у зв`язку із чим вона перебувала у збудженому стані. Стверджує, що алкогольні напої в цей день не вживала. Оскільки ОСОБА_9 мав на меті придбати цигарки, вони заїхали на територію автозаправної станції. Підтвердила, що на території АЗС, знаходячись в салоні автомобіля, вона палила цигарку та із салону йшов дим через відчинене заднє праве пасажирське вікно. В цей час до неї підійшла ОСОБА_6 , яка була одягнута у форму працівника АЗС, та в культурній формі повідомила про заборону паління на території АЗС і попросила погасити цигарку. Стверджує, що вимогу ОСОБА_6 виконала одразу та погасила цигарку, однак, не пригадує куди кинула недопалок. Заперечує, що викидала із машини пляшку з-під пива або інші речі, а також те, що вживала нецензурні слова у розмові із ОСОБА_6 або намагалась вийти із салону автомобіля. Вважає, що ОСОБА_6 безпідставно продовжувала їй робити зауваження щодо її поведінки, поводилась зверхньо та погрожувала викликом поліції, що чули її діти. В цей час ОСОБА_9 повернувся в салон автомобіля та вони від`їхали із території АЗС. Однак, оскільки молодша донька боїться слів «швидка» та «поліція», у неї почалась істерика і автомобіль зупинився за кілька метрів від АЗС біля шиномонтажу. Будучи у знервованому стані внаслідок поведінки доньки, яку спровокували слова ОСОБА_6 про виклик поліції, вважаючи, що її дитину безпідставно образила ОСОБА_6 , вона повернулась на територію АЗС до останньої, щоб поговорити із нею про це. Повідомила, що між нею та ОСОБА_6 розпочалась розмова на підвищених тонах та шарпанина, під час якої вони розмахували руками, тримали одна одну за руки, а також вона натягнула ОСОБА_6 шапку на обличчя. Проте, заперечує, що наносила ОСОБА_6 будь-які удари руками чи кулаками рук. Стверджує, що суперечка між ними припинилась без втручання сторонніх осіб, оскільки ОСОБА_9 залишився біля дітей, а ОСОБА_10 , яка прийшла на АЗС ще до початку суперечки, та ОСОБА_11 , який після ОСОБА_10 під`їхав на територію АЗС під час суперечки, участі в останній не брали. Після того як суперечка припинилась, на територію АЗС приїхала машина охорони, а ОСОБА_9 сказав їй сісти в машину і вони поїхали додому. Уся подія тривала від 15-20 хвилин, а суперечка 3-5 хвилин.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_5 зазначив, що на досудовому розслідуванні було порушено право обвинуваченої на захист, зокрема, ОСОБА_4 не було роз`яснено право на захист, слідчим надавалось доручення про її допит в якості свідка, після чого було змінено підозру з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України. Вважає, що створення групи слідчих в день оголошення підозри та, як наслідок, проведення допиту ОСОБА_4 в цей день в якості підозрюваної, роз`яснення їй прав, в тому числі права на захист, та оголошення підозри різними слідчими було спрямоване на введення останньої в оману. Окрім того, вважає, що допит ОСОБА_4 як підозрюваної мав місце до оголошення останній підозри, що мало наслідком зміну кваліфікації із ч. 2 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України. Стверджує, що ОСОБА_4 неналежним чином були надані на ознайомлення матеріали кримінального провадження, не було вручено копію обвинувального акту. Також, акцентує увагу на тому, що під час досудового розслідування зазначались різні години, в які начебто трапилась подія, зокрема, у рапорті інспектора-чергового ОСОБА_12 та повідомленні про початок досудового розслідування від 24.02.2016р. вказано 03 год. 40 хв., в рапорті оперативного чергового Жука - близько 02 год. тощо. Натомість, вважає, що акт № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, та акт проведення розслідування нещасного випадку, які складені ТзОВ «Еліс Старт Бізнес», однак непідписані членами комісії та незатверджені директором товариства, свідчать про відсутність події, про яку йдеться в обвинувальному акті. Зазначив, що посилання в постанові про призначення групи прокурорів від 24.02.2016р. на висновок експерта № 24 від 25.02.2016р. свідчить про домовленості між стороною обвинувачення та експертом щодо змісту останнього. Звертає увагу на розбіжності у викладі обставин події, зазначених в повідомленні про підозру та обвинувальному акті. Вважає, що в протоколі від 16.05.2016р. про проведення слідчого експерименту лише частково відображено події, а вказані в ньому обставини суперечать показам ОСОБА_4 , відтак, такий доказ є неналежним. З врахуванням вищевикладеного, вважає, що усі докази, здобуті на досудовому слідстві, відповідно до ч. 3 ст. 87 КПК України є недопустимими.

Незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.1 ст.296 КК України, не визнала, її вина в інкримінованому злочині підтверджується показаннями потерпілої, свідків та іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що 24.02.2016 року близько 02 год. 30 хв. на АЗС приїхав автомобіль, який зупинився навпроти віконечка оператора між двома колонками. Із автомобіля вийшов незнайомий їй чоловік та підійшов до віконечка оператора придбати цигарки. В цей час вона помітила, що з пасажирського вікна автомобіля йде дим, у зв`язку із чим підійшла до цього вікна та зробила зауваження незнайомій жінці щодо заборони паління на території АЗС. У відповідь на зауваження обвинувачена, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, одразу почала на неї кричати, висловлюючись при цьому нецензурно та образливо, і продовжила демонстративно палити, видихаючи дим їй в обличчя. З метою вирішення неприємної ситуації, вона повернулась до чоловіка із проханням заспокоїти обвинувачену та в цей час в її сторону полетів недопалок, а коли вона повернулась обличчям до жінки скляна пляшка, яка розбилася біля її ніг. Після вищезгаданих дій обвинуваченої, потерпіла попередила її про виклик поліції та почула, що в салоні автомобіля розплакалась п`ятирічна дитина, яка її просила не викликати поліцію. При цьому, обвинувачена продовжувала лаятись та намагалась вийти із автомобіля, однак, чоловік посадив її назад до салону і вони від`їхали до шиномонтажу. Після цього ОСОБА_6 розпочала прибирання території, зокрема, хотіла змести скло від розбитої пляшки, коли до неї підійшла обвинувачена та, замахнувшись жіночою сумочкою, намагалась її вдарити. Потерпіла прикрилась від удару рукою, внаслідок чого сумка впала на дорогу. При цьому, обвинувачена, продовжуючи кричати, лаятись та ображати її, спершу натягнула їй шапку на очі, а потім зняла цю шапку та долонею вдарила ОСОБА_6 по щоці справа, а кулаком в щелепу зліва. Після цього ОСОБА_4 продовжила хаотично наносити їй удари кулаками рук в область голови. Бійка розпочалась навпроти віконечка оператора та продовжувалась по території АЗС, оскільки потерпіла, намагаючись захиститися, закривала обличчя руками та відходила в сторону. Ударів було багато, однак, точної кількості їх пригадати не може. В результаті вищезазначених дій обвинуваченої у неї була розцарапана щока справа, розпух палець на правій руці. Зазначає, що чоловік, із яким приїхала обвинувачена, участі у бійці не брав, розборонити їх не намагався. Чи були сторонні особи на АЗС не пригадує, оскільки під час бійки закривала обличчя руками. Показала, що після того, як обвинувачена від неї відійшла, на територію АЗС приїхала машина охорони, яку викликала оператор ОСОБА_13 , та прийшов старший син потерпілої, якому вона зателефонувала. Уся подія тривала до 25 хвилин. В подальшому, її на машині охорони відвезли в лікарню, де надали першу медичну допомогу. При цьому, в лікарні вона перебувала приблизно з 03 години до 06 години, а після цього повернулась на АЗС, щоб здати зміну, яка закінчувалась о 07 годині ранку. Вважає, що дії обвинуваченої призвели до зупинки роботи АЗС як на час бійки, так і до закінчення зміни потерпілої, у зв`язку із її відсутністю на робочому місці. На наступний день, 25.02.2016р., враховуючи погане самопочуття, зокрема, нудоту, запаморочення та біль голови, загальну слабкість, вона звернулась в Сокирянську ЦРЛ, де перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології до 09.03.2016р. із діагнозом струс головного мозку та забій правої руки. Під час лікування медичні препарати вона придбавала за власні кошти. Заперечує, що з її сторони було зверхнє ставлення до обвинуваченої, пов`язане із соціальним статусом останньої, оскільки вона не знала ні її, ні чоловіка, з яким вона приїхала, в марках автомобілів не розуміється. Натомість, наполягала, що її поведінка була коректною та вічливою, зауваження було зроблено лише один раз і виключно щодо заборони паління; пояснити поведінку обвинуваченої не може та вважає, що фактично мала місце не бійка, а побиття її зі сторони обвинуваченої.

Свідок ОСОБА_13 показала, що з 23 на 24 лютого 2016р. о 02 год. 30 хв. на територію АЗС приїхав сірий автомобіль, з якого вийшов чоловік, щоб придбати цигарки. Оскільки машина була припаркована навпроти її віконечка, то вона бачила як із привідчиненого вікна автомобіля йшов дим. У зв`язку із цим до автомобіля підійшла ОСОБА_6 та попросила пасажира погасити цигарку. Виглянувши у віконечко, вона побачила, що в автомобілі сидить жінка та палить, а попіл з цигарки струшує на дорогу. Після зауваження ОСОБА_6 обвинувачена почала кричати, висловлюючись нецензурною лайкою, та кинула цигарку в сторону ОСОБА_6 , а за кілька хвилин вона почула звук розбитого скла та побачила, що на дорозі навпроти віконечка оператора лежить розбита скляна пляшка. На прохання ОСОБА_6 вона викликала охорону, а в цей час обвинувачена намагалась вийти із автомобіля, однак це їй завадив зробити чоловік. Також чула, що в автомобілі плаче дитина. Проте, автомобіль від`їхав на кілька метрів до шиномонтажу, де в подальшому зупинився. ОСОБА_6 почала збирати розбите скло, коли до неї повернулась обвинувачена та почала наносити удари по обличчю та голові, при цьому, кричала та лаялась. Під час бійки ОСОБА_6 та обвинувачена відійшли від віконечка вліво, а тому завершення бійки свідок не бачила. Уся подіяла тривала до 30 хвилин, а бійка - 5 хвилин. Після бійки в ОСОБА_6 була царапина на обличчі справа, зліва на бороді синець, а також вона скаржилась на біль в руці. При цьому, свідок підтвердила, що на роботу ОСОБА_6 прийшла в нормальному стані та під час зміни жодних інших інцидентів не було. Повідомила, що ОСОБА_6 поїхала із охороною в лікарню швидкої допомоги і хоч після цього повернулась на роботу, однак через погане самопочуття працювати у звичному режимі не могла.

Свідок ОСОБА_14 показав, що йому подзвонила мати та повідомила, що її побила жінка на робочому місці, оскільки вона їй зробила зауваження щодо заборони паління на території АЗС. Прийшовши на АЗС, він побачив службу охорони та автомобіль «Toyota», сірого кольору, який стояв біля СТО, а також чоловіка, що палив біля смітників. На території АЗС лежав недопалок, розбита пляшка та біля віконечка оператора стояла чорна жіноча сумка. Зазначив, що мати була в шоці, у неї боліла голова та рука, на обличчі було видно сліди ударів: царапини та синці. Оскільки мати погано почувалась, вона поїхала в лікарню швидкої допомоги, звідки її привезла поліція. Вказав, що до ранку був з матір`ю на АЗС, поки вона здала свою зміну. Повернувшись додому, через погане самопочуття, мати звернулась у лікарню, де їй поставили діагноз струс головного мозку, у зв`язку з цим вона перебувала на лікуванні в Сокирянській ЦРЛ близько 10 днів.

Свідок ОСОБА_15 показав, що матір із братом ОСОБА_14 прийшла близько 07.15 год. - 07.30 год. додому з роботи. На обличчі у матері були синці, а також спух палець на руці. Мати розповіла, що її побила на роботі жінка, якій вона зробила зауваження щодо заборони паління на території АЗС. Розповіла, що жінка кинула в неї цигарку та пляшку, а також ображала її, висловлювалась нецензурними словами. При цьому, зазначив, що напередодні, ввечері близько 18 години він заходив до матері на роботу і вона була у нормальному стані, про будь-які інші інциденти на роботі мати йому не повідомляла. Після побиття мати лікувалась більше тижня в Сокирянській ЦРЛ. У зв`язку із пережитим стресом певний час вони з братом проводили матір до роботи і зустрічали після закінчення зміни.

Свідок ОСОБА_9 показав, що 24.02.2016 року ввечері, близько 00 годин, він із ОСОБА_4 та їхніми двома дітьми повертались додому з кафе «Едельвейс», яке належить йому та звідки перед цим він забрав ОСОБА_4 . По дорозі вони сварились та вирішили заїхати на АЗС, де ОСОБА_4 відкрила вікно автомобіля і тримала в руках цигарку. Зазначив, що поки вони їхали до АЗС дружина не палила та припускає, що на території АЗС вона також не палила, оскільки він такого не бачив. Підтвердив, що ОСОБА_6 у серйозній, суворій, проте культурній формі зробила ОСОБА_4 зауваження щодо паління на території автозаправки, після чого жінки почали сваритись. Вважає, що ОСОБА_6 поводилась невідповідно до ситуації, оскільки сварка розпочалась безпричинно, а в подальшому потерпіла сказала, що викличе поліцію, в результаті чого розплакалась дитина. Повідомив, що після цього ОСОБА_4 намагалась вийти із автомобіля, щоб продовжити розмову із ОСОБА_6 , однак він закрив двері автомобіля і вони від`їхали до шиномонтажу, де зупинились, щоб заспокоїти дитину. Зазначив, що жодних пляшок в салоні автомобіля не було, а тому обвинувачена не могла нічого кинути в потерпілу. Біля шиномонтажу ОСОБА_4 , будучи знервованою через дитину, вийшла із автомобіля та повернулась на територію заправки, де знову розпочала сварку із ОСОБА_6 . При цьому, свідок залишився із дітьми в машині та бачив, як жінки тримали одна одну за одяг та кричали, однак ударів не бачив та припускає, що бійки не було. Згодом ОСОБА_4 відійшла в сторону від ОСОБА_6 . Тоді ж на автозаправку приїхали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а він, підійшовши до ОСОБА_4 , сказав, що треба їхати додому і вони поїхали. Окрім того, повідомив, що під час інциденту на заправці була присутня інший оператор, яка знаходилась всередині приміщення, звідти не виходила, участі у сварці не брала. Вважає, що оскільки сварка розпочалась на відстані 1,5м. 2м. від віконечка оператора, то остання могла бачити подію, однак має сумніви, що чула розмову між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Стверджує, що ОСОБА_4 в цей день не була в стані алкогольного сп`яніння. Також повідомив, що на наступний день ОСОБА_4 викликали до відділення поліції, а його через кілька днів.

Свідок ОСОБА_11 показав, що біля 02 години він разом із знайомою ОСОБА_10 заїхав на АЗС, щоб придбати цигарки, та побачив, що між колонкою і вікном оператора штовхаються ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , тримаючи одна одну за одяг та висловлюючись в адресу одна одної нецензурною лайкою. Вибігши з автомобіля, він став між ними, таким чином припинивши шарпанину. Стверджує, що жінки були схвильовані, ОСОБА_6 налякана, однак жодних тілесних ушкоджень у неї він не бачив. Після цього ОСОБА_4 пішла до своєї машини та поїхала додому, а на АЗС приїхала машина охорони. Загалом він був присутній на АЗС до 5 хвилин, після чого також поїхав додому. Що під час інциденту робила ОСОБА_10 , не пригадує, припускає, що вона сиділа в його автомобілі. Оскільки через ситуацію, що склалась, він забув придбати цигарки, то згодом, повернувшись на територію АЗС, потерпілої не зустрів та від іншого оператора дізнався, що ОСОБА_6 звернулась в швидку медичну допомогу.

Малолітній свідок ОСОБА_16 показала, що ввечері вона з матір`ю, батьком та молодшою сестрою їхали в автомобілі. На автозаправці мати сиділа в машині та курила, збиваючи попіл в руку, а вікно в машині було привідчинено. До матері підійшла жінка та насварила її за куріння, а тоді мати та жінка почали кричати одна на одну. Коли жінка сказала, що викличе поліцію, розплакалась її молодша сестра, яка лякається слів «поліція» та «швидка». Заспокоївши сестру, мати, немаючи при собі нічого, вийшла з машини та розпочала розмову у неспокійному тоні. Однак, про що саме вони говорили пригадати не може, а також свідок не бачила через вікно автомобіля, щоб жінки розмахували руками під час розмови. Повідомила, що не бачила, як матір в автомобілі пила пиво. В подальшому, бачила машину поліції, працівники якої розмовляли з матір`ю та іншою жінкою, після чого вони поїхали додому.

Свідок ОСОБА_10 показала, що 23 лютого близько 01 години вона, після роботи в кафе «Едельвейс», де на той час працювала, зайшла на автозаправку, щоб придбати цигарки. Одночасно із нею на заправку заїхав ОСОБА_11 . В цей момент вона побачила, що ОСОБА_4 сідає в автомобіль, після чого від`їжджає до шиномонтажу, а ОСОБА_6 , будучи біля вікна оператора, щось їй сказала у слід, однак, що саме вона не чула. Коли автомобіль зупинився біля шиномонтажу, з нього вийшла ОСОБА_4 , тримаючи в руках чорну жіночу сумку, та повернулась до ОСОБА_6 . Між жінками розпочалась словесна суперечка на проїжджій частині АЗС між колонками, під час якої в ОСОБА_4 відчепилась ручка від сумки і сумка впала на дорогу. Повідомила, що сварка розпочалась через те, що ОСОБА_4 приїхала на АЗС із запаленою цигаркою. Під час словесної суперечки ОСОБА_4 хотіла зняти шапку з ОСОБА_17 та шарпала останню за лікоть та рукав куртки, однак, ударів руками чи кулаками не було. В подальшому, жінок розборонили ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , зокрема, останній забрав обвинувачену в автомобіль, а ОСОБА_6 викликала охорону. На цьому інцидент й закінчився. При цьому, розбитого скла або пляшки на території заправки вона не бачила. Під час інциденту вона підійшла до дітей ОСОБА_4 , які сиділи в машині та плакали через те, що потерпіла сказала, що викличе поліцію. Зазначила, що вона знаходилась на відстані 2-3 метрів від місця, де відбувалася сварка. Також свідок повідомила, що має проблеми із зором та в день, коли мала місце подія, вона була без окулярів та без лінз. Свідок повідомила, що ОСОБА_4 була напідпитку, оскільки напередодні події в кафе вона бачила як остання випила один або два келихи вина по 200 грам кожний. Вважає, що оскільки інцидент мав місце перед вікном оператора, то остання могла бачити усю подію. Повідомила, що на заправку приїхала охорона, а вона разом із ОСОБА_11 поїхали додому.

Як вбачається із висновку експерта № 24 від 26.02.2016 року, проведеного на підставі постанови про призначення судово-медичної експертизи від 24.02.2016р. (а.с. 112, 172), у ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: струс головного мозку, травматичний підвивих першого пальця правої китиці руки, садно вилицевої ділянки обличчя справа, які виникли від щонайменше дворазової дії тупих твердих предметів, цілком можливо внаслідок травматичної дії кулаків рук та нігтів пальців рук нападника; по часу виникнення можуть відповідати на 24.02.2016 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Також винна обвинуваченої ОСОБА_4 підтверджується:

- протоколом прийняття заяви про вчиненне кримінального правопорушення від 24.02.2016р. (а.с. 108);

- витягом по кримінальному провадженню № 0000008 (а.с. 133, 137-138);

- постановами про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 28.03.2016р. та від 24.05.2016р. (а.с. 134-136);

- протоколом проведення слідчого експеременту від 16.05.2016р. (а.с. 113-117);

- відповіддю обласної комунальної установи «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 1110 від 05.09.2016р., згідно якої 24.02.2016р. о 02 год. 50хв. було зареєстровано виклик за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, примітка Новодністровська АЗС, до ОСОБА_6 , яку було оглянуто та надано невідкладну медичну допомогу; встановлено попередній діагноз «Психоемоційний стрес. Забій потилиці та лиця. Струс головного мозку» (а.с. 224);

- відповіддю Сокирянської центральної районної лікарні № 1624 від 18.08.2016р., згідно якої ОСОБА_6 перебувала на лікуванні в зазначеній лікарні в травматологічному відділенні з 25.02. по 09.03.2016р. із діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку (а.с. 199-201).

При цьому, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, які є належними та допустимими, суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_9 розбороняв обвинувачену та потерпілу, оскільки такі суперечать показам самого ОСОБА_9 , який зазначені обставини не підтвердив.

Аналізуючи покази свідка ОСОБА_9 , в частині паління ОСОБА_4 на території автозаправки, суд приходить до висновку, що такі, окрім припущення останнього, суперечать показам самої обвинуваченої, яка визнала факт паління на території автозаправки.

Також, суд відхиляє покази свідка ОСОБА_9 в частині стану та поведінки ОСОБА_4 , оскільки такі суперечать показам потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 .

Щодо показів малолітнього свідка ОСОБА_16 , то суд вважає, що твердження останньої про те, що мати обвинувачена ОСОБА_4 не пила в автомобілі пиво, не спростовує того, що ОСОБА_4 кинула у потерпілу пляшку з-під пива.

Суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 щодо характеру суперечки між обвинуваченою та потерпілою, оскільки такі є оціночними судженнями. Окрім того, суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_10 в частині, що остання не бачила розбитої пляшки на території АЗС перед віконечком оператора, так як сама свідок підтвердила, що має проблеми із зором та в день події була без окулярів або лінз, при цьому, перебуваючи біля машини із дітьми обвинуваченої, фактично знаходилась на значній відстані від розбитої пляшки.

Таким чином, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, які є належними та допустимими, суд відхиляє покази обвинуваченої ОСОБА_4 щодо заперечення бійки, нецензурного висловлювання та перебування останньої в стані алкогольного сп`яніння, вважаючи їх способом захисту обвинуваченої з метою уникнення відповідальності за скоєне, а також відхиляє покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_16 в частині тверджень про відсутність бійки, оскільки такі спростовуються результатами огляду потерпілої ОСОБА_6 у Дністровському відділенні обласної комунальної установи «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» безпосередньо після інциденту, висновком експерта № 24 від 26.02.2016р., показами потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Суд також відхилає доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_5 щодо порушення на досудовому розслідуванні права обвинуваченої на захист, з огляду на наступне. Так, обинувачена ОСОБА_4 пояснила суду, що на досудовому розслідуванні їй було роз`яснено права, в тому числі право на захист, вона розуміла, що може запросити захисника в будь-який момент, однак не бажала таким правом скористатись. Також обвинувачена підтвердила, що їй було роз`яснено права та обов`язки, що підтверджується її підписами в пам`ятці про процесуальні права та обов`язки підозрюваного і протоколі роз`яснення права на захист від 24.05.2016р., в якому, зокрема, міститься рукописний текст, згідно якого остання стверджує, що свої права буде захищати самостійно (а.с. 185-189).

При цьому, суд також відхиляє доводи захисника про те, що неодноразова зміна слідчим кваліфікації вчиненого злочину з менш тяжкого на більш тяжкий, умисно створює у підозрюваного помилкове бачення щодо відсутності необхідності залучення захисника на початкових етапах, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 було оголошено підозру за ч. 1 ст. 296 КК України із одночасним роз`ясненням останній прав, в тому числі права на захист, та в подальшому кваліфікація вчиненого не змінювалася, а тому неможливо говорити про введення слідчими в оману ОСОБА_4 щодо кваліфікації інкримінованого їй діяння, що вплинуло на її бажання запросити собі захисника.

Відтак, хоч суд й погоджується із висновками, викладеними в рішеннях ЄСПЛ «Яременко проти України», «Леонід Лазаренко проти України», «Бортнік проти України», на які посилається захисник, однак, обставини справ, викладені у вищезгаданих рішеннях, відрізняються від обставин даної справи, а тому посилання захисника на такі рішення є помилковим.

Також не знайшли свого підтвердження доводи захисника про проведення під час досудового розслідування допиту ОСОБА_4 в якості свідка, що стало підставою для зміни підозри з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, з огляду на наступне. Так, в судових засіданнях захисник ОСОБА_5 особисто підтвердив, що в матеріалах кримінального провадження, з якими останній ознайомився, відсутній протокол допиту ОСОБА_4 в якості свідка. При цьому, суд вважає, що рапорт о/у Новодністровського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_18 від 28.03.2016р. (а.с. 159), згідно якого останній виконував доручення в межах даного кримінального провадження, не підтверджує, що останній виконував доручення в порядку ст. 40 КПК України від 22.03.2016р., дане слідчим Новодністровського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_19 , зокрема, про допит ОСОБА_4 в якості свідка (а.с. 160), оскільки як вбачається із резолюції начальника Новодністровського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_20 виконання вищезгаданого доручення покладено на працівника відділення поліції ОСОБА_21 . При цьому, рапорт ОСОБА_21 про виконання вищезгаданого доручення слідчого від 22.03.2016р. в матеріалах кримінального провадження відсутній.

Також суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_5 про те, що створення групи слідчих в день оголошення підозри та проведення допиту ОСОБА_4 в цей день в якості підозрюваної, роз`яснення їй прав та оголошення підозри різними слідчими було спрямоване на введення останньої в оману, оскільки КПК України не встановлено жодних обмежень чи заборон щодо часу створення слідчої групи та вчинення в межах одного кримінального провадження процесуальних дій різними слідчими, які входять в групу слідчих по такому провадженню.

Не знайшли свого підтвердження й доводи захисника про те, що оголошення підозри та зміна кваліфікації із ч. 2 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України мала місце після допиту ОСОБА_4 в якості підозрюваної, під час якого остання давала зізнавальні покази, оскільки як вбачається із повідомлення про підозру від 24.05.2016р. така оголошена ОСОБА_4 24.05.2016р. о 18 год. 30 хв. за ч. 1 ст. 296 КК України (а.с. 182-184) та лише після цього було проведено допит підозрюваної, що підтверджується протоколом допиту підозрюваної від 24.05.2016р., час початку 18 год. 40 хв., час закінчення 19 год. 10 хв., який підписаний ОСОБА_4 (а.с. 176-178).

Матеріалами справи також спростовуються твердження захисника ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 неналежним чином були надані на ознайомлення матеріали кримінального провадження та не було вручено копію обвинувального акту. Так, в матеріалах справи знаходиться протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 25.05.2016р., згідно якого ОСОБА_4 отримала для ознайомлення матеріали досудового розслідування та ознайомилась з такими, що підтверджують підписи останньої у згаданому протоколі (а.с. 180). Окрім того, в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтвердила, що в телефонному режимі отримала повідомлення про завершення досудового розслідування та дійсно мало місце надання їй для ознайомлення матеріалів досудового розслідування, які вона переглянула. Обвинувачена ОСОБА_4 ствердила, що додаткового часу на ознайомлення із такими не просила та не потребувала. Також в матеріалах справи знаходиться розписка про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, підписана 25.05.2016р. ОСОБА_4 (а.с. 4), при цьому, під час підготовчого судового засідання остання не заперечувала факт надання їй відповідних копій, а в подальшому такі повторно були їй надані ще й судом.

Помилковими є твердження захисника ОСОБА_5 про те, що під час досудового розслідування не було встановлено час вчинення кримінального правопорушення, так як в різних документах такий час зазначається по різному (а.с. 156-158), оскільки в ході як досудового розслідування, так і судового розгляду справи на основі повної та всебічної оцінки доказів в їх сукупності встановлюється час вчинення кримінального правопорушення, а відтак, протягом досудового слідства інформація про час вчинення злочину може уточнятися, що й мало місце в даному випадку.

Також суд вважає, що акт № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, та акт проведення розслідування нещасного випадку, які складені ТзОВ «Еліс Старт Бізнес» (а.с. 163-171), не є доказами, які можуть прямо чи непрямо підтвердити існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, тобто такі акти є неналежними доказами, а відтак суд не бере їх до уваги при вирішенні питання про наявність чи відсутність події злочину.

Окрім того, судом встановлено, що в постанові від 24.02.2016р. про призначення групи прокурорів (а.с. 15) допущено технічну описку щодо дати винесення постанови та правильною слід вважати дату 26.02.2016р. (а.с. 204), що відповідно спростовує твердження захисника ОСОБА_5 про обізнаність прокурора щодо результатів судово-медичної експертизи, яка проводилась 25.02.2016р., та висновок по якій було підписано 26.02.2016р., а відтак, й спростовує твердження про домовленості між стороною обвинувачення та експертом щодо змісту висновку останнього.

Суд вважає твердження захисника ОСОБА_5 щодо неналежності протоколу від 16.05.2016р. про проведення слідчого експерименту як доказу в справі з огляду на часткове відображення у ньому події та суперечливість обставин, зазначених в такому, показам ОСОБА_4 , помилковими, оскільки такі базуються на неправильному тлумаченні стороною захисту положень ст. 85 КПК України.

Щодо доводів захисника ОСОБА_5 про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки основним мотивом суперечки була раптово виникла неприязнь між обвинуваченою та потерпілою на грунті особистих відносин, то суд вважає такі помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 04.10.2012р. по справі № 5-17кс12, норми, передбачені частиною першою статті 296 КК України хуліганство визначають обсяг (стан, зміст, певну сукупність) суспільних відносин, які охороняються їх дією, й водночас визначають умови, характер, підстави застосування заходів примусу до суб`єктів, які порушили встановлений ними обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.

Об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006р. «Про судову практику у справах про хуліганство», в яких зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

В даній справі судом встановлено, що обвинувачена і потерпіла між собою не були знайомі; до посягання не перебували в особистих неприязних стосунках; поштовхом до виникнення конфлікту, внаслідок якого потерпілій було заподіяно тілесні ушкодження, стала неправильна реакція обвинуваченої на законні вимоги та зауваження потерпілої щодо поведінки ОСОБА_4 на території АЗС, при цьому поведінка потерпілої не була провокативною та не була образливою по відношенню до обвинуваченої або її дітей. Таким чином, доводи обвинуваченої ОСОБА_4 та її захисника про виникнення особистої неприязні на грунті образи та залякування її малолітньої дитини ОСОБА_6 є надуманими та безпідставними.

Також суд вважає помилковим позицію захисника ОСОБА_5 про те, що оскільки обставини справи, викладені в оголошеній ОСОБА_4 підозрі від 24.05.2016р., відрізняються від викладу обставин справи в обвинувальному акті, складеному та затвердженому 25.05.2016р., а відтак, такі невстановлені під час досудового слідства та обвинувальний акт не базується на доказах, зібраних у справі, оскільки відповідно до ст.ст. 277, 291 КПК України як в оголошеній підозрі, так і в обвинувальному акті повинен міститись виклад обставин справи. При цьому, в підозрі міститься виклад обставин справи, які відомі на момент її оголошення, та у КПК України відсутні будь-які застереження щодо неможливості уточнення обставин події при їх зазначені в обвинувальному акті. Більше того, саме суд на підставі досліджених в ході судового розгляду справи доказів в межах пред`явленого особі обвинувачення приймає кінцеве рішення щодо наявності чи відсутності події та складу злочину.

Таким чином, в ході судового розгляду даної справи на основі повної та всебічної оцінки доказів в сукупності, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення доведене, діям обвинуваченої ОСОБА_4 надана правильна правова кваліфікація та вчинене слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. із змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Доказами, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 , є:

- копія паспота громадянина України, з якого, зокрема, вбачається, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 118);

- копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 13.07.2010 р. та серії НОМЕР_2 від 16.05.2012 р., акту обстеження сім`ї від 17.05.2016р. та довідка про склад сім`ї № 348 від 12.07.2016 р., згідно яких на утриманні обвинуваченої знаходиться двоє малолітніх дітей (а.с. 89-91, 121);

- характеристика № 34 від 02.05.2016р. та № 126 від 26.07.2016р., видана виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області, згідої яких ОСОБА_4 характеризується позитивно (а.с. 88, 120);

- довідка № 330 від 26.07.2016 р., видана виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області, згідно якої ОСОБА_4 з 01.07.2014 року по даний час не працює (а.с. 87);

- довідка про судимість № 31-01032016/73018 від 02.03.2016 року, згідно якої обвинувачена раніше не судима (а.с. 119);

- довідки № 1516 від 29.07.2016р., видана Сокирянською центральною районною лікарнею, та № 107 від 03.03.2016р., видана Новодністровською міською лікарнею, згідно яких ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 122-123).

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Натомість суд встановив обставину, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показами свідка ОСОБА_10 , яка особисто бачила як обвинувачена напередодні події випила від 200 до 400 грамів вина, та показами потерпілої ОСОБА_6 , яка відчула від обвинуваченої характериний запах алкоголю під час бійки, а хода та мова ОСОБА_4 були нечіткими.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 296 КК України, суд згідно вимог ст. 65 КК України враховує, що остання вчинила злочин невеликої тяжкості, раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проте своєї вини у вчиненому не визнає та її поведінка не свідчить про розкаяння, а тому беручи до уваги всі вказані обставини в сукупності, приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 60 та ч. 3 ст. 61 КК України, враховуючи, що в обвинуваченої є двоє малолітніх дітей восьми та чотирьох років, останній не можливо призначити покарання у виді арешту та обмеження волі, а тому слід призначити покарання у виді штрафу. На думку суду, таке покарання буде відповідати завданням та загальним засадам призначення покарання, його меті та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових злочинів.

14 липня 2016 року до початку розгляду кримінального провадження по суті потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов (а.с. 26-31) до обвинуваченої ОСОБА_4 про стягнення з неї матеріальної шкоди в розмірі 1134, 64 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000, 00 грн. В обгрунтування цивільного позову зазначає, що в наслідок нанесених їй 24.02.2016р. ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні Сокирянської центральної районної лікарні в період з 25.02.2016 року по 09.03.2016 року, де понесла витрати на лікування на загальну суму 1134,64 грн. Окрім того, внаслідок фізичних страждань та психологічних переживань через заподіяні тілесні ушкодження та пережите приниження, зазнала моральних страждань, а тому просить стягнути моральну шкоду.

В подальшому, до початку розгляду кримінального провадження по суті, потерпіла ОСОБА_6 подала заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 66) та остаточно просила стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 1134, 64 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000, 00 грн., а також судові витрати на оплату послуг представника в розмірі 2000, 00 грн.

В судовому засіданні потерпіла (цивільний позивач) ОСОБА_6 заявлений позов підтримала з підстав, зазначених у ньому. Додатково пояснила, що розмір матеріальної шкоди підтверджується наданими довідками про призначені ліки та їх вартість, а також фіскальними чеками на придбання ліків. Зазначила, що в наслідок пережитого безпідставного приниження та заподіяних тілесних ушкоджень зазнав змін звичний уклад її життя, зокрема, змушена була лікуватись протягом 10 днів стаціонарно у лікарні, а потім продовжувала лікування вдома; в зазначений час не могла здійснювати догляд за дітьми; через скрутне матеріальне становище, зумовлене незапланованими витратами, почувалась дискомфортно, а після завершення лікування певний час ходила на роботу та поверталась з такої у супроводі старших синів. Просила цивільний позов задоволити в повному обсязі.

Обвинувачена (цивільний відповідач) ОСОБА_4 цивільний позов не визнала, оскільки вважає себе невинною, та просила в задоволенні позову відмовити.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що, окрім відсутності вини обвинуваченої у вчиненому, як підстави для відмови у задоволенні позову, в такому ще слід відмовити й за недоведеністю. Так, вважає, що цивільним позивачем не надано доказів придбання ліків саме за рекомендацією лікаря. Окрім того, вважає, що оскільки із відповіді Сокирянської центральної районної лікарні № 752 від 06.04.2016р. вбачається, що лікарня затратила на медикаменти для лікування ОСОБА_6 в лютому 2016р. 2, 31 грн. та в березні 2016р. 2, 78 грн., то вартість лікування, зазначена у цивільному позові, безпідставно завищена, а фіскальні чеки зазначених обставин не спростовують. Також вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині заявленої моральної шкоди, оскільки ОСОБА_6 не доведено наявність моральних страждань. Окрім того, зазначає, що оскільки згідно показів ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_13 потерпіла закінчила працювати на зміні, то це спростовує наявність будь-яких травм у неї.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 показали, що внаслідок нанесених обвинуваченою тілесних ушкоджень, їх мати перебувала на лікуванні протягом близько 10 днів та в цей час здійснювала витрати на придбання медикаментів за власний рахунок. Окрім того, свідки підтвердили, що ОСОБА_6 перебувала у пригніченому стані, через погане самопочуття була обмежена в самообслуговуванні, а після завершення лікування певний час почувалася розгубленою, у зв`язку із цим вони проводили матір до роботи і зустрічали після закінчення зміни.

Суд, заслухавши цивільного позивача, його представника, цивільного відповідача та його захисника, свідків, дослідивши письмові докази, встановив, що ОСОБА_6 перебувала на лікуванні в Сокирянській центральній районній лікарні в травматологічному відділенні з 25.02.2016р. по 09.03.2016р. із діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку та за власний рахунок отримала наступні медикаменти: р-н анальгіну 50% 2,0-30 амп.; р-н димедролу 1% 1,0-30 амп.; тіацетам 5,0 - 12 амп.; р-н NaCl 0,9% 10,0- 12 амп.; L-лізин 5,0 - 11 амп.; р-н NaCl 0,9% 100,0 - 14 фл.; системи разові - 11 шт.; шприци 20,0 - 12 шт.; шприци 5,0 - 30 шт.; Mg В6 - 42 кап.; фурасемід - 3 таб.; аспаркам - 42 таб.; актовегін 5,0 - 3 амп., фезам 12 таб., що підтверджується відповідями №1125 від 31.05.2016р. та № 1624 від 18.08.2016р., наданих Сокирянською центральною районною лікарнею Чернівецької області (а.с. 28, 199-201).

В підтвердження вартості медикаментів ОСОБА_6 надала довідку № 45 від 03.06.2016р. Центральної районної аптеки № 28, згідно якої загальна вартість медикаментів згідно переліку Сокирянської центральної районної лікарні становить 1134, 64 грн. (а.с. 29).

При цьому, на підтвердження купівлі ліків ОСОБА_6 надала фіскальні чеки АПТЕКИ № 2 ЦРА № 28 за 25.02.2016р., 29.02.2016р., 01.03.2016р. (а.с. 30), згідно яких придбала наступні ліки: кардіо; натр. хлор 0,9%; L-лізин 5,0; системи Гемопласт; шприци 5,0 гемопл.; актовегін амп. 200/5,ON5; на загальну суму 999, 60 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

З огляду на зазначене, суд вважає, що ОСОБА_6 слід компенсувати витрати на придбання ліків, що підтверджується фіскальними чеками АПТЕКИ № 2 ЦРА № 28 за 29.02.2016р. та 01.03.2016р., на загальну суму 538, 65 грн.

Разом з тим, суд не бере до уваги фіскальний чек АПТЕКИ № 2 ЦРА № 28 за 25.02.2016р. про придбання ліків КАРДІО на загальну суму 460, 95 грн., оскільки ні цивільний позивач, ні її представник не надали суду документи, які б підтверджували що група ліків під загальною назвою КАРДІО була рекомендована потерпілій.

Також суд відхиляє як доказ довідку № 45 від 03.06.2016р. Центральної районної аптеки № 28 про вартість медикаментів згідно переліку Сокирянської центральної районної лікарні, оскільки така не підтверджує проведення ОСОБА_6 витрат на придбання зазначених у довідці ліків; а інших доказів, що свідчили б про придбання медикаментів за списком, позивачем та її представником суду не надано.

Суд також відхиляє доводи захисника Іванічека про завищення витрат на лікування ОСОБА_6 , оскільки у відповіді Сокирянської центральної районної лікарні № 752 від 06.04.2016р. (а.с. 173) зазначено лише витрати лікарні на медикаменти для лікування ОСОБА_6 в лютому 2016р. 2, 31 грн. та в березні 2016р. 2, 78 грн. При цьому, як вбачається із відповіді № 1125 від 31.05.2016р. (а.с. 28) ОСОБА_6 , перебуваючи на лікуванні, за власний рахунок отримувала медикаменти.

Помилковими є й твердження захисника щодо відсутності травм, які ОСОБА_6 отримала внаслідок неправомірних дій обвинуваченої, оскільки такі твердження спростовуються як висновком експерта № 24 від 26.02.2016 року, так і відповіддю обласної комунальної установи «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 1110 від 05.09.2016р., згідно якої 24.02.2016р. о 02 год. 50хв. було зареєстровано виклик за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, примітка Новодністровська АЗС, до ОСОБА_6 , яку було оглянуто та надано невідкладну медичну допомогу; встановлено попередній діагноз «Психоемоційний стрес. Забій потилиці та лиця. Струс головного мозку» (а.с. 112, 224), а також показами ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , які хоч і ствердили, що ОСОБА_6 здала зміну, однак, в цей час її самопочуття було незадовільним, а робота була виконана не в повному обсязі.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 538, 65 грн., а в іншій частині заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити за недоведеністю.

Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., то у п. 119 рішення ЄСПЛ «Хабровскі проти України» (заява 61680/10) від 17 квітня 2013 року, вказано, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтований.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_6 у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї та як наслідок втратою здоров`я, характер немайнових втрат (їх тривалість і можливість відновлення), тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, зокрема, що остання перебувала на стаціонарному лікуванні протягом 10 днів та продовжувала лікування вдома, порушення нормального, звичного для особи способу та ритму життя, спричинене заподіяними тілесними ушкодженнями, а тому вважає за необхідне задоволити позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди частково, а саме, в розмірі 5000,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову, у зв`язку з чим з цивільного відповідача слід стягнути матеріальну шкоду на загальну суму 538, 65 грн. та моральну шкоду на загальну суму 5000, 00 грн.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, суд керується ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу ОСОБА_6 надала ордер та угоду про надання правової допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 30.05.2016р., та розрахунок витрат, з яких вбачається, що остання оплатила послуги адвоката ОСОБА_7 за надання правової допомоги в сумі 2000, 00 грн., (а.с. 18-19, 31, 220).

Враховуючи, що ОСОБА_6 заявлено цивільний позов на загальну суму 21134, 64 грн., з яких судом задоволено на суму 5538, 65 грн., то на користь останньої слід стягнути 524, 13 грн. судових витрат.

Речові докази та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирався.

На підставі ст.ст. 12, 60 - 61, 65 - 67, 296 КК України, ст.ст. 23, 1166 - 1167, 1177, 1195 ЦК України, керуючись ст.ст. 128, 129, 368 - 371, 373 - 376, 392 - 395, 458, 532 КПК України, Постановами Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», № 10 від 22.12.2006р. «Про судову практику у справах про хуліганство», № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 04.10.2012р. по справі № 5-17кс12, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 580 (п`ятсот вісімдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 9860, 00 грн. (дев`ять тисяч вісімсот шістдесят гривень 00 копійок).

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 538, 65 грн. (п`ятсот тридцять вісім гривень 65 копійок) та моральну шкоду в розмірі 5000, 00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

В іншій частині заявлених позовних вимог цивільного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 524, 13 грн. (п`ятсот двадцять чотири гривні 13 копійок).

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження, які були присутні під час проголошення вироку, мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: