Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/2127/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" листопада 2016 р.
Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника Копичинецької ВК №112 ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному провадженні з Копичинецькою ВК №112 в залі суду в селищі Гусятин клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маргілан Ферганської області Узбекистан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , татарина, громадянина України, з середньою освітою, до засудження не працюючого, раніше судимого: 22.12.2011 року Сакським міськрайонним судом АР Крим за ст.ст. 185 ч.3, 70 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з випробувальним терміном на 2 роки.
Засудженого: 08.11.2013 року Євпаторійським міським судом АР Крим за ст. 186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за вказаним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сакського міськрайонного суду АР Крим від 22.12.2011 року і остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15.02.2016 року зараховано в строк відбування покарання за вироком Євпаторійського міського суду АР Крим від 08.11.2013 року строк попереднього ув`язнення з 05.09.2013 року по 10.12.2013 року, у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,-
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України з тих підстав, що він довів своє виправлення.
В судовому засіданні засуджений підтримав клопотання з підстав наведених у ньому, і просив його задовольнити. Вказав, що в Копичинській колонії відбуває покарання з березня 2014 року. Також вказав, що в колонії працював в 2015 році . На даний час не працює, оскільки більше півроку хворіє гемороєм. Стаціонарно не лікувався. Рішення комісії Копичинської ВК-112 про відмову в застосуванні заохочувальної норми закону про умовно дострокове звільнення від відбування покарання не оскаржував.
Представник Копичинецької ВК 112 в судовому засіданні заперечував щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання останнього, оскільки клопотання є передчасним. Також вказав, що 14.10.2016 року постійно діючою комісією Копичинської ВК-112 засудженому було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст.81 КК України, як такому, що не довів своє виправлення.
Прокурор в судовому засіданні висловив думку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання. Вказав, що клопотання є безпідставним, в задоволенні якого слід відмовити.
Суд, заслухавши засудженого, представника Копичинецької ВК 112, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, матеріали особової справи засудженого та інші представлені адміністрацією колонії документи щодо засудженого, приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 08.11.2013 року був засуджений вироком Євпаторійського міського суду АР Крим за ст. 186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за вказаним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сакського міськрайонного суду АР Крим від 22.12.2011 року і остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15.02.2016 року засудженому ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання за вироком Євпаторійського міського суду АР Крим від 08.11.2013 року строк попереднього ув`язнення з 05.09.2013 року по 10.12.2013 року, у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 05.09.2013 року.
Кінець строку відбування покарання 31.05.2018 року.
Засуджений ОСОБА_5 відбув 2/3 строку покарання 30.09.2016 року.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 81 КК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Висновок суду виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, зокрема з характеристики на засудженого ОСОБА_5 затвердженої начальником Копичинської ВК 112 26.10.2016 року засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі з 09.09.2013 року. Під час утримання в слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 06.02.2014 року засуджений відбуває покарання у Копичинецькій виправній колонії УДПтСУ в Тернопільській області (№112). На виробництві колонії станом на день складання характеристики не працевлаштований так як не бажає працювати. За період відбування покарання в Копичинській колонії №112 характеризувався негативно, допустив 4 порушення встановленого порядку відбування покарання, за які були накладені дисциплінарні стягнення. Однак, після проведеної з ним індивідуально-виховної та профілактичної роботи змінив свою поведінку в кращу сторону. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. На час складання характеристики характеризувався посередньо. Адміністрацією колонії заохочувався 1 раз за дотримання норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймав участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Професія», яку повністю реалізовано (у 2016 році закінчив Копичинський начальний центр та здобув спеціальність «Столяр-будівельник»). Соціальні зв`язки з рідними підтримує шляхом особистих побачень та телефонних розмов, отримує посилки та передачі. Вину в скоєному злочині визнав повністю. Позову на виконанні за виконавчими листами не має.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону, згідно ст. ст. 100, 101 КВК України підлягав після фактичного відбуття 1/3 частини призначеного судом строку покарання 31.01.2015 року. Постійно - діючою комісією Копичинської виправної колонії УДПтСУ в Тернопільській області №112 не розглядався.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, підлягав після фактичного відбуття 1/2 частини призначеного судом строку покарання 30.11.2015 року. Проте, постійно - діючою комісією Копичинської виправної колонії УДПтСУ в Тернопільській області (№112) 11.03.2016 року засудженому відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми закону, як такому, що не став на шлях виправлення.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону у вигляді умовно - дострокового звільнення від відбування покарання згідно ст.81 КК України засуджений підлягав після фактичного відбуття 2/3 частини призначеного судом строку покарання 30.09.2016 року. Проте, постійно - діючою комісією Копичинської виправної колонії УДПтСУ в Тернопільської області (№112), 14.10.2016 року засудженому було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми закону у вигляді умовно-дострокового звільненню від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення.
Засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в Копичинській ВК 112, а саме, з часу прибуття в колонію 06.02.2014 року по 01.05.2014 року не працював. З 01.05.2014 року по 30.11.2014 року був працевлаштований на виробництві установи, в період з 30.11.2014 року по 15.01.2015 року на виробництво установи не виходив із проханням забезпечити його роботою не звертався, хоча на виробництві установи була можливість забезпечити його роботою.
Крім того, засуджений ОСОБА_5 був працевлаштований на виробництві установи в наступні періоди, а саме: з 15.01.2015 року по 01.05.2015 року; з 01.07.2015 року по 01.10.2015 року; з 15.02.2016 року по 01.04.2016 року та з 15.05.2016 року по 06.06.2016 року. Проте, у зазначені періоди часу роботи засудженим не виконувалися норми виробітку. З 06.06.2016 року по 20.10.2016 року на виробництво установи не виходив, із проханням забезпечити його роботою не звертався, хоча на виробництві установи була можливість забезпечити його роботою.
Як вбачається з матеріалів клопотання, особової справи засудженого ОСОБА_6 , останній відбув передбачений п.2 ч.3 ст.81 КК України строк, у зв`язку з чим виникла можливість вирішення питання щодо умовно - дострокового звільнення від призначеного судом покарання.
При цьому, згідно матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання допустив 4 порушення встановленого порядку відбування покарання, за вчинення яких накладалися стягнення. Дисциплінарні стягнення погашені у встановленому законом порядку.
14 жовтня 2016 року рішенням постійно - діючої комісії Копичинської ВК №112 відмовлено засудженому ОСОБА_5 в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення. Рішення комісії про відмову у застосуванні ст.81 КК України засуджений ОСОБА_5 не оскаржував. Дане рішення набрало законної сили.
Такі висновки адміністрації Копичинецької ВК 112 суд бере до уваги так як вони для вирішення питання мають пріоритетне значення, оскільки саме на адміністрацію установи покладені обов`язки по виправленню і перевихованню засуджених та дослідженню їх морально психологічних чинників, які випливають на цей процес.
При цьому, суд бере до уваги, що протягом періоду з 14 жовтня 2016 року по 20 жовтня 2016 року, тобто з моменту відмови комісії у застосуванні ст. 81 КК України до звернення засудженого ОСОБА_5 із клопотанням до суду, засуджений ОСОБА_5 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці не отримував, не виявляв бажання працювати на виробництві установи хоча була можливість забезпечити його роботою, що свідчить про відсутність змін у поведінці та ставленні засудженого до праці.
Одне заохочення за період відбування покарання в Копичинській ВК №112 зокрема, 18.11.2015 року та факт відбуття засудженим 2/3 строку покарання на думку суду не є підставою та достатніми при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 ..
Також одноразове заохочення не може свідчити про його виправлення.
Крім того, на переконання суду, незважаючи на те, що на час розгляду клопотання 4 дисциплінарних стягнень ОСОБА_5 були вже погашені, їх наявність підтверджує негативну характеристику засудженого.
Враховуючи вимоги закону, встановленні обставини, позицію засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення є передчасною і не обумовлена достатніми підставами, оскільки матеріали клопотання, особової справи засудженого та інші матеріали, представлені Копичинецькою ВК 112 в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки передбаченої частиною 2 ст.81 КК України обов`язкової підстави умовно дострокового звільнення засудженим ОСОБА_5 на даний час не виконано, засуджений на час звернення до суду не довів своє виправлення, а тому у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.
Посилання засудженого на те, що при вирішенні питання щодо його умовно-дострокового звільнення слід врахувати, що він не працював на виробництві колонії, оскільки хворів з квітня 2016 року суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються довідкою, виданою медичною частиною Копичинської ВК 112, 01.11.2016 року, з якої вбачається, що засуджений ОСОБА_5 за період часу з 14.04.2016 року по 23.04.2016 року; з 05.05.2016 року по 17.05.2016 року; з 24.05.2016 року по 08.06.2016 року; з 16.06.2016 року по 28.06.2016 року; з 06.07.2016 року по 20.07.2016 року; з 10.08.2016 року по 25.08.2016 року; з 31.08.2016 року по 15.09.2016 року та з 25.09.2016 року по 04.10.2016 року знаходився в ці періоди часу на амбулаторному лікуванні і не був звільнений від роботи. В інший період часу, крім зазначеного вище, на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні не знаходився. Робіт по благоустрою установи не бажав виконувати.
На підставі наведеного та керуючись ст.81 КК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким , ст.ст. 537, 539, 392 КПК України суд,-
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Гусятинський районний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк, з моменту вручення копії ухвали.

Суддя-підпис
З оригіналом вірно
Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1