Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

4 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0015704 щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Гагра, Республіка Абхазія, громадянина Грузії,

що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

судимого вироком Святошинського районного суду м. Києва

від 24.06.2014 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст.289, ч.3 ст.357 КК України

на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.2 Закону України

Про амністію у 2014 році звільненого від покарання у зв`язку

з відбуттям однієї чверті призначеного строку основного покарання,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця м. Боржомі, Республіка Грузія, громадянина Грузії,

що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

уродженця м. Боржомі, Республіка Грузія, громадянина Грузії,

що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року,

________________________________

Справа № 11-кп/796/1291/2016
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_14
Доповідач: ОСОБА_1
у с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.05.2016 року ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за якою ОСОБА_11 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, ОСОБА_12 позбавлення волі на строк 3 роки, ОСОБА_13 позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 звільнені від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, і на кожного з обвинувачених покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів та про відшкодування процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_15 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити кожному з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинувачених і правильність кваліфікації їхніх дій, однак вважає, що суд першої інстанції призначив їм покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість, а також неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, тобто ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню.

На думку прокурора, суд не в повній мірі врахував, що вчинений обвинуваченими з мотивів бажання незаконного збагачення злочин є тяжким, умисним і закінченим, а також конкретні обставини його вчинення, думку потерпілого, який підтримав запропоноване прокурором покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Звертає увагу на те, що ОСОБА_11 має непогашену судимість, а ОСОБА_12 і ОСОБА_13 є громадянами Грузії без реєстрації на території України, що в подальшому може стати причиною невиконання ними обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_10 вказує на дотримання судом загальних засад призначення покарання, а також врахування думки потерпілих, які під час допитів зазначили, що претензій до його підзахисних не мають і покладаються на розсуд суду при призначенні покарання. З наведених підстав просить залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив її задовольнити; доводи потерпілого ОСОБА_8 , який поклався на розсуд суду стосовно прийняття рішення за апеляційною скаргою; доводи обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; дослідивши надані захисником докази, провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_16 вчинили крадіжку майна ОСОБА_8 за наступних обставин.
31 грудня 2015 року близько 5 години 30 хвилин ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_16 , діючи за попередньою змовою між собою, знаходячись шостому поверсі третього під`їзду будинку АДРЕСА_3 , з метою таємного викрадення чужого майна, при цьому ОСОБА_11 повторно, за допомогою спеціально пристосованих слюсарних інструментів для відмикання замків зламали та відчинили замки вхідних дверей квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали DVD-програвач Panasonic вартістю 1 400 гривень та срібну пам`ятну монету Національного банку України номіналом 10 гривень Фінальний турнір чемпіонату Європи з футболу 2012 вартістю 796 гривень, що належали ОСОБА_8 . Після цього обвинувачені залишили місце вчинення злочину, а викраденим майном загальною вартістю 2 195 гривень розпорядилися на власний розсуд.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_11 за ч.3 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, а ОСОБА_12 і ОСОБА_13 за ч.3 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а так само невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків, дані про особи винних, а саме.

ОСОБА_11 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має батьків, що потребують допомоги, та малолітню дитину. ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності притягується вперше, має батьків, що потребують допомоги, ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Всі обвинувачені працюють, позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання, що додатково підтверджується дослідженими судом апеляційної інстанції доказами, щиро розкаялися у вчиненому, що було враховано як обставину, що пом`якшує покарання, а так само не встановлено обставин, що його обтяжують.

Крім того, обвинувачені вжили заходів до відшкодування завданої їхніми діями шкоди, чого не заперечував потерпілий ОСОБА_8 , і не наполягав на задоволенні апеляційної скарги прокурора, поклавшись на розсуд суду стосовно рішення за наслідками її розгляду.

Посилання ж прокурора на ступінь тяжкості вчиненого злочину, суб`єктивну сторону, мотив та ступінь завершеності злочинного умислу, які нібито не в повній мірі враховані судом, носять загальнотеоретичний характер, і не ґрунтуються на вимогах закону, адже вказані обставини повністю знайшли своє відображення в правовій кваліфікації.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про призначення кожному з обвинувачених покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, тобто такого самого за видом і розміром, яке призначив суд першої інстанції ОСОБА_11 , і на 6 місяців суворіше за призначене ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , підстави вважати його явно несправедливим через м`якість відсутні. Отже, доводи стосовно невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених є надуманими.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинувачених без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, враховуючи наведені раніше обставини, і вважає, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_11 непогашеної судимості не може бути в даному випадку перешкодою для звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Не спростовують такого висновку суду щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_17 і доводи прокурора про те, що вони є громадянами Грузії без реєстрації на території України, що в подальшому може стати причиною невиконання покладених на них судом обов`язків, адже належність особи до громадянства іншої держави не свідчить про неможливість здійснення за нею контролю з боку кримінально-виконавчої інспекції, і процесуальна поведінка всіх обвинувачених є тому підтвердженням.

Таким чином, судом першої інстанції дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, і наведені ґрунтовні мотиви застосування ст.75 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3