Провадження № 1-кс/185/1438/14

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року м.Павлоград Дніпропетровської області

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Шаповалова І.С., за участі секретаря Красуцького Б.В., з участю прокурора – Горбатого Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» на бездіяльність прокурора ,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» оскаржує до суду дії Павлоградського міжрайонного прокурора щодо не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно невиконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області виданого 31 грудня 2010 року по справі №4/641-10 про примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2010 року про стягнення з ТОВ «Інтеркомплект» на користь ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» грошових коштів.

В судовому засіданні, під час розгляду скарги, представник заявника скаргу в повному обсязі підтримав, вимагав її задоволення та наголошував на необхідності внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки відповідна заява з цього приводу була подана заявником до органів прокуратури.

Вивчивши зміст скарги, з’ясувавши в судовому засіданні обґрунтування скарги заявником, перевіривши надані заявником копії відповідних документів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, вислухавши думку прокурора, який приймав участь при розгляді скарги, проаналізувавши та зіставивши вказане між собою та в сукупності, приходжу до наступного висновку.

Главою 26 статтею 303 КПК України закріплено право певного кола осіб, до числа яких входить і заявник на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Зокрема, п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено право заявника оскаржити бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Так, у відповідності до ст.214 КПК України прокурор невідкладно, не пізніше 24 годин після подання заяви, зобов’язаний внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості, але лише ті, які стосуються повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, або які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов'язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

У іншій справі «X & Y v. Netherlands» (1985) предметом розгляду Європейського суду з прав людини було створення перешкод заявниці (Y) у кримінальному переслідуванні особи, яка вчинила насильницькі дії щодо неї. У рішенні по цій справі Суд вказав, що відмова заявниці у кримінальному переслідуванні особи, що скоїла насильницькі дії, порушує права заявниці. Цивільно-правові засоби судового захисту виявились недостатніми для захисту від правопорушення насильницького характеру. А тому Європейський Суд постановив, що держава не виконала свої позитивні зобов'язання по захисту права заявниці на фізичну недоторканність.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно частини 1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину, передбаченого ст.382 КК України, з об’єктивної сторони повинен характеризуватися однією з наступних дій або бездіяльності: 1) невиконання судового рішення, 2) перешкоджання виконанню судового рішення, а із суб’єктивної сторони даний склад злочину характеризується прямим умислом.

Таким чином, кримінальна відповідальність за ст.382 КК України настає для боржника не у зв’язку із невиконанням судового рішення взагалі, а лише у звязку із умисним не виконанням судового рішення.

Крім цього, в спірному випадку правовідносини, які стали підставою для звернення до суду із даною скаргою стосуються примусового виконання судового рішення, у зв’язку із чим на них розповсюджується дія спеціального Закону України «Про виконавче провадження», яким законодавець визначає передумови щодо можливості звернення безпосередньо державного виконавця, а не стягувача, до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону за невиконання судового рішення лише після притягнення боржника до адміністративної відповідальності за невиконання останнім рішення суду.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді кримінальної відповідальності за ст.382 КК України не за наявність факту невиконання зобов’язань взагалі, а за умисне невиконання (невиконання або перешкоджання у виконанні) судового рішення.

Оскільки заява ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля», яка хоча й складена таким чином, що має назву, як заява про кримінально-каране діяння, сама по собі містить лише перелік вжитих заявником дій щодо звернення рішення суду до примусового виконання.

Таку заяву на переконання слідчого судді, не можна визнати як заяву про вчинене кримінальне правопорушення.

Таким чином, невнесення відомостей до ЄРДР із заяви, яка за своєю суттю не є заявою про кримінальне правопорушення, не є бездіяльністю слідчого чи прокурора в розумінні положень п.1 ч.1 ст.303 КПК України та відповідно не є предметом судового контролю.

Приймаючи до уваги наведене, вважаю , що правові підстави для задоволення скарги відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.306,307 КПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» на бездіяльність прокурора – відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Шаповалова І.С.