Справа №216/1110/16-к
Провадження№1-кп/216/240/16
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рога Дніпропетровської області, у складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, на утриманні двоє малолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , учасника бойових подій, командира відділення ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії, в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.353 КК України, -

ОСОБА_5 , приблизно в середині травня 2013 року, вступив у попередню змову з гр. ОСОБА_7 на викрадення людини, за попередньою змовою групою осіб, скоївши злочин при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_5 , у період з 19.05.2007 року по 14.12.2010 року, проходив службу на посаді молодшого інспектора-кінолога групи кінологічного забезпечення діяльності Криворізької зони Кінологічного центру Криворізького МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, був працівником правоохоронного органу, ознайомленим з діяльністю органів внутрішніх справ.
У середині травня 2013 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 домовились між собою щодо викрадення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жінки похилого віку, з місця її проживання, і для досягнення мети необхідно буде використовувати колишній формений одяг співробітника міліції, який зберігався у ОСОБА_5 , й останньому необхідно буде представитись працівником міліції. При цьому, ОСОБА_5 не було відомо про злочинні наміри ОСОБА_7 на заволодіння майном викраденої ОСОБА_8
23.05.2013 року, приблизно о 22.00 год., ОСОБА_5 , одягнувши колишній формений одяг співробітника міліції, за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , на невстановленому слідством автомобілі, під керуванням ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 , якому не було відомо про їхні злочинні наміри, направились за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_3 . Прибувши до місця проживання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишився у коридорі квартири, а ОСОБА_5 , будучи одягненим у формений одяг співробітника міліції, умисно, з метою викрадення людини, виконуючи роль працівника правоохоронного органу, представився ОСОБА_8 та ОСОБА_10 оперуповноваженим Саксаганського РВ Криворізького МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, та запропонував ОСОБА_8 проїхати до районного відділу міліції для проведення слідчих дій, увівши їх в оману. ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , сприймаючи ОСОБА_5 , як співробітника міліції, погодились проїхати з ним для проведення слідчих
дій, пройшли до невстановленого слідством автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_11 . Учасники події на зазначеному автомобілі направились по вулиці Курчатова м. Кривого Рогу. Згідно попередньої домовленості, проїжджаючи повз зупинки громадського транспорту «Юність», у місті Кривому Розі, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 позбавились шляхом обману пасажира автомобіля ОСОБА_10 , залишивши останню на зазначеній зупинці і, скориставшись безпорадністю ОСОБА_8 , в силу її похилого віку, направились на автомобілі до будинку АДРЕСА_4 , тим самим викравши ОСОБА_8 . Остання незаконно, всупереч своєї волі, знаходилась з 22.00 год. 23.05.2013 року по 07.00 год. 24.05.2013 року у будинку АДРЕСА_4 , була позбавлена волі, вільного пересування та волевиявлення.
Крім того, ОСОБА_5 , приблизно в середині травня 2013 року, погодився на пропозицію ОСОБА_7 прийняти участь у викрадені ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жінки похилого віку, з місця її проживання, при цьому ОСОБА_5 буде використовувати колишній формений одяг співробітника міліції і йому необхідно буде представитись співробітником міліції.
23.05.2013 року, приблизно о 22.00 год., ОСОБА_5 , одягнувши колишній формений одяг співробітника міліції, умисно, з метою викрадення людини, виконуючи роль працівника правоохоронного органу, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , представився ОСОБА_8 та ОСОБА_10 оперуповноваженим Саксаганського РВ Криворізького МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, не будучи працівником правоохоронних органів, та не маючи відповідних прав, присвоївши тим самим самовільно владні повноваження, увівши їх в оману, запропонував ОСОБА_8 проїхати до районного відділу міліції для проведення слідчих дій. ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , сприймаючи ОСОБА_5 як співробітника міліції, погодились проїхати з ним для проведення слідчих дій та пройшли до невстановленого слідством автомобіля. У подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 позбавились шляхом обману пасажира автомобіля ОСОБА_10 і, скориставшись безпорадністю ОСОБА_8 в силу її похилого віку, направились на автомобілі до будинку АДРЕСА_4 , тим самим викравши ОСОБА_8 , вчинивши тим самим суспільно небезпечне діяння.

Умисні дії ОСОБА_5 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст.146 КК України, за ознаками: викрадення людини, за попередньою змовою групою осіб; ч.2 ст.353 КК України, за ознаками: самовільне присвоєння владних повноважень, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь, пов`язаного з використанням форменого одягу працівника правоохоронного органу.
23.02.2016 року, на стадії досудового розслідування, між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , укладено угоду про визнання винуватості, за умови якої ОСОБА_5 22.02.2016 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення нової підозри у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.353 КК України, та останній беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, характеризується з позитивної сторони (том 1 а.с.139-140). Враховуючи ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочини середньої тяжкості), особу підозрюваного, в силу ст.89 КК України не судимий, на утриманні двоє малолітніх дітей (том 1 а.с.141, 143), щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та беззастережне визнання своєї винуватості, сторони вважають за можливе призначити покарання ОСОБА_5 за вчинені кримінальні правопорушення-злочини, передбачені ч.2 ст.146, ч.2 ст.353 КК України, у вигляді за:
- ч.2 ст.146 КК України позбавлення волі строком на п`ять років;
- ч.2 ст.353 КК України позбавленні волі строком на 3 роки;
- на підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строк на п`ять років; - на підставі ст.75 КК України, звільнити від призначеного покарання, з випробуванням, строком на три роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.3 ст.76 КК України, а саме:
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Обвинувачений ОСОБА_12 розуміє, що наслідком укладання та затвердження даної угоди є обмеження його прав оскарження вироку, згідно до положень ст.ст.394, 424 КПК України, та відмова від здійснення прав, передбачених п.1 ч.4 ст.474 КПК України, підстави та порядок оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному та касаційному порядку обвинуваченому роз`яснені та зрозумілі.
Так, у відповідності до приписів частини 2 ст.49 КПК України, угода про визнання винуватості, примирення може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, наслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий не допускається.
Під час підготовчого засідання обвинувачений ОСОБА_5 суду пояснив, що дійсно скоїв дані злочини. З прокурором, у присутності свого захисника, уклав угоду про визнання винуватості, яку підтримує та просить затвердити. Йому зрозуміло, що він має право:
- на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні яких його обвинувачують, а він має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;
- мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;
- допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;
- наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені КПК України йому зрозумілі, так само, як і характер обвинувачення та вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом.
Захисник ОСОБА_4 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.
Прокурор просить суд затвердити угоду про визнання винуватості з покаранням, яке визначено під час досудового розслідування.
Перевіривши зміст угод про визнання винуватості, заслухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника, суд дійшов висновку, що угода підлягає затвердженню, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що:
- угода укладена у присутності захисника, добровільно, без будь-якого примусу чи погроз;
- її умови не суперечать вимогам Кримінального кодексу України та Кримінально-процесуального кодексу України;
- правова кваліфікація кримінальних правопорушень визначена вірно;
- фактичні обставини визнання винуватості обвинуваченого доводяться
матеріалами кримінального провадження;
- ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень
середньої тяжкості; він в силу ст.89 КК України не судимий, позитивно характеризуються за місцем проживання та за місцем проходження служби, на утриманні якого двоє малолітніх дітей.
Жодної з підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.
Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики за місцем проживання (том 1 а.с.139), за місцем проходження служби (том 1 а.с.140), на утриманні якого двоє малолітніх дітей (том 1 а.с.141; 143).
З урахуванням викладеного суд вважає угоду такою, що підлягає затвердженню.Вимог щодо відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 394, 474-475 КПК України, суд -
Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_13 за ч.2 ст.146, ч.2 ст.353 КК України, укладену 23.02.2016 року.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.353 КК України, призначивши йому покарання за:
- ч.2 ст.146 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;
- ч.2 ст.353 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
У відповідності до приписів ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити засудженому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5(п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням, строком на 3 (три) роки.
Згідно ч.1 ст.76 КК України зобов`язати засудженого:
- повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.
В рамках зазначеного кримінального провадження захід забезпечення, не обирався.
Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1