УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №282/421/16 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.296 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №282/421/16 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Любарського районного суду Житомирської області від 25 липня 2016 року відносно
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок і ухвалити новий вирок яким виправдати ОСОБА_8 . При цьому, звертає увагу на те, що під час судового розгляду даного кримінального провадження допитані безпосередньо у судовому засіданні свідки, окрім потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не підтвердили обставини нанесення ударів ОСОБА_8 потерпілому. Звертає увагу на те, потерпілий ОСОБА_11 зазначив, що нібито ОСОБА_8 наніс йому в житловому будинку декілька ударів в обличчя і один удар сину ОСОБА_12 по голові, а допитана свідок ОСОБА_13 показала, що перебуваючи у своєму будинку, через вікно бачила як ОСОБА_8 б`є ОСОБА_9 , при цьому, про бійку на подвір`ї, про яку стверджує свідок, потерпілий ОСОБА_11 не вказував. Вважає, що посилаючись на висновок експерта, згідно якого у ОСОБА_10 були виявленні тілесні ушкодження у вигляді синця правої тім`яної ділянки голови, суд першої інстанції не з`ясував можливість утворення синця на голові від удару, хоча якби в дійсності наносився удар то мало б місце набряку, припухлості, тощо. Оцінюючи критично покази свідка ОСОБА_8 , який є рідним братом обвинуваченого, суд не звернув уваги та не прийняв покази свідка ОСОБА_14 , який дав аналогічні покази. Не врахувавши всіх обставин справи та не давши їм належної оцінки, суд прийняв помилкове рішення щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Одночасно, звертає увагу і на те, що під час підготовчого судового засідання стороною обвинувачення, в порушення вимог ч.4 ст.291 КПК України, було передано в розпорядження суду матеріали кримінального провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_15 , просить апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок без змін. При цьому, зазначає, що Любарським районним судом були повно та об`єктивно досліджені усі обставини правопорушення, зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, а призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості правопорушення та особі винного.
Згідно вироку суду першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання у виді 6 місяців арешту.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 07 лютого 2016 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні однієї із кімнат житлового будинку ОСОБА_16 , що в АДРЕСА_1 , всупереч моральним засадам суспільства, звичаям, традиціям, етичним правилам поведінки, порушуючи порядок та спокій громадян, почав безпричинно виражатися в адресу ОСОБА_9 , словами нецензурної лайки у присутності малолітнього сина ОСОБА_9 .
В той час, коли ОСОБА_9 та його малолітній син ніяк не відреагували на нецензурну лайку обвинуваченого, він підійшов до них та несподівано для останніх, безпричинно з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю умисно наніс кулаком правої руки два удари в обличчя ОСОБА_9 та один удар кулаком лівої руки в тім`яну ділянку голови малолітнього сина останнього.
Внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_10 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця правої тім`яної ділянки голови, яке згідно висновку експерта відноситься до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я, а ОСОБА_9 було заподіяно фізичного болю та не спричинено тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, його судовий розгляд проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, порушень закону, що тягли б скасування чи зміну ухваленого вироку, не встановлено, а висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені перевіреними у ній та викладеними у вироку доказами.
Так, згідно показань потерпілого ОСОБА_9 слідує, що 07.02.2016 року, близько 17 години 30 хвилин він разом зі своїм сином ОСОБА_9 , у житловому будинку ОСОБА_16 , де вони на даний час проживають грав карти. Під час цього, до будинку зайшов ОСОБА_8 , разом із ним було цуценя, яке забруднило доріжку у кімнаті, з приводу чого він зробив обвинуваченому зауваження. Відреагувавши на зауваження ОСОБА_8 , вийшов із будинку, але повернувшись через деякий час почав виражатися у їх адресу нецензурними словами та ображати їх, а в подальшому, обвинувачений наніс йому декілька ударів в область обличчя та один удар по голові його синові ОСОБА_9 . ОСОБА_8 , до житлового будинку він не запрошував. Обвинувачений вдарив сина правою рукою по голові в макушку і той злякавшись побіг босий на ферму до матері. Також ОСОБА_8 бив його ще й на дворі і це бачила ОСОБА_17 .
Відповідно до показань потерпілого ОСОБА_10 , 07.02.2016 року, близько 17 години вечора він разом зі своїм батьком ОСОБА_9 , у житловому будинку ОСОБА_16 , де вони на даний час проживають грав у карти. Під час цього, до будинку зайшов ОСОБА_8 разом із ним було цуценя, яке забруднило доріжку у кімнаті, з приводу чого батько зробив останньому зауваження. Відреагувавши на зауваження ОСОБА_8 , вийшов із будинку, але повернувшись через деякий час почав виражатися у їх адресу нецензурними словами та ображати їх, а в подальшому, обвинувачений наніс батькові декілька ударів в область обличчя, а йому один удар по голові. Він сказавши - не бий тата побіг до мами на роботу в носках, спортивних штанах і кофті. Мама запитала, що сталось і він сказав, що його вдарив ОСОБА_18 . Брат ОСОБА_19 одівши йому свою куртку взяв на плечі і відніс додому. Приїздила міліція і їх забирали до відділку. ОСОБА_8 тоді був п`яний.
Суд першої інстанції, дослідивши з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та належно проаналізувавши показання потерпілих в сукупності з іншими доказами по кримінальному провадженню, правильно прийшов до висновку, що їх показання є правдивими та підтверджуються іншими безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме показаннями законного представника потерпілого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .
Згідно висновку судово-медичного експерта №63 від 08 лютого 2016 року встановлено, що у ОСОБА_10 є тілесні ушкодження у вигляді синця правої тім`яної ділянки голови, які відносяться до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо від удару. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, було нанесено не менше одного удару. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися в термін, та за обставин вказаних в постанові.
Аналіз вище наведених висновків судово-медичної експертизи дає підстави вважати, що ці висновки є обґрунтованими та повними. Питання на які звертає увагу в апеляційній скарзі захисник в частині механізму заподіяння тілесного ушкодження в потерпілого були предметом експертного дослідження, належна відповідь про що зазначена у висновку. Таким чином, апеляційні доводи захисника в цій частині є безпідставними.
Оцінюючи показання свідка ОСОБА_13 , на які звертає увагу в апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції розглянув провадження з дотриманням вимог ст.377 КПК України, тобто в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Обставини побиття обвинуваченим потерпілого ОСОБА_9 ще й на дворі домогосподарства, про що вказали в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 та потерпілий ОСОБА_11 , не були встановлені органом досудового розслідування, не інкримінувалися обвинуваченому та не зазначалися в обвинувальному акті, фактично погіршують становище обвинуваченого, виходять за межі обвинувачення, а тому справедливо не враховані судом при ухваленні вироку.
У вироку суд першої інстанції, належно проаналізувавши, обґрунтовано визнав показання обвинуваченого ОСОБА_8 дані ним в ході судового розгляду, як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 заперечив факт вчинення ним хуліганських дій щодо потерпілих, перебування його близько 17 год. 30 хвил. у домогосподарстві ОСОБА_16 та застосування фізичного насильства до потерпілих. При цьому пояснив, що у цей же час знаходився разом зі своїм братом ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та обома потерпілими неподалік домогосподарства ОСОБА_16 , де разом вживали алкогольні напої.
Хоча вказані показання обвинуваченого частково були підтверджені свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_14 в судовому засіданні, суд першої інстанції відповідно проаналізувавши ці показання у вироку на переконання апеляційного суду обґрунтовано дав їм критичну оцінку.
Так, свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що дійсно взимку 2016 року розпивав алкогольні напої з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 неподалік домогосподарства ОСОБА_16 , але точної дати даних подій вказати не зміг, що не підтверджує показання обвинуваченого щодо подій саме вечора 07.02.2016 року.
Свідок ОСОБА_8 підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_8 , та посилаючись на те, що він точно не пам`ятає події саме того дня, в який згідно висунутого обвинувачення його брат вчинив хуліганські дії відносно ОСОБА_23 , однак у той день він завозив сина своєї співмешканки ОСОБА_24 до Любарського спецінтернату. Ці показання свідка, на думку апеляційного суду, в ході судового розгляду в суді першої інстанції, повністю були спростовані показаннями обох потерпілих, свідками ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , матеріалами кримінального провадження, в тому числі й наданою директором Любарської школи-спецінтернату інформацією (завіреною копією журналу відпуску дітей за період з 05 по 12.02.2016 року), згідно, якої ОСОБА_24 було забрано 12.02.2016 року та повернуто до навчального закладу 15.02.2016 року. При цьому, судом першої інстанції було взято до уваги, що свідок є братом обвинуваченого, та в силу близьких родинних відносин, проявив нещирість, намагаючись ввести суд в оману.
Апеляційний суд визнає необгрунтованими доводи захисника про порушення стороною обвинувачення кримінального процесуального закону, а саме норм ч.4 ст.291 КПК України, при передачі суду першої інстанції матеріалів досудового розслідування. Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового процесу в судовому засіданні 14.06.2016 р. під час підготовчих дій до судового розгляду, прокурором було заявлено клопотання про приєднання матеріалів досудового розслідування до матеріалів кримінального провадження, яке з дотриманням вимог ст.ст.315-317 КПК України було задоволено судом.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що при судовому розгляді провадження судом першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК України, обґрунтовано визнані належними і допустимими та такими, що доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а тому дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.296 КК України.
Усне клопотання захисника в судовому засіданні апеляційного суду про пом`якшення покарання обвинуваченому апеляційний суд вважає необґрунтованим.
Вирішуючи питання призначення покарання, суд першої інстанції виходив з вимог ст.65 КК України, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та з урахуванням всіх обставин провадження.
Суд першої інстанції у вироку в повній мірі врахував обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, який є умисним та невеликої тяжкості, особу обвинуваченого який згідно ст.89 КК України є раніше не судимим, по місцю проживання характеризується негативно, свою вину не визнав, обставини що обтяжують його покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння щодо малолітньої особи, відсутність обставин, що пом`якшували б його покарання.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, що на переконання колегії суддів відповідає справедливості і меті покарання.
Вище наведені обставини в своїй сукупності виключають підстави для застосування положень ст.69, ст.75 КК України та пом`якшення обвинуваченому покарання.
Таким чином, викладені захисником ОСОБА_7 апеляційні доводи були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції з їх послідуючою обґрунтованою оцінкою в ухваленому вироку, який на думку апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни - відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Любарського районного суду Житомирської області від 25 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді :