Справа № 346/4285/16-к
Провадження № 11-кп/779/432/2016
Категорія ст.187ч.4 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з участю прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , матеріали кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 16 серпня 2016 року про умовно-дострокове звільнення відносно засудженого ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 16 серпня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення на невідбутий строк покарання.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_8 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вказує, що суд безпідставно вказав, що в засудженого замість восьми є дев`ять стягнень, які є погашені, а також те, що засуджений довів своє виправлення поведінкою і ставленням до праці. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, яка не підлягає до задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, мотиви і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 539 ч.1 п.1 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

З ухвали суду першої інстанції, убачається, що судом було досліджено матеріали особової справи засудженого, з якої слідує, що засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання та перебування в СІЗО характеризується з негативної сторони, на останнього було накладено 9 стягнень за порушення порядку та умов відбування покарання, 8 з яких погашені в установленому законом порядку. Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що стягнення за відмову від чергування в ДКДіР, за відмову від чергування, за порушення розпорядку дня, за зберігання заборонених предметів (МОСЗ а.с.а.с.238,240,243) є злісними, оскільки дотримання внутрішнього розпорядку та порядку в колонії, де відбувають покарання засуджені, є наріжним каменем процедури відбуття покарання для засуджених, які зобов`язані дотримуватись всіх належно встановлених правил відбуття покарання, що є одним з принципів виховного процесу для засуджених.

Накладені стягнення не були зняті, а є погашені. Засудженому ОСОБА_8 за час перебування у Коломийській ВК-41 не було оголошено жодного заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Згідно характеристик на засудженого, які були затверджені 07.12.2015року, 04.03.2016 року, 13.06.2016 року (МОСЗ а.с.205,223,242) і перебувають в матеріалах справи засудженого останній характеризується негативно, будучи працездатним не працевлаштований на виробництві установи та працевлаштовуватись не бажає, уникає від виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань або перекладає їх на виконання іншими засудженими, що підтверджується і довідками: про стан здоров я засудженого, (МОСЗ а.с.226), про працевикористання засудженого (МОСЗ а.с.а.с.229); з 07.12.2015 року засуджений перебував на профілактичному обліку як злісний порушник установленого порядку відбування покарання (МОСЗ а.с.204), і як наслідок прийнято рішення комісією Коломийської ВК-41 з розгляду питань про умовно-дострокове звільнення, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким та переводу до дільниці соціальної реабілітації від 04.03.2016 року та відмовлено засудженому ОСОБА_8 в представленні його умовно-достроковому звільненні від відбування покарання (ст. 81 КК України), заміні невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України), у переводі до дільниці соціальної реабілітації, як такому що не довів своє виправлення, не став на шлях виправлення, не стає на шлях виправлення. Дане рішення комісії засуджений не оскаржував в установленому порядку, що стверджується випискою з протоколу № 7 від 04.03.2016 року засідання адміністративної комісії Коломийської ВК №41 із підписом засудженого про ознайомленням з положеннями ст.ст.537,539 КПК України та рішення комісії (МОСЗ а.с.230), що спростовує посилання захисника щодо необізнаності засудженого з його правами стосовно оскарження згаданого рішення. 13.06.2016 року засуджений знятий з профілактичного обліку як злісний порушник установленого порядку відбування покарання (МОСЗ а.с. 241).

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що ОСОБА_8 , за час відбування покарання жодного разу не звертався до медсанчастини зі скаргами щодо стану свого здоров`я, а представлена захисником медична документація про встановлені діагноз та захворювання засудженого ОСОБА_8 у 2013 році, зазначені у довідці начальника медсанчастини ВК-41, в котрій визначено стан здоров`я (діагноз) і працездатність засудженого - "Працездатний" (МОСЗ а.с.226).

Колегія суддів апеляційної інстанції, вважає, що всі вищезазначені факти свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення, що є єдиною і достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Тому, апеляційних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 29 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками провадження шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя Апеляційного суду
Івано-Франківської області ОСОБА_2