Справа №578/654/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/223/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000161,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_12 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянин України, українець,

уродженець с. Ставище Житомирської області

та проживає в

АДРЕСА_1 , раніше не засуджувався;

визнаний винним за ст.ст. 162 ч. 1, 263 ч. 2, 115 ч. 1 КК України та призначено покарання:

- за ст. 162 ч. 1 КК України у виді 3 років обмеження волі;

- за ст. 263 ч. 2 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ст. 115 ч. 1 КК України у виді 14 років позбавлення волі;

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 1000 грн. і у відшкодування моральної шкоди 200000грн.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у незаконному придбанні, зберіганні холодної зброї, незаконному порушенні недоторканості житла та проникненні до житла ОСОБА_10 , в умисному вбивстві потерпілої ОСОБА_13 . Вказані кримінальні правопорушення були вчинені за слідуючих обставин.

Так, приблизно в серпні 2012 року ОСОБА_8 , умисно, не маючи відповідного дозволу, незаконно придбав в с.м.т. Мирне Калангарського району Херсонської області ніж, який незаконно перевіз та зберігав по місцю свого проживання в АДРЕСА_2 , а також здійснив ремонт вказаної холодної зброї, та добровільно видав працівникам міліції 27 травня 2015 року в ході проведення огляду місця події.

26 травня 2015 року в період часу з 2 годин 30 хвилин до 3 годин ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що мешканка сусіднього будинку по АДРЕСА_1 , жінка похилого віку ОСОБА_13 , 1953 року народження, спить оголена, вирішив подивитись на неї, та протиправно проник на подвір`я. Перебуваючи на подвір`ї, він випадково зачепив сільхозінвентар і на цей шум з будинку вийшла ОСОБА_13 і помітила ОСОБА_8 . Розуміючи, що його поведінка викрита, та напевно про мету проникнення до подвір`я ОСОБА_13 стане відомо суспільству, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді позбавлення життя іншої особи, ОСОБА_8 умисно наніс чисельні удари сапкою в голову та по тілу ОСОБА_13 , заподіявши їй тілесні ушкодження, від яких настала її смерть.

Наносячи чисельні удари по тілу та в голову ОСОБА_13 , тобто в життєво важливий орган потерпілої, та, як наслідок, спричинивши тілесні ушкодження життєво важливих органів іншій людині, ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення небезпечних для життя особи тілесних ушкоджень, які призвели до її смерті, бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Після вчинення вбивства ОСОБА_13 в період часу з 2 годин 30 хвилин до 3 годин 26 травня 2015 року ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою переконатися у відсутності свідків злочину, умисно, протиправно, порушуючи гарантоване власнику домоволодіння ОСОБА_10 право на недоторканість його житла, проник до будинку по АДРЕСА_2 .

В поданих апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , не оспорюючи юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.ст. 162 ч. 1, 263 ч. 2, 115 ч. 1 КК України, вважає що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Суд, призначаючи покарання, не врахував думку потерпілого ОСОБА_10 про призначення більш суворого покарання, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, що він щиро не покаявся. Тому прокурор прохає вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати, дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_8 покарання: за ч. 1 ст. 162 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 263 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 115 КК України 15 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 15 років позбавлення волі;

- обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи кваліфікацію судом його дій, зазначає, що суд, призначаючи покарання, не врахував всіх обставин, що пом`якшують покарання. Так, судом не враховано, що він раніше не засуджувався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував, характеризується по місцю роботи та проживання з позитивної сторони, страждає на ряд хронічних захворювань, проживає з матір`ю пенсіонеркою, та сестрою інвалідом 3-ї групи. Він постійно допомагав потерпілому ОСОБА_10 по господарству і знаходився з ним в добросусідських стосунках. Крім цього, обвинувачений зазначає, що на нього після затримання чинився психологічний тиск з боку слідчого ОСОБА_14 в присутності 3-х працівників міліції та прокурора ОСОБА_15 .

У зв`язку з цим він давав такі показання під час досудового розслідування та розгляду справи в суді, які потрібні були для слідчих. Обвинувачений ОСОБА_8 прохає вирок суду змінити і призначити йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України в межах мінімального розміру санкції вказаного закону;

- захисник ОСОБА_12 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , зазначає, що, на її погляд, вирок суду є незаконним і при цьому вказує наступне.

Судом безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України у зв`язку з добровільною видачею ОСОБА_8 працівникам міліції холодної зброї ножа, про що було зазначено в обвинувальному акті.

Судом безпідставно визнано допустимим доказом протокол огляду місця події від 26.05.2015 року за адресою АДРЕСА_2 , оскільки він був здобутий з порушенням вимог ст. 223 КПК України, так як до зазначеної слідчої дії в якості понятої була залучена ОСОБА_16 , близька родичка потерпілого ОСОБА_10 , і була зацікавленою особою.

Суд у вироку також безпідставно та необґрунтовано визнав допустимим доказом протокол огляду житла від 27.05.2015 року, а саме в домоволодінні обвинуваченого ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , без відповідної ухвали слідчого судді, що є порушенням вимог ст. 237 КПК України.

Протокол затримання ОСОБА_8 був складений о 16 годині 30 хвилин 27 травня 2015 року, а фактичне його затримання відбулося в цей же день об 11 годині 25 хвилин. До офіціального затримання була проведена з участю ОСОБА_8 така слідча дія, як огляд місця події та вилучені речові докази, а також підозрюваний добровільно видав працівникам міліції холодну зброю, тобто докази його винуватості. Таким чином, органами досудового розслідування було грубо порушено право на захист ОСОБА_8 , так як він набув статусу підозрюваного у вчиненні особливо тяжкого злочину з 11 години 25 хвилин, а вона була залучена, як захисник у кримінальному провадженні з 16 год. 30 хв. У мотивувальній частині вироку має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнано судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину.

В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, тобто своїми умисними діями, які виразились в порушенні недоторканості житла, а саме незаконному проникненні до житла ОСОБА_10 в АДРЕСА_3 , тобто порушення недоторканості житла. В той же час, суд у вироку, кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 162 КК України, вказав, що він вчинив «незаконне проникнення до житла, чи до іншого володіння особи». При призначенні покарання ОСОБА_8 суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання, дані про незадовільний стан здоров`я, дані про склад його сім`ї.

Враховуючи всі наведені в апеляційній скарзі обставини, захисник прохає вирок суду в частині визнання винним ОСОБА_8 за ст.ст. 162 ч. 1, 115 ч. 1 КК України закрити, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості, а стосовно кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, як особу, яка добровільно здала холодну зброю (ніж).

Заслухавши доповідь судді про обставини кримінального провадження та зміст поданих апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав подані ним та захисником апеляційні скарги та заперечував проти апеляційної скарги прокурора, захисника ОСОБА_17 , яка підтримала апеляційні скарги, подані обвинуваченим та захисником ОСОБА_12 та прохала вирок судді скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції, заперечуючи проти апеляційної скарги прокурора, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти поданих апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні вбивства, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі, за обставини, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в умисному вбивстві потерпілої ОСОБА_13 , незаконному проникненні до житла потерпілої ОСОБА_13 , та незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу визнав повністю.

Свідок ОСОБА_18 , допитана в судовому засіданні суду першої інстанції, підтвердила, що вона разом з ОСОБА_16 виявила тіло загиблої ОСОБА_13 по місцю її проживання, а на подвір`ї бачила згустки крові.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_19 пояснив, що він разом з ОСОБА_20 були залучені працівниками міліції в якості понятих під час огляду місця події по місцю проживання ОСОБА_8 . Під час огляду було вилучено його взуття, одяг з плямами бурого кольору схожими на кров, ніж у шкіряних піхвах.

З протоколу проведеного слідчого експерименту з застосуванням технічних засобів фіксації вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 в присутності понятих та з участю захисника детально розповів та показав на місці, яким чином і за допомогою яких предметів він заподіяв потерпілій тілесні ушкодження, від яких настала її смерть (т. 2 а.п. 35-43).

З висновку судово-медичної експертизи вбачається, що смерть потерпілої ОСОБА_13 настала внаслідок відкритої травми черепа і головного мозку, що супроводжувалася множинними переломами кісток склепіння черепа та ускладненого забою речовини головного мозку. Всі ушкодження утворились незадовго до моменту настання смерті або ж у короткий період в результаті дії тупих предметів, в тому числі руками, ногами, а також в результаті дії рублячого плоского знаряддя, що має гостру ріжучу крайку - лезо.

Вказані ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Потерпілій було нанесено не менше 40 ударів в різні частини тіла, як тупими предметами, так і плоским рублячим знаряддям. Потерпіла не могла здійснювати цілеспрямовані дії, оскільки після першого проникаючого удару в область черепа настала втрата свідомості, а її смерть могла наступити практично одномоментно з утворенням рубаних ушкоджень черепа (т. 1 а.п. 223-230).

Під час огляду місця події 26.05.2015 року в АДРЕСА_2 було виявлено труп жінки, а також було виявлено та вилучено: совкову лопату, металеву частину сапки, частин дерев`яної ручки сапки, п`ять відрізків липкої стрічки зі слідами пальців рук (т. 1 а.п. 151-179).

З висновку судово-дактилоскопічної експертизи від 8.06.2015 року № 20 слідує, що на руків`ї лопати, вилученої під час огляду місця події були виявлені сліди пальців рук правої руки ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 5-10).

Відповідно до висновку медико-криміналістичної експертизи № 272 від 30.06.2015 року на клапті шкіри з голови потерпілої ОСОБА_13 було виявлено 10 рублених ран, які утворились від дії плоского знаряддя, що має гостру ріжучу крайку-лезо, яким могла бути сапка ( т. 2 а.п. 46-49).

Походження крові на металевій частині сапки та двох фрагментах руків`я згідно до висновку судово-медичної експертизи від 23.06.2015 року № 148 можливе від потерпілої ОСОБА_13 (т. 2 а.п. 53-56).

На фрагменті деревини з входу до сараю, де було виявлено тіло потерпілої, що була вилучена під час огляду місця події, була виявлена кров, походження якої, згідно з висновком судово-медичної експертизи, можливе від потерпілої ОСОБА_13 (т. 2 а.п. 65-68).

З протоколу огляду місця події від 26.05.2015 року вбачається, що по місцю проживання ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено: кепку, футболку, шкарпетки, штани, ніж в чохлі (т. 1 а.п. 233-237).

На футболці, яка була вилучена під час огляду місця події в будинку по місцю проживання ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи від 23.06.2015 року № 670 була виявлена кров, походження якої можливе від потерпілої ОСОБА_13 (т. 2 а.п. 106-108).

З висновку судово-медичної експертизи від 23.06.2015 року № 668 слідує, що на кепці-бейсболці, яка була вилучена під час огляду місця події в будинку по місцю проживання ОСОБА_8 була виявлена кров, походження якої можливе від потерпілої ОСОБА_13 (т. 2 а.п. 102-104).

На чоловічих штанах, вилучених під час огляду місця події в будинку по місцю проживання ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 671 від 24.06.2015 року була виявлена кров.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо обставин умисного вбивства ним потерпілої ОСОБА_13 , оскільки вони логічні та послідовні та об`єктивно узгоджуються з його показаннями під час проведення слідчого експерименту з його участю та участю захисника, та підтверджуються належним чином дослідженими в судовому засіданні висновками судово-медичних експертиз.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_8 в незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю зібраних і досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, ОСОБА_8 , допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, підтвердив, що дійсно він незаконно зберігав, носив та ремонтував по місцю проживання ніж без відповідного дозволу, який він видав працівникам міліції.

Свідок ОСОБА_19 , допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, підтвердив, що він працівниками міліції був залучений в якості понятого під час огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 , в ході якого було вилучено ніж у піхвах.

Аналогічні пояснення, що і свідок ОСОБА_19 дала в судовому засіданні суду першої інстанції допитана в якості свідка ОСОБА_20 .

Відповідно до висновку судово-трасологічної експертизи № 19 від 3.06.2015 року, вилучений під час огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_8 ніж є холодною зброєю і відноситься до зброї колючо-ріжучої дії та вироблений саморобним способом по типу «ножів-трапера» (т. 2 а.п. 133-136).

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що дійсно він носив, зберігав та піддав ремонту ніж, який був виявлений під час огляду місця події по місцю його проживання.

Вказані показання обвинуваченого підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції.

Про те, що вказаний ніж є холодною зброєю, носіння якого заборонено без передбаченого законом дозволу, об`єктивно підтверджується і висновком судово-трасологічної експертизи.

Висновки суду першої інстанції щодо незаконного проникнення обвинуваченим до житлового будинку, який належить потерпілому ОСОБА_10 , на переконання колегії суддів є обґрунтованими і об`єктивно підтверджуються зібраними та належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , в якому проживала ОСОБА_13 .

З досліджених в судовому засіданні судом свідоцтва про право на спадщину та технічного паспорту на будинок вбачається, що власником житлового будинку в АДРЕСА_1 є ОСОБА_10 (т. 1 а.п. 204, 205, 206, 207).

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що після вбивства на подвір`ї потерпілої ОСОБА_13 він дійсно проникав до будинку, в якому вона проживала. Про те, що він проникав до будинку, в якому проживала потерпіла, він підтвердив і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Під час огляду місця події, проведеного в домоволодінні по АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_13 , на занавісці вхідних дверей житлового будинку були виявлені плями речовини бурого кольору (т. 1 а.п. 151-179).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування до нього незаконних методів слідства, внаслідок чого він обмовив себе в умисному вбивстві потерпілої. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, таких заяв під час досудового розслідування та розгляду даного провадження в суді першої інстанції він не робив.

Перед допитом ОСОБА_8 ,як підозрюваного та обвинуваченого, під час проведення слідчого експерименту, йому були роз`яснені всі права, передбачені Конституцією України та відповідними статтями кримінального процесуального кодексу, зокрема, і право на захист, право відмовитись від дачі показань та відповідати на запитання, а також право не свідчити проти себе. Підозрюваному ОСОБА_8 було призначено захисника, проти участі якого (тобто в умовах, що виключали незаконний вплив на нього) дав показання про обставини вбивства потерпілої ОСОБА_13 , незаконного носіння, ремонту ножа, тобто холодної зброї, без передбаченого законом дозволу, незаконного проникнення до житла. У цих показаннях він повідомив такі деталі, які могли бути відомі лише виконавцю злочинів.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 , даючи пояснення стосовно поданої ним апеляційної скарги, заявив, що умисного вбивства потерпілої ОСОБА_13 не вчиняв, а, коли вночі знаходився на подвір`ї останньої до нього підійшов незнайомий йому чоловік, якого він раніше не бачив та не спілкувався і погрожуючи йому вогнепальною зброєю, змусив зайти до будинку потерпілої, а, коли він повернувся на подвір`я, примусив його тіло потерпілої, яке знаходилось на подвір`ї, затягти в сарай.

Вказані твердження обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні і в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений на вказані обставини ніколи нікому не повідомляв, в тому числі і захисникам як під час досудового розслідування, так і під час розгляду кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанції.

Також обвинувачений пояснив, що він не звертався з цього приводу з відповідними заявами, чи скаргами до органів досудового розслідування, прокуратури, та в інші наглядові інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_8 конкретно та детально не зміг вказати дані про особу, яка нібито разом з ним перебувала вночі на подвір`ї потерпілої, а саме її вік, зріст, інші характерні особливості про неї, описати зброю, якою вона погрожувала йому.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вказану заяву обвинуваченого в судовому засіданні вважає надуманою, оскільки вона ніякими конкретними та об`єктивними доказами ним не підтверджена, і розцінює її, як обраний спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 про те, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу вироку, як допустимий та належний доказ, протокол огляду місця події в будинку АДРЕСА_1 , оскільки він був проведений з порушенням вимог КПК, так як під час його проведення в якості понятої була залучена ОСОБА_16 , рідна тітка потерпілого ОСОБА_10 , а при цьому були вилучені: совкова лопата, металева частина сапи, дві частини дерев`яної ручки сапи, які були визнані в послідуючому речовими доказами у даному кримінальному провадженні, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставою для проведення вказаного огляду місця події стало повідомлення в органи міліції про те, що на подвір`ї по АДРЕСА_3 було виявлено труп потерпілої ОСОБА_21 , 1953 року народження.

До початку огляду місця події і під час його проведення органам досудового розслідування не було відомо наперед, хто буде підозрюваним у даному кримінальному провадженні, а тому в якості понятих були залучені сусіди, які проживали поряд з потерпілою. За таких обставин, органами досудового розслідування під час огляду місця події не було допущено порушень ст. 223 КПК України.

Тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано, навівши відповідні мотиви, не встановивши очевидної недопустимості доказів, визнав вказаний протокол огляду місця події допустимим доказом і обґрунтовано поклав його в основу вироку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони узгоджуються з положеннями, зазначеними в ст.ст. 5, 86, 89, 94 КПК України, та вважає доводи апеляційної скарги захисника в цій частині безпідставними.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що органами досудового розслідування 27.05.2015 року було проведено огляд по місцю проживання ОСОБА_8 без відповідної ухвали слідчого судді, чим грубо були порушені вимоги ст. 237 КПК України, та порушено право обвинуваченого на захист, а суд вказаний протокол огляду місця події поклав в основу вироку, визнавши його, як належний та допустимий доказ.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що дані про вчинення даного кримінального провадження було внесене органами досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань після затримання о 16 год. 30 хв., як підозрюваного, ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України (т. 2 а.п. 166-169).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла особи з будь-якою метою інакше, як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Про те, що ОСОБА_8 та його мати, ОСОБА_22 , належна домоволоділець будинку, добровільно дали письмову згоду працівникам міліції зайти до їхнього домоволодіння по АДРЕСА_2 , вказують ї їх відповідні заяви (т. 1 а.п. 231, 232).

На момент проведення огляду в домоволодінні по АДРЕСА_2 27 травня 2015 року. ОСОБА_8 не перебував в статусі підозрюваного, як того вимагає ч. 3 ст. 233 КПК України, і органами досудового розслідування на той час ще не була встановлена особа, яка б підозрювалась у вчиненні кримінального правопорушення.

Після проведення огляду в домоволодінні, та під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, захисник ОСОБА_12 , підозрюваний ОСОБА_8 та його мати, ОСОБА_22 , у відповідності до вимог ст. 303 КПК України, не звернулись зі скаргами до слідчого судді на дії, чи бездіяльність слідчого.

В матеріалах кримінального провадження також відсутні дані про те, що ухвалами слідчого судді було задоволено або відмовлено в задоволенні скарг на бездіяльність слідчого при проведенні огляду місця події, а також про відмову в задоволенні клопотання слідчого про огляд житла. Вказані процесуальні рішення також не були надані і стороною захисту під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні та його розгляді в суді першої та апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що під час огляду в домоволодінні ОСОБА_22 органами досудового розслідування не було допущено порушень вимог ст. 237 КПК України, на що вказує захисник, так як його огляд було проведено за письмовою згодою ОСОБА_8 та ОСОБА_22 без порушення їх прав та свободи, з участю понятих.

Тому посилання захисника в апеляційній скарзі про те, що вказаний протокол огляду, згідно зі ст. 87 КПК України є недопустимим доказом, а тому суд першої інстанції безпідставно визнав його належним і допустимим доказом та поклав його в основу вироку, на переконання колегії суддів, є непереконливими та такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Підозрюваним, як зазначено в ч. 1 ст. 42 КПК України, є особа, якій в порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

З протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину, ОСОБА_8 о 16 год. 30 хв. 27 травня 2015 року був затриманий в порядку ст. 208 КПК України (т. 2 а.п. 166-169).

Адвокату ОСОБА_23 Сумським центром безоплатної вторинної правопої допомоги було видано доручення для надання правової допомоги ОСОБА_8 о 16 год. 30 хв. 27 травня 2015 року. ( т. 2 а.п. 165).

Повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України, було оголошено та вручено 27 травня 2015 року о 19 год. 30 хв.

Колегія суддів вважає, що органами досудового розслідування були належним чином виконані всі вимоги, передбачені ст.ст. 49, 52 КПК України щодо надання підозрюваному ОСОБА_8 своєчасної правової допомоги, та не було порушено право підозрюваного на захист, а тому вважає, що доводи захисника ОСОБА_12 , які викладені в апеляційній скарзі щодо порушення права на захист підозрюваного ОСОБА_8 є безпідставними.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника про те, що, не зважаючи на її клопотання, суд першої інстанції не закрив кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 263 КК України, та не звільнив його від кримінальної відповідальності, як особу, яка добровільно здала холодну зброю (ніж).

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 , не заперечував та підтвердив, що в серпні 2012 року він придбав ніж, носив та зберігав в будинку по місцю проживання в с. Осоївка, а весною 2014 року здійснював його ремонт.

Під час проведення огляду домоволодіння по місцю його проживання він добровільно видав працівникам міліції вказаний ніж.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 КК України, особа, яка вчинила злочин, передбачений частинами першою та другою цієї статті, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини.

Судом першої інстанції під час розгліду кримінального провадження було встановлено, в тому числі із показань обвинуваченого ОСОБА_8 , що він в серпні 2012 року у невстановленої слідством особи придбав ніж, носив його без передбаченого законом дозволу , і весною 2014 року здійснив його ремонт, але на протязі вказаного періоду часу не звертався в органи міліції та добровільно не здав вказаний ніж.

Лише 27 травня 2015 року під час розмови з працівниками міліції під час огляду місця події в домоволодінні по місцю проживання, ОСОБА_8 добровільно видав ніж, про що підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , які були залучені в якості понятих при проведенні огляду.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_24 незаконно носив та здійснив ремонт холодної зброї ножа об`єктивно підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими в суді доказами, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений добровільно здав органам міліції зброю і у зв`язку з чим підлягає звільненню від кримінальної відповідальності згідно з вимогами ч.3 ст. 263 КК України не ґрунтуються на вимогах закону, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів також не знаходить передбачених законом підстав для скасування вироку суду відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 162 та ч.1 ст. 115 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 .

Захисник ОСОБА_17 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримуючи вимоги викладені в апеляційній скарзі захисника прохала вирок суду скасувати як незаконний та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, але при цьому конкретно не зазначила які ж істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допустив суд під час розгляду кримінального провадження, як того вимагає ст.. 412 КПК України.

Колегія суддів вважаючи необґрунтованими та такими що не ґрунтуються на вимогах закону вимоги захисника ОСОБА_7 щодо скасування вироку суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, а тому не знаходить підстав для їх задоволення.

Таким чином, ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_12 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , колегія суддів приходить до однозначного висновку про те, що фактичні обставини вчинених обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень судом першої інстанції встановлені правильно, а юридична кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 263 та ч. 1 ст. 162 КК України є вірною, так як він вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_13 ; носіння, ремонт холодної зброї без передбаченого законом дозволу; незаконне проникнення до житла потерпілого ОСОБА_10 .

Що ж стосується доводів апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_25 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого через м`якість, а також обвинуваченого щодо призначення йому більш м`якого покарання, у межах мінімальної санкції ст. 115 ч. 1 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_8 , суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, враховував ступінь і тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких, та обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, сприяння розкриттю злочинів, а також те, що він раніше не засуджувався, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні непрацездатну матір, стан його здоров`я.

Судом також враховані і обставини, що обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставин, встановлених у кримінальному провадженні, обґрунтовано навівши відповідні мотиви, які впливають на визначення виду і міри покарання, прийшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_8 покарання саме у виді позбавлення волі, оскільки одне з вчинених ним кримінальних правопорушень відноситься до особливо тяжких.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є достатнім і необхідним для його виправлення і попередження нових злочинів, а тому колегія суддів не знаходить, передбачених законом підстав для скасування вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та ухвалення нового вироку та призначення більш суворого покарання та задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також не знаходить, передбачених законом підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого покарання.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час розслідування у кримінальному провадженні та його розгляду в суді, які б ставили під сумнів висновки суду щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, не встановлено.

Колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_8 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 27 травня 2015 року по 14 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2015 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Згідно вимог ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 27 травня 2015 року по 14 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той же самий строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4