Провадження № 1-кп/161/35/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 25 квітня 2016 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001056, що надійшов з прокуратури міста Луцька 07.12.2015 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воскетап Араратського району, Республіка Вірменія, вірменина, гр.України, з середньою освітою, приватного підприємця, неодруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.3 КК України (в редакції КК України від 05.04.2001),

В С Т А Н О В И В :
Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 11.09.2008 у невстановлений органом досудового розслідування час, перебуваючи в приміщенні ВАТ «Сведбанк», що по пр. Президента Грушевського, 30 м. Луцька, маючи злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою отримання кредиту, надав працівнику вказаної установи завідомо підроблену довідку про доходи №40 від 11.08.2008, видану невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_6 , згідно якої останній працював на посаді водія у фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 та в період з лютого по липень 2008 року йому було нараховано заробітну плату в розмірі відповідно: за лютий 3100 грн., березень 2900 грн., квітень 3000 грн., травень 3200 грн., червень 3100 грн., липень 3150 грн., а всього на загальну суму 18450 грн., що не відповідало дійсності, оскільки ОСОБА_4 у ФОП ОСОБА_7 ніколи не працював та заробітної плати не отримував, чим використав завідомо підроблений документ.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст. 358 КК України (в редакції КК України від 05.04.2001), як використання завідомо підробленого документу.

На думку суду, обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у використанні завідомо підробленого документа не визнав. Дав суду показання, що не ніколи не працював водієм у приватного підприємця ОСОБА_7 , ніяких довідок про доходи не отримував та в банківські установи не подавав. Кредитні кошти отримав в установленому законом порядку, заставивши банку нерухоме майно, згідно договору іпотеки. Оскільки він жодних неправомірних дій не вчиняв та переконаний у своїй невинуватості, тому просив суд його виправдати.
Органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України обґрунтовувалось показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , заявою ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про вчинення кримінального правопорушення з додатками, копією кредитного договору №0201/0908/88-129 від 11.09.2008, іпотечним договором від 11.09.2008, заявою-анкетою на отримання кредиту, листом-заявою від імені ОСОБА_6 , довідкою про доходи, заявою про видачу готівки, заявою про надання кредиту, копією паспорта ОСОБА_6 , протоколом огляду від 20.07.2014, висновками експертів, відповідно, №621 від 21.08.2014 та №793 від 26.09.2014, інформацією з УПФ в м. Луцьку Волинської області від 26.08.2014.

Однак докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення на підтвердження винності останнього є суперечливими та здобуті з порушенням вимог Глави 4 КПК України.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дав показання про те, що з обвинуваченим ОСОБА_9 не знайомий. В період 2008-2009 років займався підприємницькою діяльністю, зокрема, роздрібною торгівлею товарами. З приводу обставин працевлаштування ОСОБА_10 пояснив, що обвинувачений ніколи у нього не працював, ніяких довідок про доходи ні йому ні іншим особам на його ім`я не видавалось.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дав показання, що в 2008 році працював заступником директора ВАТ «Сведбанк», в його обов`язки входило приймати участь у засіданнях кредитного комітету, підписувати кредитні договори, тощо. Для оформлення кредиту особою подавався відповідний пакет документів до кредитного відділу, який, в подальшому, передавався до служби безпеки банку та інших відділів для ідентифікації клієнта, перевірки його доходів та іншої інформації. По закінченню перевірки, кожен відділ надавав відповідні заключення, які разом з пакетом поданих документів направлявся до кредитного комітету для прийняття відповідного рішення. Зазначив, що ним, як посадовою особою банку, було підписано кредитний довір між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_9 , однак довідку про доходи останнього особисто він не приймав і не бачив, вказати про необхідність її подачі при оформленні кредиту з іпотекою на житло, не може. Категорично ствердити, що зазначену довідку про доходи подав саме обвинувачений ОСОБА_9 також не може.

Показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не підтверджують, поза розумним сумнівом, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого правопорушення, оскільки жоден з них не вказував на обвинуваченого як на особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення.

З поданої заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.03.2014 вбачається, що ТзОВ ФК «Вектор Плюс» звернулось до правоохоронних органів з метою внесення відомостей до ЄРДР про вчинення гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190, 358, 366 КК України, по факту подачі та використання завідомо підробленого документу, а також вчинення шахрайських дій при укладення кредитного договору від 11.09.2008.

Однак, сама по собі заява не підтверджує того, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 358 ч.3 КК України.

Разом з тим, листом ТзОВ ФК «Вектор Плюс» від 23.11.2015 стверджується, що вказане товариство будь-яких майнових претензій до ОСОБА_4 не має, у зв`язку з погашенням боргу за кредитним договором №0201/0908/88-129 від 11.09.2008, а саме, звернуто стягнення на майно останнього квартиру по АДРЕСА_2 .

Вказаний лист, на думку суду, обґрунтовано викликає сумнів необхідності подачі ОСОБА_9 довідки про доходи при оформленні кредитного договору, оскільки заставне майно покривало кредитні зобов`язання.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи №621 від 21.08.2014 підпис, який знаходиться в довідці про доходи, яка видана на ім`я ОСОБА_6 №40 від 11.08.2008 виконано ОСОБА_7 .

З висновку технічної експертизи №793 від 26.09.2014 вбачається, що на представленій на дослідження довідці про доходи №40 від 11.08.2008, виданої на ім`я ОСОБА_6 друкований текст, відбиток печатки «підприємець ОСОБА_7 » та рукописні записи наносились в такій хронологічній послідовності: 1. Друкований текст; 2. Відбиток печатки; 3. Рукописні записи.

Досліджені в судовому засідання висновки експертиз судом під сумнів не ставляться, однак самі по собі (без підтвердження іншими належними і допустимими доказами) беззаперечно не підтверджують факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України.

Разом з тим, органом досудового розслідування, на підставі заяви ТзОВ ФК «Вектор Плюс», не внесено до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за фактом підробки офіційного документу, з метою встановлення походження довідки про доходи ОСОБА_9 від 11.08.2008, не дивлячись на наявність відповідних висновків почеркознавчої експертизи №621 від 21.08.2014 та технічної експертизи №793 від 26.09.2014, а також показань свідка ОСОБА_7 .

Стороною захисту в судовому засіданні подано клопотання про виключення з числа доказів у кримінальному провадженні та визнання недопустимими доказами заяви-анкети на отримання кредиту та листа-заяви від імені ОСОБА_6 від 20.08.2008, в зв`язку з їх відсутністю у реєстрі матеріалів досудового розслідування та ненадання їм доступу до вказаних матеріалів, при виконанні ст. 290 КПК України, що призвело до порушення права на захист.

У відповідності до вимог статті 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння, як порушення права особи на захист.
Всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства, органом досудового слідства під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не отримано в установленому законом порядку дозвіл на тимчасовий доступ до документів, зокрема, заяви-анкети на отримання кредиту та листа-заяви від імені ОСОБА_6 , що передбачено Главою 15 КПК України.

Оскільки, заява-анкета на отримання кредиту та лист-заява від імені ОСОБА_6 від 20.08.2008 були відсутні в матеріалах кримінального провадження під час досудового розслідування, що стверджується реєстром матеріалів досудового розслідування, доданому до обвинуваченого акту, протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 30.11.2015, у відповідності до вимог ст. 290 КПК України, описом матеріалів кримінального провадження №0001056, з матеріалів провадження неможливо встановити законності їх походження, що призвело до порушення права особи на захист, що є істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, тому суд, у відповідності до вимог ст.ст. 86, 87 КПК України, визнає заяву-анкету на отримання кредиту та лист-заяву від імені ОСОБА_6 від 20.08.2008 недопустимими доказами.

Документами, що подані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_9 , зокрема, заявою ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про вчинення кримінального правопорушення з додатками, копією кредитного договору №0201/0908/88-129 від 11.09.2008, іпотечним договором від 11.09.2008, довідкою про доходи, заявою про видачу готівки, заявою про надання кредиту, копією паспорта на ім`я ОСОБА_6 , підтверджується лише факт отримання кредитних кошів останнім, але жодним чином не стверджується про використання підробленого документу саме обвинуваченим ОСОБА_9 .

Згідно інформації Управління пенсійного фонду Укураїни в м. Луцьку Волинської області №7645/051019 від 29.08.2014 вбачається, що в період 2007-2008 років обвинувачений ОСОБА_4 у переліку найманих працівників ФОП ОСОБА_7 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) відсутній, що не заперечує як сам обвинувачений, так і свідок ОСОБА_7 .

В свою чергу, вказана інформація містить лише суб`єктивні припущення сторони обвинувачення про використання підробленого документу саме ОСОБА_9 , що, з огляду на ст. 62 Конституції України, є неприпустимим та не може беззаперечно підтвердити винуватість останнього у вчиненні інкримінованого правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального правопорушення, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Крім того, згідно ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення. Статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Так, стороною обвинувачення під час судового розгляду не доведено, що обвинувачений ОСОБА_9 надав (використав) завідомо підроблений документ /довідку про доходи/ саме 11.09.2008, перебуваючи в приміщення ВАТ «Сведбанк», про що зазначено в обвинувальному акті.

Матеріалами провадження стверджується, що довідка про доходи №40 на ім`я ОСОБА_11 видана 11.08.2008. В свою чергу документи, необхідні для оформлення кредиту, подані ОСОБА_9 в банківську установу 20.08.2008, а згідно обвинувального акту, датою подачі підробленого документу визначено дату фактичного укладення кредитного договору 11.09.2008, що позбавляє суд можливості достовірно встановити час можливого вчинення інкримінованого правопорушення.

Згідно ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Аналізуючи докази, на підставі яких стороною обвинувачення обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_9 з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, суд вважає, що вони є недостатніми для прийняття відповідного судового рішення обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 .

У відповідності до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного суду від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться лише на її користь. Таким чином, докази сторони обвинувачення не є беззаперечними, не доводять винності ОСОБА_9 поза розумним сумнівом, а тому усі сумніви тлумачаться судом на користь обвинуваченого.

Приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.358 ч.3 КК України (в редакції КК України від 05.04.2001), на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, суд виходить із того, що докази сторони обвинувачення є суперечливими, такими, що не підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами та документам, а тому, згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Речові докази, згідно ст.100 КПК України, залишити при матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 370, 373-374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 358 КК України та виправдати, на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України.

Речові докази: оригінали документів, згідно постанов слідчого від 20.07.2014 та 25.09.2014 залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: