АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадж. № 11-кп/778/516/16 ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 187 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

ВИРОК
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 11 квітня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, працюючого покрівельником в ПП «Тандем», має на утриманні дитину 2004 року народження, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України.
Учасники судового провадження:
потерпілий ОСОБА_8 ,
законний представник потерпілого ОСОБА_9 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
Встановлені вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року обставини:
28 вересня 2015 року приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_6 , знаходячись біля торгівельного центру «Дельмар», розташованого по пр. Леніна, 35-А в м. Бердянську Запорізької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, побачив неповнолітнього ОСОБА_11 , який тримав в руці належний йому мобільний телефон. Відразу після цього ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння мобільним телефоном, розбив скляну пляшку та, тримаючи її за горличко, напав на ОСОБА_11 та, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого в момент заподіяння, наніс йому розбитою пляшкою один удар в область правого ока, яке є життєво важливим органом, чим створив реальну небезпеку для життя та здоров`я потерпілого, спричинивши йому згідно висновку експерта № 746 від 29 вересня 2015 року тілесне ушкодження у вигляді забою на обличчі, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, після чого вихопив з його руки мобільний телефон «Nokia» X2-00 вартістю 250 грн. з сім-карткою мобільного оператору «Київстар», яка для потерпілого цінності не має, на рахунку якої грошові кошти були відсутні. Відразу після цього ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 250 грн.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року:

ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України і йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3,4, ч.1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 460 гн. 80 коп.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, неналежну оцінку особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину та обставин його вчинення, відсутності обставин пом`якшуючих покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння щодо неповнолітньої особи і, як наслідок, безпідставне застосування до ОСОБА_6 положень ст.ст. 75,76 КК України. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 187 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, прокурора, потерпілого та його законного представника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, позицію обвинуваченого та його захисника, які висловили заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, вказаних у вироку, засновані на доказах, здобутих в порядку передбаченому нормами КПК України, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених районним судом і в апеляції не оскаржуються, тому, відповідно до загальної засади змагальності процесу та положень ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

За встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазначала нападу.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України суд також має враховувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

При вирішенні питання про застосування ст.75 КК України суд першої інстанції повинен був належним чином дослідити й оцінити всі обставини, які мають значення для справи, у тому числі обставини вчинення злочину, ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення та належним чином обґрунтувати підстави для висновків про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України, суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь тяжкості скоєного злочину та не навів переконливих доводів призначення покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Так, судом першої інстанції не в достатній мірі враховані: фактичні обставини вчиненого злочину, також те, що обвинувачений визнаний винним у вчинені, згідно ст. 12 КК України, тяжкого злочину відносно неповнолітньої особи при обтяжуючий покарання обставині, а саме перебування у стані алкогольного сп`яніння та за відсутності обставин, що пом`якшують покарання.

Відшкодування матеріальної шкоди відбулось шляхом повернення потерпілому працівниками поліції викраденого мобільного телефону.

Позиція та поведінка обвинуваченого свідчать про його небажання залагодити провину перед потерпілим, що засвідчує відсутність каяття у скоєному.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції всупереч вищенаведеним вимогам закону не врахував сукупності всіх обставин, які могли вплинути на його висновки щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Одночасно, колегія суддів при постановленні вироку бере до уваги і наступні факти: обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, є працевлаштованим, позитивно характеризується.

Але судова колегія вважає, що виправлення ОСОБА_6 неможливе без реального відбування покарання, оскільки в іншому випадку не буде досягнуто мети призначення покарання.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 підлягає скасуванню згідно зі ст.414 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, з ухваленням відповідно до п.2 ч.1 ст. 420 КПК України вироку суду апеляційної інстанції з призначенням ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі, натомість у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст.187 КК України, що передбачає часткове задоволення апеляції прокурора.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 405, 404, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.1 ст. 187 КК України в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк призначеного ОСОБА_6 покарання обчислювати з моменту фактичного затримання останнього.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4