Єдиний унікальний № 500/3573/16-к
Провадження № 1-кп/500/334/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
11 серпня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,
потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 000972, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого за наймом, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

22.02.2012 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого 06.07.2014р. за відбуттям строку покарання,

17.09.2015 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
28 березня 2016 року в період часу з 10:30 до 11:00 години, ОСОБА_5 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна незаконно проник шляхом зламу конструкції металопластикового вікна до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав ноутбук марки «НР-620» вартістю 2 500 гривень, колонки вартістю 200 гривень та комп`ютерну мишу вартістю 100 гривень,, чим заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 2 800 гривень, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на свій розсуд.

Крім того, 27 квітня 2016 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна незаконно проник до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung SGHX480» вартістю 310 гривень, золоті вироби, а саме: жіночий браслет в розірваному стані вартістю 3 000 гривень, дитячий золотий ланцюжок вартістю 1 000 гривень, жіночі золоті сережки у вигляді ромба вартістю 1 200 гривень, дві обручки чоловіча і жіноча вартістю по 1 500 гривень кожна, одну золоту дитячу сережку з трьома білим каменями вартістю 500 гривень, дитячу підвіску з каменем білого кольору у вигляді крапельки вартістю 500 гривень, гроші в сумі 150 гривень, старообрядницький металевий хрест, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє, персональний комп`ютер марки «LG» з колонками, веб-камерою, клавіатурою, комп`ютерною мишею, точних моделей яких не встановлено, загальною вартістю 25 000 гривень, кухонний ніж вартістю 75 гривень, чим заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_7 на загальну суму 34 735 гривень, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на свій розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочинів та щиро розкаявся їх вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, перелік та вартість викраденого ним майна. Так, обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він, перебуваючи на випробувальному терміні, весною 2016 року, приблизно об 11:00 год. проник в один з будинків по АДРЕСА_1 через вікно шляхом віджимання за допомогою викрутки квартирки, звідки таємно викрав ноутбук марки «НР» з колонками та комп`ютерною мишею. Напередодні з товаришем на ім`я ОСОБА_8 , прізвища та по батькові йому не відомі, він ночував у цьому будинку, вранці ОСОБА_8 з господаркою будинку та ще з однією жінкою пішли усі разом, він також пішов та знав, що в будинку нікого не буде. Викрадене майно він продав невідомій особі на ринку м. Ізмаїл за 1 200 грн., які витратив на власні потреби. ОСОБА_5 також погодився з показами потерпілої ОСОБА_6 про те, що крадіжка була вчинена 28.03.2016 р. Далі, 27.04.2016 р. він йшов по м. Ізмаїл, оглядав у який будинок можна проникнути та викрасти якесь майно. В першій половині дня він проник в один з будинків по АДРЕСА_3 також через вікно шляхом віджимання за допомогою викрутки квартирки, звідки він викрав мобільний телефон, хрест, золоті вироби, які зазначені в обвинувальному акті, комп`ютер у зборі та ніж. Мобільний телефон залишився у нього, ніж він викинув по дорозі, а усе інше майно він також продав невідомій особі на ринку м. Ізмаїл за 5 000 грн. Після цього, в той же день його зустріли працівники поліції, яким він видав викрадений ним мобільний телефон, який знаходився у нього. Ніщо з викраденого майна, окрім телефону, ним повернуто не було, матеріальна шкода також ним не відшкодована.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів у добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , допитом потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , дослідженням документів, що стосуються дати вчинення крадіжки майна потерпілої ОСОБА_6 , а також документів, що стосуються особи обвинуваченого ОСОБА_5 . При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, його вина у вчиненні зазначених злочинів також підтверджується показами потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також заявою потерпілої ОСОБА_6 .

Так, потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 . Напередодні, приблизно з 22:00 год. 27.03.2016 р., до 06:00 год. 28.03.2016 р. у неї вдома перебували обвинувачений, особа на ім`я ОСОБА_8 та її сестра ОСОБА_10 , вони пили чай. Обвинувачений та ОСОБА_8 привели її сестру, оскільки на неї хтось напав. Вранці обвинувачений та ОСОБА_8 пішли з її будинку, а приблизно о 10:00 годині повернулися на таксі. Коли вона із сестрою виходила з будинку, приблизно о 10:00 10:30 год., то вказані особи були біля її будинку, ОСОБА_8 пішов з ними в магазин, а обвинувачений залишився біля її будинку. А коли вони через 20 хвилин повернулися з магазину, то виявили, що вікно було зламане, а з будинку зник ноутбук з мишею та колонками. Ноутбук належить її співмешканцю, цим ноутбуком вона також користувалася. Наступного дня, тобто 29.03.2016 р. вона звернулася до поліції із заявою про вчинений злочин. Шкода їй не відшкодована.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає у будинку разом з неповнолітньою донькою. 27.04.2016 р. о 09:00 год. вона пішла на роботу, а її донька у школу. Приблизно о 15:00 год. їй подзвонила донька та повідомила, що їх обікрали. Коли вона прийшла додому, то виявила зникнення майна, що перелічене в обвинувальному акті. З викраденого майна їй був повернутий лише мобільний телефон. Обвинувачений ОСОБА_5 жодного разу до неї не звертався та не намагався бодай щось повернути чи щось відшкодувати.

Відповідно до заяви на ім`я начальника Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області (далі Ізмаїльський ВП) від 29.03.2016 р., ОСОБА_6 повідомила про те, що 28.03.2016 р. в період часу з 10:30 до 11:00 год. невідомі їй особи проникли в її будинок, звідки викрали майно.

Таким чином, суд вважає, що зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Однак, суд вважає за необхідне уточнити дату вчинення крадіжки потерпілої ОСОБА_6 , а саме належною датою крадіжки слід вважати 28.03.2016 р., а не 29.03.2016 р., яка казана в обвинувальному акті, оскільки з досліджених у суді доказів, зокрема, з показів потерпілої ОСОБА_6 , із її заяви про вчинений злочин випливає, що крадіжка з будинку останньої мала місце саме 28.03.2016 р. З цими обставинами також погодився обвинувачений ОСОБА_5 , вони також підтверджується даними з витягу з кримінального провадження №0000972, відповідно до яких 29.03.2016 р. до Ізмаїльського ВП надійшла заява від ОСОБА_6 про те, що 28.03.2016 р. в період часу з 10:30 до 11:00 год. з її будинку була вчинена крадіжка. З досліджених доків випливає, що в обвинувальному акті помилково була зазначена дата крадіжки у ОСОБА_6 . Цю помилку щодо зазначення дати крадіжки суд пов`язує з датою подання потерпілою заяви та вважає, що це очевидна описка.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним злочинів, та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникнення у житло.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкі злочини.

За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується позитивно.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого, позиції потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які просили суд призначити обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі, а також того, що обвинувачений має дві непогашені судимості за вчинення умисних злочинів, у тому числі тяжких та проти власності, та знов вчинив умисні тяжкі злочини також проти власності, крім того, обвинувачений ОСОБА_5 не відшкодував завдану вчиненими ним злочинами шкоду потерпілим, з урахуванням розміру шкоди, що була ним завдана, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує те, що він вчинив злочини в період встановленого йому іспитового строку вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року, яким він засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі та в силу ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

Суд також враховує, що призначене ОСОБА_5 покарання по вказаному вироку у виді двох років позбавлення волі не відбуте ним повністю.

У зв`язку із зазначеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 злочину в період встановленого йому іспитового строку слід розцінювати як порушення ним умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тому суд дійшов висновку про те, що в силу ч. 3 ст. 78 КК України обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання за правилами, передбаченими ст.71 КК України, а саме за сукупністю вироків.

Вказані висновки суду повністю збігаються з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абз. 4 п. 10 його постанови від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в редакції від 06.11.2009 р., відповідно до яких, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК (в редакції 2001 р.), а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Таким чином, в силу ст. 71, ч. 3 ст. 75, ч. 3 ст. 78 КК України обвинуваченому ОСОБА_5 із невідбутого ним покарання у виді двох років позбавлення волі, призначеного йому за попереднім вироком, слід частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, шість місяців позбавлення волі.

Судом встановлено, що згідно даним Реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.06.2016 р. відносно ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту з цілодобовою забороною залишати житло, та зі встановленням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на строк до 12 серпня 2016 року. Прокурор звернувся із клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили. Враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_5 підлягає призначенню реальне покарання у виді позбавлення волі, а також те, що існує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду, суд дійшов висновку, що є підстави для продовження обраного відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Разом з цим, з набранням вироком законної сили та зі зверненням його до виконання ОСОБА_5 з метою виконання вироку підлягає затриманню та взяттю під варту.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та шість місяців.

В силу ст. 71 КК України ОСОБА_5 з повністю невідбутого ним покарання у виді двох років позбавлення волі за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року частково приєднати до покарання, призначеного за цим вироком, шість місяців позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_5 до відбування визначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

До набрання вироком законної сили обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням обов`язку прибувати до слідчого, прокурора або суду в залежності від стадії кримінального провадження за першою вимогою, продовжити.

З набранням вироком законної сили з метою його виконання ОСОБА_5 затримати та взяти під варту, строк покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1