А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І

У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20.11.2013 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів Дідика В.М. (головуючого), ОСОБА_1, ОСОБА_2, при секретарі Федич Т.О., з участю прокурора Міцовди К. Д., обвинуваченого ОСОБА_3І та його захисника адвоката ОСОБА_4, розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляціями державного обвинувача - прокурора прокуратури Тячівського району Закарпатської області та обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Тячівського районного суду від 12.06.2013 р.

Цим вироком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець с. Дулово, вул. Перемоги, 34 Тячівського району Закарпатської області, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодружений, не судимий, засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України на сім років позбавлення волі.

Ухвалено: запобіжним заходом щодо ОСОБА_3 залишити тримання під вартою, строк відбуття покарання рахувати з 22.01.2013 року, стягнути з нього 588 грн. судових витрат.

ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що 22.01.2013 року, близько 22 год., в стані алкогольного спяніння, у належному йому буд. № 34 по вул. Перемоги в с. Дулово Тячівського району, побачивши на підвіконнику ОСОБА_5, який намагався зайти в кімнату через вікно, взяв з холодильника ніж, яким завдав один удар в ліву нижню кінцівку на рівні колінного суглобу, внаслідок чого спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні в момент заподіяння, що призвели до його смерті.

В апеляціях :

- прокурор порушує питання про мякість призначеного ОСОБА_3 покарання та призначення йому більш суворого;

- обвинувачений порушує питання про скасування вироку. Посилається на те, що прокинувся, побачивши постать у вікні, хто це був на той час не знав, злякавшись взяв ніж, яким махнув біля ноги незнайомця, наміру вбивати його не мав. Вважає, що діяв з перевищенням самозахисту. Просить також врахувати, що хворіє туберкульозом.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, яка апеляцію обвинувача не підтримала і заперечила проти задоволення апеляції обвинуваченого, виступ обвинуваченого та захисника на підтримання своєї апеляції, промови сторін у судових дебатах, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляцій, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляція обвинуваченого підлягає задоволенню, а апеляція державного обвинувача не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляції з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, дослідженим у судовому засіданні доказам.

Ретельно дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що судом не вірно встановлені фактичні обставини справи та зроблено не обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_3 у вчиненні злочину, за який його засуджено з таких підстав.

З послідовних показів ОСОБА_3І продовж досудового та судового слідства вбачається, що він 22.01.2013 року, близько 22 год., в стані алкогольного спяніння, у належному йому буд. № 34 по вул. Перемоги в с. Дулово Тячівського району, побачивши на підвіконнику невідому особу, яка намагалася проникнути в будинок через вікно, взяв з холодильника ніж, яким махнув в її напрямку. Від даного удару вказана особа вистрибнула на вулицю. В цей час він впізнав у даній особі свого товариша ОСОБА_5 і вибіг на вулицю. Побачивши, що потерпілий лежить непритомний, злякався, що той помер і відразу побіг до сусідів, щоб розповісти, що сталося та викликати міліцію (Т 1 а.с. 60-65, Т 3 а.с. 54-55).

Визнаючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції послався на ряд судово медичних експертиз та покази свідків (Т 3 а.с. 55-57). Окрім зазначеного, суд послався на ту обставину, що ОСОБА_3 в момент нанесення потерпілому тілесного ушкодження впізнав його особу (Т 3 а.с. 54).

Аналізуючи вказані докази, колегія суддів звернула увагу на те, що жоден з них, не підтверджує вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Так, судово-медичні експертизи підтверджують тільки сам факт нанесення тілесного ушкодження потерпілому та причину його смерті. Жоден з свідків не був безпосереднім очевидцем злочину, а висновок суду про те, що ОСОБА_3 в момент нанесення потерпілому тілесного ушкодження впізнав його особу, взагалі не знаходь свого підтвердження матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів, звертає увагу на те, що судом невстановлено мети та мотиву злочину, що є обовязковим для вірної кваліфікації таких злочинів.

Враховуючи покази свідка ОСОБА_6, який в день злочину був разом з обвинуваченим та потерпілим, що між ними конфліктів не виникало і вони перебували в хороших стосунках (Т 3 а.с. 55), мотив злочину - неприязні стосунки виключається. Інших мотивів злочину, які б підпадали під кваліфікацію норми, за якою ОСОБА_3 засуджений, колегія суддів теж не знаходить.

Проте, покази ОСОБА_3, що він в момент коли побачив невідому особу, яка намагалася через вікно проникнути в будинок, злякався та завдав удару ножем з метою самооборони, судом першої інстанції так і не спростовані, тому колегія суддів переконана, що такі дії обвинуваченого настали внаслідок спроби відвернення, припинення чи оборони від суспільно небезпечного посягання.

Тому, коли при перевищенні меж необхідної оборони чи заходів, необхідних для затримання злочинця, заподіяно тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть, дії винного за відсутності умислу на позбавлення життя потерпілого, належить кваліфікувати за ст. 124 КК України.

Враховуючи локалізацію та кількість завданих потерпілому тілесних ушкоджень, а саме, що йому обвинувачений наніс єдиний удар в область ноги (не в життєво важливі органи), що смерть настала від втрати крові, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відсутність у ОСОБА_3 умислу на позбавлення життя потерпілого.

За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням вищенаведеного, рахує доводи апеляції обвинуваченого обґрунтованими та приходить до висновку, що його дії слід кваліфікувати за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони і рахує його вину за вказаний злочин доведеною.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується посередньо, не судимий.

Обставинами, що помякшують покарання є визнання вини, щире каяття та його стан здоровя.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 є вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

З урахуванням наведеного, колегія суддів призначає покарання в межах санкції ст. 124 КК України, з урахуванням вимог ст. 69 -1КК України у виді 1 року 4 місяців обмеження волі.

ОСОБА_3 утримувався під вартою з 22.01.2013 року по 20.11.2013 року, тобто 10 місяців 7 днів, враховуючи вимоги п. б ч. 1 ст. 72 КК України, згідно яких один день тримання під вартою відповідає 2 дням обмеження волі, а також те, що цей строк є більший за строк призначеного покарання, є підстави для звільнення обвинуваченого з під варти.

У звязку з наведеним, вимоги апеляції прокурора щодо призначення більш суворого покарання ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

апеляцію державного обвинувача прокурора прокуратури Тячівського району залишити без задоволення, апеляцію обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Вирок Тячівського районного суду від 12.06.2013 року щодо ОСОБА_3 змінити.

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України і призначити йому покарання за цією статтею 1 (один) рік 4 (чотири) місяці обмеження волі.

Відповідно до ст. 72 КК України врахувати в строк покарання тримання ОСОБА_3 під вартою протягом 10 (десяти) місяців і 7 (семи) днів.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати.

Звільнити ОСОБА_3 з під варти в залі судового засідання негайно.

В решті цей вирок залишити без змін.

Судді: