ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 8 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора на вирок Апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 ,
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2013 року виправдано
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Луцьк, українця, громадянина України, одруженого, такого, що має на утриманні малолітню дитину, приватного підприємця, раніше не судимого,
- за ч. 1 ст. 197-1 України у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.
- за ч. 3 ст. 197-1 КК України у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення;
- за ч. 1 ст. 358 КК України за недоведеністю вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення;
- за ч. 4 ст. 358 КК України за недоведеністю вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення.
Вироком Апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині його виправдання за ч. 3 ст. 197-1, ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України скасовано та постановлено новий, яким ОСОБА_6 засуджено:

- за ч. 3 ст. 197-1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 8 500 грн,
- за ч. 1 ст. 358 КК України до штрафу у розмірі 1 700 грн;
- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання за ч. 3 ст. 197-1, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Речовий доказ будівлю кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яка є об`єктом кримінального правопорушення, залишено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Самовільно зайняту земельну ділянку за вказаною адресою, передано законному володільцю територіальній громаді міста Луцька.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2016 року виправдувальний вирок Луцького міськрайонного суду від 26.12.2013 в частині виправдування ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 197-1 КК України залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_6 , маючи законні підстави на користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , площею 0,0096 га (рішення Луцької міської ради №28/62 від 18.06.2008, про продовження договору оренди земельної ділянки терміном п`ять років, договір оренди даної земельної ділянки від 01.07.2008), а також законні підстави для встановлення на цій земельній ділянці літнього кафе із полегшених конструкцій (проект будівництва, погоджений у липні-серпні 2009 року у виконкомі Луцької міської ради, договори щодо здійснення авторського нагляду та технічного нагляду за будівництвом, а також дозвіл про виконання робіт з будівництва, дозвіл ДАБК №1400 від 31.08.2009 на виконання будівельних робіт), із корисливих спонукань, протиправним шляхом, тобто всупереч встановленим і правилам використання територій міста та спорудження на них будівель, усупереч містобудівній документації, вирішив вийти за межі наданої йому у користування земельної ділянки, а також відступив від погодженого органом місцевого самоврядування проекту будівництва літнього кафе із полегшених конструкцій.
Внаслідок чого, ОСОБА_6 , прикриваючись вказаними дозволами, із використанням найманої робочої сили, без оформлення з ними правовідносин у законному порядку, не виконавши умов укладених договорів із ПП «Простір», ПП «Міськпроект», ПП «ПЦБ», згідно з якими авторський, технічний нагляд та будівництво мали здійснювати саме ці підприємства, самовільно зайняв земельну ділянку площею 896,6 квадратних метрів, самовільно звів на ній капітальну споруду, створив благоустрій земельної ділянки.
Далі, ОСОБА_6 , з метою створення вигляду законності спорудженого об`єкта, вніс у офіційний документ декларацію про готовність об`єкта до експлуатації неправдиві відомості про те, що відповідальною особою по будівництву були інженер з технічного нагляду по будівництву об`єкта ОСОБА_9 , генеральним підрядником ПП «Простір», виконробом ОСОБА_10 , головним інженером проекту ОСОБА_11 , що не відповідає дійсності.
У подальшому, ОСОБА_6 для забезпечення функціонування громадського закладу, для початку його експлуатації, подав вказану підроблену декларацію про готовність об`єкта до експлуатації в інспекцію ДАБК, якою 25.08.2011 її затверджено.
У результаті самовільного зайняття земельної ділянки житлової та громадської забудови, будівництвом на ній капітальної споруди, ОСОБА_6 завдав значної шкоди територіальній громаді міста Луцька у розмірі ринкової вартості земельної ділянки в сумі 169 630 грн. Дані кошти могли б надійти у бюджет міста при умові набуття ОСОБА_6 права користування самовільно зайнятої ним земельної ділянки на законних підставах.
У касаційних скаргах прокурор, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить як вирок, так і ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Зокрема, прокурор вважає, що ухвала апеляційного суду є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з істотним порушенням кримінального процесуального закону, через її невідповідність вимогам ст. 419 КПК України, а вирок апеляційного суду прийнято з порушенням вимог ст. 439 КПК України. Крім того, апеляційним судом неправильно вирішено долю речових доказів у провадженні.
До касаційного суду надійшли заперечення на касаційні скарги прокурора від засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_12 , в яких вони просять залишити ці скарги без задоволення, а судові рішення без зміни.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скарги, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скаргах доводи, суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню, з таких підстав.
Суд касаційної інстанції, з огляду на вимоги ст. 433 КПК України, не перевіряє судові рішення щодо неповноти й однобічності досудового розслідування та судового слідства, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить з обставин, встановлених судом.
Відповідно до положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Згідно з ст. 439 КПК України після скасування вироку або ухвали судом касаційної інстанції суд першої або апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду. Вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
При новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушень або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.
Всупереч наведеному, Апеляційним судом Волинської області після скасування судом касаційної інстанції вироку та ухвали Апеляційного суду Волинської області від 19.05.2014 та призначення нового розгляду, вироком цього ж суду від 20.01.2016 ОСОБА_6 безпідставно посилено покарання за ч. 3 ст. 197-1 КК України до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.
При цьому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2015 вирок та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 19.05.2015 р. було скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю їх вимогам ч. 1 та ч. 4 ст. 370 КПК України, а не через необхідність застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
Крім того, відповідно до вимог ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі зобов`язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення і, якщо апеляція залишається без задоволення, зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Разом з цим,при перегляді провадження щодо ОСОБА_6 цих вимог закону апеляційним судом не дотримано.
З огляду на викладене, касаційні скарги прокурора підлягають задоволенню, а розгляд провадження щодо ОСОБА_6 призначенню до розгляду у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду необхідно врахувати вищенаведене, інші доводи, викладені у касаційних скаргах, повно та всебічно дослідити усі обставини справи, дати належну оцінку усім доказам в їх сукупності і, залежно від встановленого, прийняти законне і обґрунтоване рішення.
З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
ухвалила:
Касаційні скарги прокурора задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2