АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8664/15-к Номер провадження 11-кп/786/97/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.187 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жвирка Сокальського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 громадянина України, з середньої освітою, непрацюючого, одруженого, раніше судимого,-

-24 травня 1973 року Червоноградським міським судом Львівської області за ч. 2 ст. 81, ч. 2 ст. 206, 42 КК України 1960 року на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 25 вересня 1976 року по відбуттю покарання;

-26 лютого 1979 року Червоноградським міським судом Львівської області за ч. 2 ст. 81 КК України 1960 року на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 5 червня 1982 року по відбуттю покарання;

-22 листопада 1983 року Сокальським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 81, 17, ч. 2 ст. 81, ч. 3 ст. 222, 42 КК України 1960 року на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 15 серпня 1988 року по відбуттю покарання;

-12 липня 1989 року Червоноградським міським судом Львівської області за ст. 94, ч. 1 ст. 117, 102, ч. 1 ст. 106, ч. 3 ст. 142, ч. 4 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч.2 ст. 215-3, ч. 2 ст. 193, 42 КК України 1960 року на 15 років позбавлення волі. Звільнився 19 квітня 2004 року по відбуттю покарання;

-6 вересня 2005 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185, 69 КК України на 2 роки позбавлення волі. Звільнився 26 березня 2007 року по відбуттю покарання;

-5 липня 2010 року Київським районним судом м. Полтави за ч.1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі. Звільнився 24 травня 2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 18 днів,-

засуджено за ч.2 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця АДРЕСА_2 громадянина України, з середньої спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, раніше судимого,-

-5 червня 1998 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 року на 2 роки позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік зі сплатою штрафу 700 грн. Постановою цього ж суду від 17 листопада 1999 року відстрочку скасовано та направлено в місця позбавлення волі для відбування покарання;

-7 лютого 2000 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ст. 17, ч. 2 ст. 140, ст.43 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі. Звільнено 25 травня 2001 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 16 днів;

-18 листопада 2002 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 3 ст. 185 ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

-24 листопада 2003 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 1, 2 і 4 ст. 70 КК України на 13 років позбавлення волі. Звільнився 23 липня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 1 день,-

засуджено за ч.2 ст.187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.12.2003 року та остаточно призначено ОСОБА_11 до відбуття покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Відповідно до ст. 100 КПК вирішено долю речових доказів.

За змістом вироку суду ОСОБА_9 та ОСОБА_11 визнані винуватими у тому, що вони, 9 травня 2015 року, приблизно в 00 год. 10 хв., перебуваючи біля будинку № 65 по вул. Фрунзе в м. Полтаві, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_13 , що виразилось у нанесенні йому руками, стиснутими в кулак, ударів в ділянку голови ззаду та по тулубу, внаслідок чого останній впав на землю та випустив з рук мобільний телефон.

Після цього, ОСОБА_9 став демонструвати ОСОБА_13 у відкритому стані складний ніж та погрожувати його застосуванням у разі, якщо той буде чинити опір, тобто, погрожувати застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, а обвинувачений ОСОБА_11 у цей час, скориставшись безпорадним станом потерпілого, відкрито заволодів мобільним телефоном «НТС Desire V T328W» вартістю 1283 грн., в якому знаходились картки операторів мобільного зв`язку «МТС Україна» та «Київстар» вартістю по 10 грн. кожна, на рахунку яких перебували грошові кошти в сумі по 5 грн. та картка пам`яті «micro SD» вартістю 100 грн., чим потерпілому було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 1413 грн.

Намагаючись затримати обвинувачених та повернути викрадене майно, ОСОБА_13 , приблизно в 00 год. 20 хв., наздогнав ОСОБА_9 та ОСОБА_11 біля магазину «Антошка» по вул. Фрунзе, 107 в м. Полтаві, де останні, з метою утримання викраденого майна та уникнення затримання, продовжили наносити потерпілому численні удари руками, ногами в різні частини голови, тулубу та кінцівок. При цьому, ОСОБА_9 , вчиняючи узгоджені дії з подолання опору потерпілого, наніс йому не менше трьох ударів ножем в ділянку тулубу та правої кисті.

Внаслідок спільних дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_13 за висновком судово-медичної експертизи №884 від 26.06.2015р. були спричинені тілесні ушкодження у вигляді:

- перша група: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця голови, які утворились не менше ніж від однократної дії тупого обмеженого предмету, якими могли бути пальці рук людини стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети із подібними характеристиками, кваліфікується в своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- друга група: різаної рани тулубу та правої кисті, які утворилися не менше ніж від 3-х кратної дії колюче-ріжучого предмету та кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У поданих апеляціях:

-захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просив вирок місцевого суду змінити у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та перекваліфікувати дій його підзахисного на ч.2 ст.125 КК України. На підтвердження своїх вимог зазначає, що ОСОБА_9 не був обізнаний про наміри ОСОБА_11 злочинним шляхом заволодіти мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_13 , а під другої сутички між обвинуваченими та потерпілим біля магазину «Антошка» по вул. Фрунзе, 107 у м. Полтаві Вакульчик змушений був застосувати ніж в межах необхідної оборони та захищатися від потерпілого ОСОБА_14 , який є молодший та сильніший за обвинуваченого.

-обвинувачений ОСОБА_9 у поданій апеляції просив вирок суду щодо нього змінити, а його дії кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України. Свою апеляцію обґрунтовує тим, що органом досудового розслідування та судом не приймалися до уваги його версія подій, згідно якої потерпілий ОСОБА_14 сам напав на нього та ОСОБА_11 з хуліганських мотивів та наніс їм тілесні ушкодження під час конфліктів по вул. Фрунзе 65 та 107 у м. Полтаві, у зв`язку з чим ОСОБА_15 доводилося захищатися, у тому числі із застосуванням ножа, так і одразу після затримання обвинувачених працівниками міліції. Про викрадення у потерпілого будь-якого майна ОСОБА_9 з ОСОБА_11 не домовлявся та умислу на це не мав.

-Обвинувачений ОСОБА_11 у своїй апеляції з доповненнями просить вирок місцевого суду щодо нього скасувати, а провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення. Вважає, що місцевим судом було неповно та однобічно розглянуто кримінальне провадження за обвинуваченням його у вчиненні інкримінованого йому та ОСОБА_15 правопорушення, а саме не взято до уваги його показання, згідно яких потерпілий ОСОБА_13 двічі напав на нього та ОСОБА_9 , наніс їм тілесні ушкодження. Зі слів обвинуваченого ОСОБА_16 , мобільний телефон ОСОБА_14 йому до кишені поклали працівники міліції після затримання. Також, на підтримку своєї позиції зазначає, що одразу після його затримання вночі 09.05.2015 року, його побили родичі та знайомі потерпілого ОСОБА_13 а також працівники міліції.

-Захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просив оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити. Як і його підзахисний зазначає, що на ОСОБА_15 та ОСОБА_16 здійснив напад сам потерпілий ОСОБА_14 . Крім того, захисник наголошує на невідповідності обставин вилучення у ОСОБА_11 мобільного телефону потерпілого ОСОБА_14 в приміщенні Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області з висновкам службового розслідування щодо неправомірних дій з боку інспекторів патрульної служби та непроведення під час досудового розслідування дактилоскопічної експертизи щодо наявності слідів пальців рук його підзахисного на мобільному телефоні потерпілого ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідача, обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та їх захисників ОСОБА_17 та ОСОБА_8 на підтримання поданих апеляцій, думку прокурора ОСОБА_6 про законність і обґрунтованість судового рішення та безпідставність поданої апеляції, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав до її задоволення.

Відповідно до ст.370КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_11 суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин дійшов правильного висновку про доведеність їх вини у вчиненні розбійного нападу, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, в яких ті обвинувачуються.

Свій висновок суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Так, потерпілий ОСОБА_13 під час допиту в суді показав, що того вечора у нічний час, коли він повертався додому та розмовляв по мобільному телефону, один із обвинувачених, які йшли ззаду за ним, безпричинно, зненацька наніс йому удар кулаком в голову, від якого він випустив телефон та впав на землю. При цьому побачив, як обвинувачений ОСОБА_11 підібрав його телефон на поклав в свою в кишеню, а коли він став прохати повернути своє майно, інший нападник, обвинувачений ОСОБА_9 у відповідь витягнув ніж, яким став погрожувати йому.
Надалі, з метою повернути телефон він наздогнав обвинувачених та ненавмисно збив їх з ніг, але ті почали його бити ногами та руками, а ОСОБА_9 наніс йому ножові поранення. В цей час він побачив, що по дорозі їхала патрульна машина ОВС, тому відразу звернувся з повідомленням про злочин, після чого обвинувачені були затримані.
Свої показання потерпілий ОСОБА_13 підтвердив від час проведення слідчого експерименту з застосуванням технічних засобів фіксації, в ході якого вказав як на місце вчинення розбійного нападу на нього, так і реконструював в деталях механізм та обставини спричинення йому тілесних ушкоджень (т.1 а.с.100-110).
Відповідно до додаткового висновку судово-медичного експерта № 757 від 24 червня 2015 року тілесні ушкодження обох груп, які наведені вище (у фабулі обвинувачення) могли утворитися в строк та за обставинах, наведених потерпілим ОСОБА_13 показання, якого під час проведення слідчого експерименту загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у нього (т.1 а.с.164-165).
Об`єктивність показань ОСОБА_13 повністю узгоджується і з висновком експерта №169-мк від 23.06.2015р., за змістом якого на куртці потерпілого по задній поверхні справа виявлено колото-різане пошкодження, яке утворилося від дії плоского, колюче-ріжучого предмету, клинок якого має обушок і гостре лезо, різане пошкодження по задній поверхні по низу куртки справа та колото-різане пошкодження та по задній поверхні справа його сорочки, утворилося від дії такого ж предмету, та могли утворитися від дії ножа, вилученого на місці події.
Показання потерпілого нічим не опорочені та підтверджуються показаннями незацікавленого свідка працівника патрульно-постової служби ОСОБА_18 про те, що тієї ночі під час несення служби саме ОСОБА_13 вибіг на дорогу та повідомив про розбійний напад на нього. На місці злочину по гарячих слідах вони затримали обох обвинувачених, при цьому у Кийка в кишені був виявлений мобільний телефон, а на ОСОБА_15 потерпілий вказав як на особу, що погрожувала йому ножем та заподіяла поранення.
При огляді вилученого у обвинуваченого ОСОБА_19 телефону потерпілого, було встановлено, той має зовнішні пошкодження (т.1а.с.93), які, як вірно зазначив суд першої інстанції, підтверджують твердження ОСОБА_13 про те, що після нанесення йому одним із нападників удару в голову, телефон випав з його рук, упав на асфальт і отримав пошкодження.
Допитаня в суді свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , брати потерпілого, та його друзі ОСОБА_22 і ОСОБА_23 показали, що того вечора вони разом перебували в кафе «Мясний дворик», а не в кафе «Дванадцять стільців», як стверджують обвинувачені, і по закінченню відпочинку від ТЦ «Конкорд» потерпілий ОСОБА_13 побажав пройтись пішки. Невдовзі їм стало відомо, що на останнього було вчинено розбійний напад. При цьому свідок ОСОБА_20 додав, що будучи уже вдома, коли він мав розмову з братом по телефону, вона несподівано обірвалася і він почув фразу останнього «для чого ти мене вдарив?» Після цього він безуспішно намагався відновити з ним зв`язок і зрозумівши, що з ним трапилось лихо, виїхав з друзями на пошуки. Виявивши брата на місці нападу, де знаходились і затримані злочинці, коли той розповів про обставини спричинення йому ушкоджень і заволодіння телефоном, що виявився у кишені обвинуваченого ОСОБА_19 , що викликало у них обурення, будучи враженими вони побили обвинувачених.
Таким чином, зібрані у кримінальному провадженні докази вказують на те, що обвинувачені, скориставшись тим, що потерпілий проходив повз них, розмовляючи по мобільному телефону і не звертаючи на них уваги, зненацька напали на нього з тим, щоб заволодіти його телефоном, про що свідчить характер їх дій: нанесення удару і вибивання з його рук телефону та миттєве після цього піднімання його та поміщення до кишені. Оскільки застосованого ними насильства виявилось недостатнім для подолання опору потерпілого, який намагався повернути викрадений у нього телефон, то з цією метою ними бувзастосований ніж, яким спочатку погрожували, а потім були нанесені цілеспрямовані удари та заподіяні тілесні ушкодження з тим, щоб подолати його опір та утримати вилучене у нього майно.
Посилання ОСОБА_9 та ОСОБА_11 та їх захисників на те, що обвинувачені самі стали жертвами нападу потерпілого та діяли в межах необхідної оборони колегія суддів сприймає критично, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та є не логічними.

Доказів, які б підтверджували версію обвинувачених про напад на них з боку потерпілого ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , а також їх захисниками не надані.

Що стосується побиття обвинувачених після їх затримання, то як встановлено апеляційним судом за цим фактом стосовно ОСОБА_13 та його братів ОСОБА_20 та ОСОБА_21 було заведено окреме кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення за ознаками.1ст.28, ч.1 та ч.2ст.125 КК України, яке Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 27 липня 2015року було закрито на підставі п.7ст.284КК України у зв`язку відмовою ОСОБА_11 та ОСОБА_9 від обвинувачення.

Таким чином стороною обвинувачення на підставі зібраних у справі належних та допустимих доказів в межах розумного сумніву доведена вина ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у вчиненні розбійного нападу на потерпілого на ОСОБА_13 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Доводи захисників у апеляційній інстанції про надмірну суворість покарання також є безпідставними з огляду на таке.

Виходячи з положень ст.65КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із вироку суду, при призначенні покарання винним вищезазначені вимоги кримінального закону дотримано.

Так, судом надано оцінку тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесеного до категорії тяжких, обставин їх вчинення, даним про особи обвинувачених, що раніше неодноразово судимі, у тому числі тяжкі та особливо тяжкі злочини, характеризуються негативно, при цьому ОСОБА_11 вчинив новий злочин у період умовно-дострокового звільнення з місць ув`язнення.

Таким чином, призначене районним судом покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів як ними, так і іншими особами.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б давали підстави для скасування чи зміни судового рішення, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 . залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2015 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ: ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 (підпис) (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом Суддя: ОСОБА_2