Провадження № 1-кс/520/2211/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання заявника - захисника про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді від 23.09.2016 року, обґрунтовуючи його недоведеністю, що за допомогою вилученого майна, а саме: ноутбуку «FUGITSUSIEMENENSLIFEBOOK», model: 8420, SERIAL NO: YKLH607089 з зарядним пристроєм до нього та банківською карткою MAXI KARO № НОМЕР_1 , ОСОБА_6 могло вчинятися кримінальне правопорушення, що воно могло бути знаряддям його вчинення, що воно зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Слідчий заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши, що в даний час проводиться досудове розслідування, ОСОБА_6 є підозрюваним, вилучені речі та документи містять відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, на даний час призначена комплексна комп`ютерно технічна експертиза.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, повідомивши, що рішення про накладення арешту майна є законним, обґрунтованим та вмотивованим, прийнятим відповідно до вимог національного законодавства, тому клопотання про скасування майна задоволенню не підлягає.
Заявник - захисник у судове засідання з`явився, повідомивши, що викладені в клопотанні підстави є такими, що підлягають задоволенню, тому просив скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді від 23.09.2016 року.
Дослідивши надане клопотання, матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно положень ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У даному випадку, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2016 року, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, накладено арешт на майно, що вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказані речі та документи містять відомості щодо вчинення кримінального провадження, передбаченого ст. 301 КК України, необхідні для проведення слідчих дій та комп`ютерних експертиз по кримінальному провадженню з метою отримання доказів вчинення кримінального правопорушення, а також могли використовуватись у протиправній діяльності підозрюваного та належать особі, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання про арешт майна суперечить вищезазначеним вимогам КПК України та безпосередньо п.п. 1-3 ч. 3 ст. 132 КПК України.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з основ демократичного суспільства.
Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.
Однак, у даному випадку слідчим суддею не встановлено обставин, які б свідчили про те, що арешт накладено з порушенням вимог діючого законодавства, загальних принципів міжнародного права, тобто було дотримано принципу «законності» і він не був свавільним, саме втручання є пропорційним, адже відповідає тяжкості правопорушення і не становить особистий і надмірний тягар для особи.
Обставин передбачених ст. 174 КПК України, які б слугувати умовою для скасування арешту майна повністю чи частково не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131-132, 170-174, 309, 372-376 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_1