Справа № 473/2053/15-к
В И Р О К
іменем України
"01" березня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську Миколаївської області кримінальне провадження № 0001059 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, розлученого, перебуваючого на військовій службі в зоні АТО, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
-- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, суд, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 в кінці жовтня 2014 року, точний час не встановлено, в м. Вознесенську, Миколаївської області, в лісосмузі біля річки Мертвовод, нарвав гілки та суцвіття рослини коноплі тим самим незаконно її придбав, яку приніс до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де в приміщені літньої кухні висушив її. Після чого, за допомогою пальців рук подрібнив її і тим самим незаконно виготовив наркотичний засіб канабіс, який незаконно зберігав за місцем свого мешкання для власного вживання без мети збуту до 23.05.2015 року.
23.05.2015 року в період з 07 години 30 хвилин по 08 годину 25 хвилин, працівниками міліції Вознесенського МВ УМВС в ході проведення обшуку домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , до Вознесенського МВ УМВС було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс загальною вагою в перерахунку на висушену речовину 56, 7 грама, який ОСОБА_5 незаконно придбав, виготовив та зберігав за місцем свого мешкання для власного вживання, без мети збуту.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 т підтвердив факт вчинення злочину при вищевикладених обставинах. Щиро кається.
Суд, в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім винних зізнання обвинуваченого ОСОБА_5 , його вина у вчиненні злочину підтверджується:
- висновком експерта № 908 від 26.05.2015 року, згідно якого надана на експертизу речовина є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, масою в перерахунку на висушену речовину 56,7 г.
- речовими доказами.
Судом встановлено, що на момент вчинення злочину обвинувачений мав судимість за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, засуджений 05.11.2013 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, зввільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки (а.п.107), тому дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 309 КК України, так як він вчинив незаконне виготовлення, придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, повторно.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття, визнання вини.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно зі ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, а також п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, враховує ступень тяжкості злочину, який є середньої тяжкості, обставини скоєного ним одного злочину, відсутність корисливого мотиву. Крім того, суд виходить з того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений не уникав, не перешкоджав судовому провадженню. Відповідно до війського квитка та довідки про чергове звільнення, був мобілізований з 04.06.2015 року в зону АТО, 18.02.2016 року отримав чергове звільнення з 19.02.2016 року по 04.03.2016 року та відразу з`явився до суду. (а.п.115-120) не уникав покарання за вчинений ним злочин, а також другорядну роль кари як мети покарання, його поведінку за період судового провадження, який вину визнав та щиро кається, вказав суду, що під час перебування в зоні АТО зробив відповідні висновки щодо своєї неправомірної поведінки.
Крім того при призначенні покарання, суд враховує, що предметом вчинення злочину є невелика кількість наркотичних засобів, відповідно до Таблиці № 1 невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 серпня 2000 року № 188 зі послідуючими змінами.
На час розгляду кримінального провадження, судом встановлено, що обвинувачений відповідно до ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.11.2015 року, яка набрала законної сили, звільнений від покарання. Тому, в силу п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України та п. 6 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» від 26.12.2003 року № 16, вважається таким, що немає судимості.
Крім того, при дослідженні особи обвинуваченого ОСОБА_5 , судом встановлено відповідно до характеристики дільничного інспектора від 28.05.2015 року, що останній за місцем проживання характеризується негативно, скарг від мешканців міста та сусідів до міліції на нього не надходило. На час розгляду кримінального провадження сторонами іншої характеристики не надано.
Також суд враховує, те що обвинувачений ОСОБА_5 на обліку у нарколога та психіатра не перебуває; розлучений, є особою молодого віку, має постійне місце проживання та реєстрації, проживає з мамою, яка є особою похилого віку.
Виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробування, відповідно до ст. 75 КК України. Таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів, відповідно до ст. 65 КК України.
Застосування ст. 75 КК України щодо обвинуваченого не суперечить ч. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами покарання" від 24.10.2003 року №7, в якій зазначено, що обмежень щодо повторного застосування статті 75 КК України стосовно особи, яка вчинила новий злочин після звільнення від призначеного покарання на підставі частини 1 ст. 78 КК України, закон не містить.
Разом з цим, керуючись ч. 1 ст. 76 КК України та ч. 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами покарання" від 24.10.2003 року №7, де вказано, що встановлення обов`язків щодо особи яка звільняється від покарання з випробуванням це право, а не обов`язок суду, а також беручи до уваги, що обвинувачений на даний час є мобілізованим в зону АТО (а.п. 115-120), суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 лише один обов`язок відповідно до п.2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, стягнути з обвинуваченого.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст. 369-376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді 3-х років позбавлення волі.
На підставі ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 від призначеного покарання звільнити, встановивши йому строк випробування 2 роки, зобов`язавши не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.
Судові витрати за проведення експертизи у сумі 307 грн.20 коп. стягнути із ОСОБА_5 на користь держави.
Речові докази, які зберігають в кімнаті речових доказів Вознесенського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області знищити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя: ОСОБА_7