АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/4971/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/2248/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.124 КК України
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - - ОСОБА_2 ,
суддів - - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року у відношенні ОСОБА_9 за ст.124 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харкова, громадянка України, з неповною середньою освітою, заміжня, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, тимчасово не працююча, раніше не судима, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України та їй призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі звільнена протягом іспитового строку - 2 (двох) років, якщо вона не скоїть нового злочину та виконає покладені на неї судом обов`язки.
На підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України, ОСОБА_9 зобов`язана протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляючи кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця мешкання, навчання, роботи.
Як встановив суд, ОСОБА_9 , 30 травня 2016 року, приблизно о 23 год. 20 хв., перебувала в приміщенні кухні квартири за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Саме в той час між ОСОБА_9 та її чоловіком, ОСОБА_10 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, виник конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого останній наніс їй два удари кулаком по обличчю, а потім правою рукою схопив її за шию та став душити.

В результаті фізичного насилля ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців у ділянці підборіддя та шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджено висновками судово-медичного експерта № 3244-ая/16 від 31.05.2016 та №3297-ая/16 від 10.06.2016 року.

При цьому ОСОБА_9 , у відповідь на протиправні дії свого чоловіка, відчуваючи небезпеку за своє життя та здоров`я, перебуваючи в стані, викликаному захистом охоронюваних правом інтересів від суспільно небезпечних посягань з боку ОСОБА_10 , з метою припинення його протиправних дій та захисту від нападника, вирішила заподіяти останньому колото-різане поранення в область тулубу.

Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність свого діяння, спрямованого на спричинення колото-різаного поранення ОСОБА_10 , вирішила використати в якості знаряддя злочину кухонний ніж, який знаходився на столі, та, взявши ніж в праву руку, нанесла ріжучою його частиною удар у ліву ділянку грудної клітини потерпілого. Після отриманого удару ОСОБА_10 припинив фізичне насилля у відношенні дружини та вийшов з приміщення квартири до під`їзду будинку, де впав на підлогу.

У свою чергу ОСОБА_9 припинила протиправні умисні дії та звернулася до медичних працівників швидкої допомоги, які знаходилися за викликом у сусідній кімнаті квартири з її рідною сестрою - ОСОБА_11 , щоб ті надали первинну допомогу ОСОБА_10 . В подальшому, після наданої кваліфікованої медичної допомоги, ОСОБА_10 було госпіталізовано до ГУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії АМН України».

В результаті протиправного діяння ОСОБА_9 спричинила ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч у середньо- боковому відділі із ушкодженням, по ходу раньового каналу, навколосерцевої сумки, стінки лівого шлуночка серця та міжшлункової перегородки, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, що підтверджено висновком судово-медичного експерта № 716-А/16 від 09.06.2016 року.

Таким чином ОСОБА_9 , виконала всі дії, які вважала за необхідне, для заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 у разі перевищення меж необхідної оборони, у зв`язку із захистом охоронюваних правом інтересів від суспільно небезпечних посягань з боку потерпілого.

Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду, заступник прокурора Харківської області ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.07.2016 року скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ст.124 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що відповідно до вимог ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Враховуючи, що ОСОБА_9 має на утриманні двох малолітніх дітей до неї не можна застосовувати покарання у вигляді обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; з`ясувавши думку обвинуваченої, яка не заперечувала проти її задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченої кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Сама ОСОБА_9 фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції не заперечує, щиро розкаюється у скоєному, вважає, що суд об`єктивно розглянув справу та врахував обставини які пом`якшують покарання.
Разом з цим апеляційним судом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції порушив вимоги ч.3 ст.61 КК України згідно якої покарання у вигляді обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_9 має на утриманні двох малолітніх дітей, доньку, 2007 року народження, та сина, 2011 року народження, але помилково призначив їй за ст.124 КК України покарання у виді обмеження волі, в зв`язку з чим апеляційна скарга заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 є обґрунтованою.

Таким чином суд першої інстанції не дотримався вимог ст.65 КК України і необґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання яке до неї не може бути застосовано.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Оскільки вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року ОСОБА_9 було звільнено від відбування покарання з випробуванням , а апеляційна скарга містить обґрунтовані вимоги щодо застосування до ОСОБА_9 хоча і більш м`якого покарання, але звільнення від відбування якого з випробуванням ст.75 КК України не передбачає, колегія суддів вважає що в цій частині становище обвинуваченої погіршується і тому слід ухвалити новий вирок.

Згідно ч.1 ст.420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для ухвалення апеляційним судом свого вироку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд має суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого чи менш суворого покарання, враховувати наявність на утриманні неповнолітніх дітей. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Вивченням даних про особу обвинуваченої встановлено, що вона раніше не судима, заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей, доньку, 2007 року народження, та сина, 2011 року народження, має реєстрацію та постійне місце мешкання в м. Харкові, за місцем мекання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд визнає щире каяття та суттєву допомогу при судовому розгляді справи, як зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Призначаючи покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, вищевказані дані про особу ОСОБА_9 , яка має на утриманні двох малолітніх дітей, наведені вище обставини, які пом`якшують покарання , і вважає необхідним та достатнім для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів призначити покарання у виді громадських робіт.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року у відношенні ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_9 покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України у виді 200 годин громадських робіт.

В іншій частині вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді -