АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/427/16-к Номер провадження 11-кп/786/407/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК - Т.З.
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарями з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченоїОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , який брав участь у даному кримінальному провадженні, на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 29 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кіровоград, зареєстрована в АДРЕСА_1 , мешканка АДРЕСА_2 , громадянка України, з середньою освітою, непрацююча, розлучена, має на утриманні неповнолітню дитину, судима:
24 листопада 2014 року Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.1 ст. 185, ст.75 КК України на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

19 січня 2015 року цим же судом за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.75 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

26 листопада 2015 року Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.2 ст.185, ст.69, ч.1 ст.71, ст.75 КК України на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та сплатою штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.,

визнана винуватою та засуджена за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 цього Кодексу на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 26 листопада 2015 року та остаточно засуджена 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

Відповідно до ст.79 КК України ОСОБА_8 звільнена від відбування покарання з випробуванням до досягнення її донькою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , семирічного віку з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнана винуватою в тому, що 18 грудня 2015 року близько 15 год. 15 хв., перебуваючи біля магазину «Бордо» за адресою м. Кременчук Полтавської області, проспект 50 років Жовтня, буд.74, повторно, відкрито, заволоділа золотою сережкою вартістю 1358 грн., зірвавши її з вуха потерпілої ОСОБА_11 .

Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати судове рішення в зв`язку з безпідставним застосуванням ст.69 та ст.79 КК України та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.186, ст.71 цього Кодексу на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. При цьому зазначає, що обвинувачена раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, вчинила злочин в період іспитового строку, а тому вважає помилковим як застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, так і звільнення обвинуваченої від його відбування з випробуванням.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання апеляційної скарги, обвинувачену, яка не погодилася з доводами прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація її дій за ч.2 ст.186 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Згідно з ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження і ніким не оспорююється та обставина, що ОСОБА_8 оскаржуваним вироком засуджена за вчинення злочину в період іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком суду.

Приписами ч.3 ст.78 КК України встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст.71 КК України, я кщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
При цьому частиною четвертою цієї статті визначено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, як того вимагають приписи п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Оскаржуваним вироком суд призначив ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, з застосуванням ст.69 цього Кодексу, покарання у виді 3 років позбавлення волі та визначив остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України 3 роки 3 місяці позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.
Проте, не зважаючи, що обвинувачена вчинила інкримінований злочин в період іспитового строку, всупереч наведеним вимогам закону, суд звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням до досягнення її донькою ОСОБА_10 семирічного віку, що в даному випадку є неприпустимим.
Тому, вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченої від відбування покарання.

Доводи прокурора про безпідставне застосування судом приписів ст.69 КК України є непереконливими.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Приписами ч.1 ст.69 КК України та п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» встановлено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Як встановив місцевий суд, обвинувачена визнала вину, активно сприяла розкриттю злочину, розкаялася у вчиненому, повністю відшкодувала шкоду та має на утриманні неповнолітню доньку. Ці пом`якшуючі покарання обставини суд обґрунтовано визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину. Враховуючи дані про особу обвинуваченої, яка є молодою людиною, сама виховує дитину, посередньо характеризується, з огляду на думку потерпілої, яка просила суворо не карати, суд дійшов правильного висновку про можливість призначення основного покарання за ч.2 ст.186 КК України нижче від найнижчої межі, визначеної законом та належним чином мотивував таке рішення.

Обираючи міру покарання, враховуючи вимоги ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, наведені обставини, що пом`якшують покарання, з огляду на те, що обвинувачена вчинила умисний злочин проти власності в період іспитового строку, не працює, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі, задовольнивши частково апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.409 та ст.420 КПК України, колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 29 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, з застосуванням ст.69 цього Кодексу, до покарання, обраного судом, тобто на 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання,
призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 26 листопада 2015 року у виді 3 місяців позбавлення волі і остаточно визначити ОСОБА_8 3 (три) роки 3 місяці позбавлення волі.

Початок строку покарання рахувати з 10 листопада 2016 року.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії вироку.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4