Справа № 541/1373/16-к
Провадження № 1-кс/541/266/2016
У Х В А Л А
13 червня 2016 року. Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі : слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді скаргу адвоката на постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання,-

в с т а н о в и в :
Адвокат ОСОБА_3 звернувся в суд зі скаргою на постанову прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про відмову у задоволені його клопотання від 24 травня 2016 року, оскаржуючи цю постанову на підставі пунктів 1 та 7 ч. 1 ст. 303 КПК України в межах здійснення кримінального провадження за № 0000134, подавши її в інтересах потерпілої ОСОБА_5 ..

Подану скаргу заявник підтримав при її розгляді слідчим суддею, пояснивши, що його клопотання прокурором відхилено безпідставно, оскільки в кримінальному провадження мається достатньо доказів для оголошення підозри конкретній особі. При з`ясуванні слідчим суддею, в чому конкретно полягає бездіяльність прокурора в аспекті його посилання на п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України заявник чіткої відповіді не дав. На думку заявника, оголошення підозри і є тією слідчою дією, в задоволенні якої йому відмовлено оскаржуваною постановою прокурора, що він і оскаржує на основі п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Суб`єкт оскарження прокурор Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 подану скаргу не визнав, просив відмовити у її задоволенні з тих підстав, що на даний час органи досудового розслідування не мають у своєму розпорядженні достатніх доказів для оголошення підозри будь яким особам в межах кримінального провадження, що здійснюється. Натомість, сама потерпіла до цього часу так і не надала акту ревізії, який би підтверджував факт наявності недостачі, а відтак і заподіяння їй майнової шкоди.

Заслухавши пояснення заявника і прокурора, дослідивши письмові докази, оглянувши копії окремих документів, долучених до скарги, слід прийти до висновку про те, що у задоволенні поданої скарги слід відмовити зі слідуючих обгрунтувань.

24.05.2016 року заявник адвокат ОСОБА_3 , діючи на підставі відповідних повноважень в інтересах потерпілої ОСОБА_5 / а.п. 3, 4 /, звернувся з відповідним клопотанням до процесуального керівника в конкретному кримінальному провадженні, в якому просив прокурора вжити заходів до оголошення підозри конкретній особі та обрання відносно неї запобіжного заходу, тим самим, забезпечивши дієвих заходів до дотримання розумних строків досудового розслідування. Постановою прокурора від 27 травня 2016 року у задоволенні такого клопотання відмовлено / а.п. 13 14 /.

Як вбачається з дати винесення прокурором оскаржуваної постанови, відповідне процесуальне рішення ним прийнято в строк, визначений ст. 220 КПК України. В чому полягає нездійснення прокурором інших процесуальних дій, які він зобов`язаний за законом вчинити у визначений КПК України строк, в скарзі, яка розглядається слідчим суддею, не наведено.

Повідомлення особі про підозру та обрання запобіжного заходу є процесуальними рішеннями слідчого чи прокурора та не відноситься до слідчих (розшукових дій), зважаючи на перелік таких, передбачених Главами, 20, 21 КПК України. З цих підстав посилання заявника на пункт 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, як на правову підставу для оскарження рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій, не заслуговує на увагу.

Крім того, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ст. 38 ч. 2 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Частинами 1 та 5 ст. 40 КПК України імперативно визначено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до ст. 94 ч. 1 КПК України слідчий, прокурор за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Системний аналіз вищезазначених норм кримінального процесуального Закону дають підстави дійти до висновку про те, що повідомлення про підозру, застосування або не застосування запобіжного заходу, як способу забезпечення кримінального провадження, є виключним правом саме слідчого або прокурора, а відтак слідчий суддя не вправі зобов`язувати їх до прийняття таких процесуальних рішень.

Відповідно до частини 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Оскільки чинним КПК України до повноважень слідчого судді не віднесено питання про покладення на прокурора обов`язків вжиття дієвих заходів, спрямованих на дотримання розумних строків, а саме поняття «дієвих заходів» не є конкретним, відповідне зобов`язання на прокурора покладене бути не може.

З цих підстав слід прийти до переконання про те, що оскаржувана постанова прокурора відповідає вимогам закону, винесена повноважною особою та у строк, визначений КПК України, з огляду на що підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 2, 9, ст. 38 ч. 2, ст. 40 ч. ч. 1, 5 ст. 94 ч. 1, ст. ст. 306, 307, 371, 372 КПК України, суд , -

у х в а л и в :

1. У задоволенні скарги представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 від 08 червня 2016 року про скасування постанови прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 27 травня 2016 року та у покладенні зобов`язання прийняти процесуальне рішення про повідомлення про підозру ОСОБА_7 відмовити.

2. Копію цієї ухвали для відому вручити заявнику та прокурору, а також направити потерпілій.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Миргородського
міськрайонного суду ОСОБА_1