У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,
провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203-1 КК України, -

сторони провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В :
Вказаний обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 надійшов до Святошинського районного суду м. Києва 01 вересня 2014 року.

Прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі даного обвинувального акту, вважаючи, що по справі дотримані вимоги, передбачені ст. ст. 32, 291 КПК України.

Захисник, якого підтримав обвинувачений, підтримали думку прокурора.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши долучені до обвинувального акту додатки, суд вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, містити дані про місце проживання обвинуваченого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.

Натомість вказані вимоги закону виконані не були.

Так, дані про місце проживання ОСОБА_8 в обвинувальному акті обмежені вказівкою на номер будинку ( АДРЕСА_1 не існує. Якщо ж йдеться про АДРЕСА_2 , то не вказано номер квартири, в якій проживає обвинувачений у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 за цією адресою.

Що ж стосується викладу фактичних обставин, то дійсно за встановленими законом правилами їх викладає прокурор так і на стільки повно, як вважає встановленими. Натомість, обвинувальний акт є важливим процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування і остаточно формулюється обвинувачення, а тому до його оформлення належить ставитися з винятковою відповідальністю, оскільки наспіх, непослідовно, неохайно написаний обвинувальний акт може викликати сумніви в законності, обґрунтованості та конкретності обвинувачення. Тому обвинувальний акт має бути викладений офіційно-діловою мовою, юридично грамотно, з коротким, точним та ясним описом обставин справи з тим, щоб сформульоване обвинувачення було зрозумілим. Проте у даному випадку прокурор не дотримався цих правил.
Так, абз. 1 Розділу «Фактичні обставини», в якому наводиться узагальнений опис обставин злочину, складається з логічно непов`язаних між собою частин тексту, формально за допомогою знаків пунктуації об`єднаних в одне беззмістовне але надзвичайно велике за кількістю знаків речення.

З огляду на зміст акту, прокурор самостійно (шляхом аналізу дилерських цін) і на власний розсуд визначив розмір збитків, які виконують роль кваліфікуючої ознаки, що є неприпустимим.

Більш того, наспіх викладені в обвинувальному акті фактичні обставини злочину не дозволяють суду вирішити питання про підсудність даного провадження, адже всі конкретні місця, на які є посилання в акті, крім невстановлених досудовим розслідуванням, не мають жодного відношення до Святошинського району міста Києва (вул. Закревського (якщо вважати вул. Миколи Закревського, місце реєстрації СЕВЕРИНА як ФОП, вул. Здолбунівська, вул. Січових Стрільців).

Що стосується сформульованого обвинувачення, то воно, крім того, що дублює вказані недоліки, відсутнє за визначенням, оскільки не містить посилання на те, яку саме правову норму (частину норми) було порушено СЕВЕРИНОМ в контексті його звинувачення у незаконному зберіганні та реалізації дисків…, а це є ключовим для притягнення особи за ст. 203-1 КК України, яка містить бланкетну за своєю структурною будовою правову норму.

Крім того, в обвинувальному акті жодним чином не розкривається, в чому все ж таки полягає порушення з боку СЕВЕРИНА вимог ст. 3 Закону України «Про розповсюдження примірників аудіовізуальних творів, фонограм…», в чому полягає його прямий умисел, корисливий мотив і яких саме його дій, хоча на такі ознаки є посилання в акті. Автором обвинувального акта без пояснень, посилань та уточнень вводиться поняття занадто загальне поняття «контрафактні диски для лазерних систем зчитування», але в чому саме полягають ознаки контрафактності не розкрито.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню час, місце спосіб, мотив, мета та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. В порушення цих положень закону у даному випадку пред`явлено неконкретне обвинувачення. Замість справжнього викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення прокурор в обох цих розділах обвинувального акта обмежився цитуванням висновку дослідження Всеукраїнського агентства авторських прав стор. 2-6, 7-10.

Крім наведеного вище, з акту не зрозуміло, як СЕВЕРИН міг реалізувати свій злочинний умисел 17 лютого 2011 року в порушення вимог Закону України № 5460-VI від 16 жовтня 2012 року, однак саме про це йдеться на стор. 1 обвинувального акта. Більш того, Законом України № 5460-VI від 16 жовтня 2012 року внесені зміни до ст. 2, а не ст. 3 Закону України «Про розповсюдження примірників аудіовізуальних творів, фонограм…» і це не єдині зміни.

Також, в акті зазначено, що за результатами обшуку було виявлено і вилучено 110 дисків для лазерних систем зчитування, позначених торгівельним знаком, але відомості про конкретний формат програмного забезпечення на них, про наявність (відсутність) маркування відповідними контрольними марками відсутні. Натомість у згаданому вище дослідженні Всеукраїнського агентства авторських прав наводяться дані за форматом програмного забезпечення та кількісними параметрами щодо більше ніж 240 дисків, але не зрозуміло, як це пов`язано з вилученими 110 дисками СЕВЕРИНА.

Наведена неповнота, як окремо, так і у своїй сукупності, є істотною, оскільки виключає можливість визначення меж пред`явленого обвинувачення, яке за змістом ст. 20 КПК України має бути конкретним і зрозумілим, адже СЕВЕРИН повинен чітко розуміти, від якого конкретно обвинувачення він має право захищатися в суді.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даній справі суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті, невідповідність цього документу вимогам щодо його змісту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України даний обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення виявлених недоліків, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203-1 КК України, разом з додатками, - повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_9 внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд міста Києва до Апеляційного суду міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ ОСОБА_10