АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/873/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтував його тим, що в матеріалах, доданих до клопотання, відсутні докази які б свідчили про те, що ОСОБА_8 переховувався від органів досудового розслідування, докази надсилання останньому повідомлень у кримінальному провадженні, а також відсутні докази отримання та вручення підозри у спосіб, передбачений Главою 11 КПК України та ст.ст. 276-278 КПК України, крім того, на думку слідчого судді, слідчий не довів можливості ОСОБА_8 незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції прокурором була подана апеляційна скарга, в якій він вважає ухвалу слідчого судді незаконною, просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 02.03.2016 р. та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, прокурор зазначає про те, що слідчим суддею, під час розгляду клопотання слідчого, в повній мірі не були досліджені надані стороною обвинувачення докази, які свідчать про те, що ОСОБА_8 переховувався від органів досудового розслідування, оскільки не з`являвся на виклики слідчого, що підтверджується врученими 01.02.2016 р. повістками про необхідність явки до Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві його матері ОСОБА_10 та допитами свідків.

Також апелянт вказує на безпідставне твердження слідчого судді про не повідомлення ОСОБА_8 про підозру, з огляду на те, що 29.01.2016 р. на адресу ОСОБА_8 заказним листом було направлено повідомлення про підозру, а ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 01.03.2016 р. підтверджено процесуальний статус ОСОБА_8 в якості підозрюваного та надано дозвіл на його затримання.

Крім того, прокурор звертає увагу суду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, а також на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та можливість підозрюваного незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки йому відоме місце мешкання останніх, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, доводи захисника підозрюваного та самого підозрюваного, які вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого відділу Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006742 від 09.07.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_8 підозрюється в умисному заподіянні ОСОБА_11 , 1958 р.н., тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

29.01.2016 р. було складено повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке у відповідності до ч. 1 ст. 278 КПК України було направлено останньому за місцем реєстрації та проживання.
01.03.2016 р. ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва було задоволено клопотання слічого та надано дозвіл на затримання ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

01.03.2016 р. слідчий управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 , звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри останнього у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а також на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те. що ОСОБА_8 переховується від органів досудового розслідування, не з`являється на виклик слідчого, що підтверджується врученими повістками про необхідність явки до Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві, та можливості підозрюваного незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному правопорушенні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

02.03.2016 р. ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується та вважає, що воно підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити,сховати або створити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції не дотримані.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею було встановлено, що 29.01.2016 р. ОСОБА_8 був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що також відображено в ухвалі слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 01.03.2016 р. під час вирішення питання про надання дозволу на затримання ОСОБА_8 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу та було встановлено що останній на даний час перебуває в статусі підозрюваного в даному кримінальному провадженні.

Колегією суддів, під час розгулу апеляційної скарги прокурора, також було встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що підтверджується зібраними у провадженні доказами.

Крім того, сам ОСОБА_8 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції підтвердив, що на даний час він перебуває у статусі підозрюваного та частково визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, з даною позицією ОСОБА_8 також погодився і його захисник.

Відповідно до Рішень європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Підставами взяття під варту виступають, спочатку докази, що викривають особу у вчиненні злочину, достатні для пред`явлення звинувачення (у виняткових випадках запобіжний захід може бути застосований при недостатності доказів для пред`явлення звинувачення, але вказують на причетність особи до вчиненого злочину).

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного з вчиненим злочином підтверджується наявними у провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_8 до умисного заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, є обґрунтованим, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до статті 178 КПК України, колегія суддів також враховує наявність вагомих доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, можливість призначення покарання за ч. 1 ст. 121 КК України до восьми років позбавлення волі, характеризуючі дані про особу підозрюваного, в їх сукупності.

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод суду належало з`ясувати чи тримання ОСОБА_8 під вартою до судового розгляду справи є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу..

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, який не одружений, не працює, що свідчить про відсутність постійного джерела постійного доходів, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні можливості настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, враховуючи те, що прокурором в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не було в повній мірі доведено про неможливість запобігання вказаним ризикам, шляхом застосування більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважає за доцільніше обмежитися застосуванням щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово, в межах строку досудового розслідування, який на переконання колегії суддів в повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи, щодо порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Визначити строк дії ухвали до 29 березня 2016 року.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, суду чи іншого органу державної влади із встановленою періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- здати на зберігання слідчому свій закордонний паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України та в`їзду в Україну;
- утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні.
Зобов`язати ОСОБА_8 протягом дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з`являтися за кожною вимогою слідчого, суду, чи іншого органу державної влади.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу апеляційного суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_8 , для виконання.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

__________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4