Ухвала
іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004376, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Находка, РФ, який проживає
за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості, просить їх змінити, пом`якшити призначене покарання до 15 років позбавлення волі. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні покарання не взяв до уваги даних про особу засудженого та усіх пом`якшуючих обставин, зокрема того, що його підзахисний щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, в повному обсязі визнав матеріальну та моральну шкоду.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України покарання, призначене вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року, поглинуте покаранням у виді довічного позбавлення волі, та ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 06 червня 2014 року в будинку АДРЕСА_2 , маючи неприязні стосунки із своєю колишньою дружиною ОСОБА_10 з приводу розподілу спільного майна та бажаючи уникнути кримінальної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, реалізуючи злочинний умисел, направлений на умисне вбивство колишньої дружини та її сина ОСОБА_11 , наніс останньому удари ножем по тулубу, заподіявши йому тяжких тілесних ушкоджень у вигляді двох проникаючих сліпих колото-різаних поранень грудної клітини, трьох проникаючих сліпих колото-різаних поранень живота, від яких останній помер.

Продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, усвідомлюючи їх суспільно небезпечний характер, передбачаючи та бажаючи настання наслідків у виді смерті, ОСОБА_5 наніс ОСОБА_10 ножем удари в шию, обличчя та грудну клітину, заподіявши їй тяжких тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаного сліпого непроникаючого поранення шиї, двох проникаючих сліпих колото-різаних поранень грудної клітини, від яких остання померла.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисників на підтримання скарги, пояснення представника потерпілого та прокурора, які заперечили проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України в касаційному порядку захисником не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки у вигляді загибелі двох людей, дані про особу засудженого, зокрема, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти особи, його ставлення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі, дотримався вимог статей 50, 65 67 КК України.
Призначене засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами засудженого та захисника, ретельно перевірив зазначені в них доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, вказавши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3