№ 336/4182/16 к
Пр. 1 кп/336/341 /16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И .
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України , студента Бердянського державного університету , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого
У скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України , суд
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за таких обставин.
У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 р. № 303/2014 « Про часткову мобілізацію в Україні" оголошено проведення часткової мобілізації.
На виконання зазначеного Указу , 09. квітня 2014 р. , ОСОБА_6 , був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .
18 серпня 2014р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України , солдата ОСОБА_6 , призначено на посаду водія 1 відділення взводу оперативного призначення роти оперативного призначення / на бронеавтомобілях/ 1 батальйону оперативного призначення.
В цей де день ОСОБА_6 зараховано до списків особливого чкладу зазначеної частині та постановлено на всіі види забезпечення.
03 січня 2015 р. під час перевірки наявності особливого складу було виявлено відсутність у розташуванні військової частини НОМЕР_1 НГУ , яка дислокувалась за адресою АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_6 .
Діючи на порушення статутних вимог, солдат ОСОБА_6 ,, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої діянь , передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажання їх настання , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби , 03 січня 2015 р. самовільно , без поважних причин залишив розташування військової частини НОМЕР_1 НГУ , яка дислокувалась за адресою АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував , час проводив на власний розсуд , не приймаючи мір для повернення до місця несення служби та про своє місцезнаходження від проходження служби до 25 березня 2016 р.
ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України , діючи умисно, в умовах особливого періоду , всупереч інтересам військової служби в порушення вимог с. 3-6 , 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України , ст 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України , 03 січня 2015 р. без поважних причин самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 НГУ , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , ухиляючись від військової служби до 25 березня 2016 р., тривалістю понад один місяць .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні незаконних дій проти встановленого порядку несення військової служби за вказаних в обвинуваченні обставин і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.
У вчиненні злочину щиро розкаявся, .заявив, що повністю усвідомив протиправність своїх дій, покинув розташування військовій частини у зв`язку тем, що здавав сесію в університеті, потім не повернувся до служби, бо продовжував навчання в університеті.
В силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази відносно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, зі згоди учасників кримінального провадження при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися.
Суд погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільного залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад місяць. .
При призначенні покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
У вчиненому злочині обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, суспільно-небезпечних наслідків від його дій не настало.
Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 і не вбачає обставин, що обтяжують його покарання.
З урахуванням згаданих обставин, а також даних про особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, є студентом державного університету ,суд вбачає всі підстави для призначення йому самого м`якого виду покарання в межах санкції частини статті звинувачення у вигляді звільнення від відбування покарання з випробуванням , на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Відомостей про речові докази суду не надано.
Процесуальних витрат в провадженні немає.
У відсутність клопотань учасників кримінального провадження про обрання запобіжного заходу суд не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу, який відносно обвинуваченого в цьому провадженні не застосовувався, до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст. ст. 373, 374, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 Анд визнати винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ст. 407 ч. 3 КК України, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.
У порядку ст 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.
У порядку ст. 76 КК України покласти на засудженого обов`язки не виїжджати на межі України на постійне проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили не застосовувати.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1 .