Дата документу Справа № 310/3045/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/3045/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1257/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 вересня 2016 року місто Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження № 0001494 від 11 квітня 2016 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця у м. Донецька, громадянина України, невійськовозобов`язаного, маючого середню спеціальну освіту, осіб на утриманні не маючого, офіційно не працевлаштованого, в зареєстрованому шлюбі не перебуваючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 4 березня 1999 р. Петровським районним судом м. Донецька за ч. 2 ст. 142, ст. 17 ч. 2 ст. 215-2, ст. 42 КК України до позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна. Звільненого 11 серпня 2001 р. на підставі ст. 6 Указу від 05.07.2001р. «Про амністію» на невідбутий строк 2 роки 4 місяці 3 дні;

2) 22 березня 2002 р. Петровським районним судом м. Донецька за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. Звільненого 29 квітня 2006 р. по відбуттю строку покарання;

3) 4 травня 2007 р. Петровським районним судом м. Донецька за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією майна. Звільненого 14 листопада 2011 р. на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 5 місяців 27 днів;

4) 8 травня 2012 р. Петровським районним судом м. Донецька за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 8 місяців;

5) 14 липня 2015 р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту строком на 3 місяці. Звільнений 25 листопада 2015 р. по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції за місцем мешкання; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію за місцем мешкання про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції за місцем мешкання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у виді особистого зобов`язання.

Вирішено долю речового доказу у відповідності до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за наступних обставин.

31 березня 2016 року, приблизно о 7 годині, знаходячись з дозволу власника у приміщенні кухонної кімнати в житловому будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з полки шафи таємно, повторно викрав електричну м`ясорубку «Zelmer 886», вартістю 2000 грн., яка належить ОСОБА_9 .

Після цього, ОСОБА_7 з викраденим майном залишив місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 2000 грн.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини і кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, просить вирок суду у частині призначеного покарання скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, в іншій частині вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вирок суду в частині мотивування призначеного ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України, оскільки як рішення суду про призначення покарання так і про звільнення від його відбування окремо у вироку не вмотивовані. При призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував пом`якшуючу обставину активне сприяння розкриттю золочу, та обтяжуючу рецидив злочину. Також суд врахував, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, працює неофіційно, проживає у цивільному шлюбі, не притягався до адміністративної відповідальності. Також суд зазначив, що призначаючи покарання у вигляді позбавлення волі, він враховує, що обвинувачений раніше засуджувався до покарань у вигляді позбавлення волі, за останньою судимістю відбув покарання у вигляді арешту та через нетривалий час після звільнення знов скоїв умисний злочин, у зв`язку із чим інші види покарання, передбачені санкцією ч. 2 ст. 185 КК України призначити неможливо. Прокурор вважає, що з огляду на вказані висновки, суд, застосувавши ст. 75 КК України допустив протиріччя між мотивувальною та резолютивною частинами вироку, оскільки належного мотивування можливості звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не навів. Також прокурор вважає, що застосування до покарання, призначеного ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України поставить під загрозу суспільство, оскільки як вбачається з його життєвого шляху, він неодноразово звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, та знов вчиняв злочини, що як вважає прокурор, свідчить про його стійку антисоціальну направленість та підвищену суспільну небезпеку.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, але просив призначити інше не таке сурове покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового вироку апеляційного суду з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю та розкаявся у вчиненому, у зв`язку з чим, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорювались.

Розгляд справи в суді першої інстанції за обвинуваченням ОСОБА_7 був проведений відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Виконання судом цих вимог відображено в технічному засобі фіксування кримінального провадження.

Діям обвинуваченого дана правильна юридична оцінка. Рішення суду в частині доведеності вини та кваліфікації заподіяного в апеляції не оспорюється.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції зазначив, що враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, конкретні обставини справи, відношення обвинуваченого до вчиненого, повне відшкодування потерпілому майнової шкоди.

Також суд врахував особу обвинуваченого, який раніше судимий за скоєння умисних корисливих злочинів та скоїв новий умисний злочин середньої тяжкості, проживає у цивільному шлюбі та має місце мешкання, неофіційно працює, на обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Враховуючи наведені обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину, дані про його особу, а також прийнявши до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності і йому призначались покарання у вигляді позбавлення волі та арешту, але незважаючи на це, через нетривалий час після відбуття покарання він знов вчинив умисний корисливий злочин, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі та звільнення його від відбуття вказаного покарання.

Судова колегія вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що такі висновки суду про можливість звільненого обвинуваченого від відбування покарання, є суперечливими, оскільки дані про особу ОСОБА_7 свідчать про те, що на час вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, він був п`ять разів судимий за вчинення корисливих, в тому числі і тяжких злочинів, відбував покарання у місцях позбавлення волі, будучи звільнений 25 листопада 2015 року з місць позбавлення волі, через нетривалий час 13 березня 2016 року вчинив новий корисливий злочин.

Наведені дані про особу обвинуваченого, як вважає судова колегія, не дають підстав для висновків про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

У порушення вимог ч. 3 ст. 374 КПК України суд першої інстанції, приймаючи в резолютивній частині вироку рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням, жодних мотивів для прийняття такого рішення у відповідності до ст. 75 КК України в мотивувальній частині вироку не навів.

З огляду на наведені порушення вимог процесуального закону судова колегія приходить до висновку, рішення суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання прийнято без дотримання вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, а також не відповідає вимогам ст. 75 КК України, а тому підлягає скасуванню.

Розглядаючи доводи прокурора щодо виду та розміру покарання, яке буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, судова колегія приходить до наступних висновків.

ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, але належних висновків для себе не зробив і вчинив новий середньої тяжкості корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та можливість вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів лише в умовах його ізоляції від суспільства.

Разом судова колегія не погоджується доводами прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 найбільш суворого виду покарання, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі і вважає, що в цієї частині апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, під час досудового розслідування прийняв дійові заходи для добровільного відшкодування завданої шкоди, судова колегія вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого призначення покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 3 місяці.

В іншій частині вирок суду слід залишити без зміни.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у вигляді арешту на строк 3 (три) місяці.

Початок строку відбуття ОСОБА_7 покарання рахувати з часу його фактичного затримання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4