Справа № 368/672/16-к
Провадження № 1-в/368/181/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Кагарлицький районний суд Київської області
В складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
інших учасників провадження:
представника ВК : ОСОБА_4
засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлик:
- подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Лукашівка Красноградського району Харківської області, громадянину України, жителю до засудження: АДРЕСА_1 , до засудження працював слюсарем ПП «Вазарі», освіта середня спеціальна, засудженого 21 серпня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки;
- клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, а саме, на виправні роботи, суд, -
В С Т А Н О В И В :
28.04.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Лукашівка Красноградського району Харківської області, громадянину України, жителю до засудження: АДРЕСА_1 , до засудження працював слюсарем ПП «Вазарі», освіта середня спеціальна, засудженого 21 серпня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
В матеріалах подання також міститься письмове клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому призначеного основного покарання на більш м`яке покарання у виді виправних робіт.
28.04.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 .
Слухання справи було призначено на 17.05.2016 року, окрім того, Кагарлицьким районним судом на підставі ст.. 336 КПК України винесено ухвалу про проведення судового засідання з засудженим ОСОБА_5 , який відбуває покарання в Кагарлицькій ВК 115, в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні, яке відбулося 17.05.2016 року, засуджений ОСОБА_5 подання ВК 115 щодо заміни йому основного покарання на більш м`яке підтримав, що стосується свого клопотання про заміну йому основного покарання з позбавлення волі на такий вид більш м`якого покарання, як виправні роботи, то вирішення даного питання поклав на розсуд суду, проте, не заперечував у випадку позитивного рішення суду щодо можливості призначення більш м`якого покарання, призначити йому більш м`яке покарання у виді обмеження волі.
В обґрунтування своєї позиції засуджений ОСОБА_5 пояснив, що за час відбування покарання він належним чином відносився до праці, дотримувався умов відбування покарання, за що неодноразово заохочувався керівництвом установи у вигляді подяк, мав одне стягнення, але його вважає таким, яке не є суттєвим.

При звільненні з місць позбавлення волі він має намір влаштуватися на роботу в ПП «Вазарі» на посаду слюсаря, для того, щоб відшкодовувати потерпілій стороні шкоду, заподіяну злочином.

В судовому засіданні, яке відбулося 17.05.2016 року, представник ВК 115 ОСОБА_4 клопотання ВК 115 про заміну засудженому ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, - підтримала, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині подання.

Що стосується вирішення клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому основного покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи, - поклала на розсуд суду.

В судовому засіданні, яке відбулося 17.05.2016 року, представник трудового колективу ОСОБА_7 клопотання ВК 115 про заміну засудженому ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, - підтримав, також підтримав клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді виправних робіт.

ОСОБА_7 гарантував, що в разі можливого звільнення засудженого ОСОБА_5 з місць позбавлення волі, він буде працевлаштований в ПП «Вазарі» на посаду слюсаря із мінімальною заробітною платою.

Що стосується особи ОСОБА_5 , то він його знає досить давно, знає його як грамотного, кваліфікованого спеціаліста, добросовісну, працелюбну людину.

В судовому засіданні прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 клопотання ВК 115 про заміну засудженому ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, - підтримав, що ж стосується клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього такого покарання, як виправні роботи, - заперечував, так як вважає, що станом на час вирішення клопотання засудженим ОСОБА_5 не відшкодовано шкоду потерпілій стороні взагалі, що не може свідчити про той факт, що ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому злочині.

Окрім того, зазначив, що покарання у виді виправних робіт не співрозмірне тяжким наслідкам, - смерті двох осіб.

В судове засідання, яке відбулося 17.05.2016 року, представник спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації Київської області ОСОБА_8 не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_5 , та відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому невідбутої частини основного покарання більш м`яким, а саме, на виправні роботи, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено, що:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Лукашівка Красноградського району Харківської області, громадянин України, житель до засудження: АДРЕСА_1 , до засудження працював слюсарем ПП «Вазарі», освіта середня спеціальна, засуджений 21 серпня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки;
Початок строку покарання: «12» грудня 2013 року;
Кінець строку покарання: «12» грудня 2020 року;
1/3 строку покарання: «12» квітня 2016 року.
Станом на 17.05.2016 року невідбута частина покарання становить 4 роки 209 днів.
В Кагарлицьку виправну колонію Київської області (115) прибув із Дніпропетровського СІЗО, де утримувався з 13.12.2013 року, за час перебування в даній установі дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.
По прибуттю в ВК 115 «05» лютого 2014 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи.
До праці відноситься добре, завдану роботу виконує добросовісно.
За час відбуття покарання характеризується позитивно, заходи виховної спрямованості відвідує регулярно, реагує на них правильно.
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі чотири рази заохочувався керівництвом установи за добросовісне відношення до праці та зразкову поведінку, мав одне дисциплінарне стягнення, яке зняте в установленому законом порядку.
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі має слідуючі
заохочення:
1. 03.07.2014 р. За сумлінну поведінку і ставлення Подяка Нач. ВК
до праці.
2. 21.08.2014 р. За сумлінне ставлення до праці. ОСОБА_9 . Нач ВК
3. 27.11.2014 р. За сумлінну поведінку і ставлення ОСОБА_9 . Нач ВК
до праці.
4. 14.01.2016 р. За добросовісне ставлення до праці Знято стягнення Нач. ВК
в лазні установи. (від 13.08.2015 р).
дисциплінарні стягнення:
1. 13.08.2015 р. Намагався передати заборонені Догана Нач. ВК
предмети на ДІЗО. (знято 14.01.2016 р).
На даний час засуджений ОСОБА_5 поводить себе правильно, з адміністрацією колонії коректний та ввічливий, в колективі засуджених не конфліктує, виказує позитивні плани на майбутнє.
Засуджений ОСОБА_5 під час відбування покарання свою вину в скоєному злочині визнав та розкаюється, хоча під час досудового, судового слідства вину свою не визнавав.
Засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення і заслуговує, на думку учасників процесу, (представника ВК 115, прокурора), та, відповідно, суду згідно ст.. 82 КК України, заміни покарання більш м`яким покаранням, зокрема, на обмеження волі, проте, слід наголосити про відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для заміни основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт, з огляду на наступне.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст.. 82 КК України:
1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком.
2. У разі заміни не відбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
3. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як видно з матеріалів подання, пояснень представника ВК № 115, прокурора, пояснень самого засудженого ОСОБА_5 , останній став на шлях виправлення.
4. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 був засуджений за ч. 3 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 3 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 4 ст.. 12 КК України засуджений ОСОБА_5 вчинив необережний тяжкий злочин.
Відповідно, як де юре, так і де факто засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст.. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 17.05.2016 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_5 відбута 12 квітня 2016 року.
Що ж стосується застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання у виді обмеження волі, та відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо призначення йому більш м`якого покарання у виді виправних робіт, то при вирішенні даного питання судом були враховані як формально - юридичні підстави, так і оціночні підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які передбачені частиною третьою ст. 82 КК України.
Так, що стосується формально - юридичних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням було враховано, що на час слухання справи засудженим ОСОБА_5 відбуто більше, ніж 1/3 частина покарання.
Крім того, при застосуванні формально - юридичної підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням враховано наступні чинники:
1. Згідно ст.. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_5 , відноситься до категорії злочинів тяжкого ступеню тяжкості.
2. Згідно ст.. 25 КК України злочин, вчинений ОСОБА_5 , вчинений з необережності.
3. Відсутність в діях ОСОБА_5 пенітенціарного рецидиву.
Так, що стосується оціночних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_5 судом було враховано слідуючі підстави:
Так, як видно з матеріалів справи (матеріали особової справи засудженого, пояснення представника ВК № 115, прокурора) судом встановлено, що процес виправлення засудженого ОСОБА_5 на даний час досягнув тієї стадії, на якій відбування засудженим ОСОБА_5 призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.
Отже, при наявності вищевказаних формально - юридичних та оціночних підстав для заміни невідбутої частини покарань більш м`яким суд прийшов до висновку, щодо визначення засудженому ОСОБА_5 конкретного різновиду такої заміни, як обмеження волі, проте, відмови в задоволенні клопотання засудженому щодо заміни основного покарання на більш м`яке покарання у виді виправних робіт.
Так, при визначенні виду більш м`якого покарання засудженому ОСОБА_5 суд орієнтувався на послідовність їх розташування, яка розміщена в ст.. 51 КК України, позицію прокурора ОСОБА_3 , позицію представника ВК 115 ОСОБА_4 , врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, розмір шкоди, заподіяної злочином, розмір відшкодованої шкоди потерпілій стороні.
Суд наголошує на тій обставині, що при заміні невідбутої частини покарань більш м`яким суд може обрати будь - який з більш м`яких видів основного покарання, а не лише той, який є найближчим до раніше призначеного у згаданому переліку ст.. 51 КК України, проте, з урахуванням вищевикладених обставин, зокрема, позиції прокурора ОСОБА_3 , матеріалів справи, судом було обрано до засудженого ОСОБА_5 більш м`яке покарання у виді обмеження волі з дотриманням умов та підстав такого застосування, які передбачені ст.. ст.. 51 - 82 КК України.
Порядок призначення покарання у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_5 чітко регламентовано ст.. 61 КК України, де, зокрема, зазначено, що:
- покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.
- Обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.
- Обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.
Зглядаючись на вимоги ч. 3 ст. 61 КК України засудженому ОСОБА_5 може бути призначено покарання у виді обмеження волі, він не входить до переліку осіб, яким не можливо призначити дане покарання.
Крім того, суд наголошує, що такий вид покарання як обмеження волі є основним покаранням (ч. 1 ст. 52 КК України), яке може бути призначене судом засудженому ОСОБА_5 у випадку заміни невідбутої частини покарання у виді обмеження або позбавлення волі більш м`яким (ч. 1 ст. 82 КК України ).
Крім того, при визначенні строку покарання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зокрема, абз. 1 п. 4, де зазначено, що у випадках, коли максимальна межа більш м`якого покарання, що встановлена відповідною статтею Загальної частини КК України є меншою строку невідбутої частини покарання, строк більш м`якого покарання не може перевищувати цю межу.
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання у виді обмеження волі не суперечить реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду виконується мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової.
Суд наголошує на тій обставині, що заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, на відміну від умовно -дострокового звільнення від відбування покарань не веде до зміни кримінально - правового статусу особи засудженого ОСОБА_5 , - він вважається таким, що продовжує відбування покарання, хоча і іншого виду.
Так, що стосується формально - юридичних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням на виправні роботи, то такі підстави для застосування засудженого ОСОБА_5 є в наявності, проте, відсутні в достатній мірі оціночні підстави.
Так, що стосується оціночних підстав заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_5 було враховано слідуюче:
- за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не завжди дотримувався правил відбування покарання в установах виконання покарань, за що мав одне дисциплінарне стягнення у виді догани.
Дійсно, на даний часдисциплінарне стягнення знято в установленому законом порядку, проте, на думку суду, наявність вищевказаного стягнення не може достеменно свідчити про стабільну, усталену, правослухняну поведінку засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання.
Крім того, стягнення знято за менш, ніж чотири місяці до вирішення питання про заміну покарання, що, на думку суду, обґрунтовується наступним.
Свою позицію суд обґрунтовує тим, що, ставлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися й в умовах відбування менш суворого покарання. При цьому висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватися не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а даних за весь час відбування покарання або протягом значної частини цього строку.
Відповідно, суд вважає, що значним строком, протягом якого особа довела своє виправлення та перевиховання, необхідно вважати термін близько року, а, як вбачається з матеріалів справи, останнє заохочення засуджений ОСОБА_5 отримав безпосередньо перед настанням пільги, яка передбачена ст.. 82 КК України, - заміну відбування основного покарання більш м`яким, з метою зняття, (навіть не погашення), раніше накладеного стягнення, що, на думку суду, свідчить про бажання засудженого про наявності в його діях лише формально юридичних підстав для застосування пільги, яка передбачена ст.. 82 КК України, без намагання досягнення оціночних підстав.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.02 « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, а тому суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представнику установи, який відає виконанням покарання, спостережної комісії, тощо.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно - корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Що ж стосується відношення засудженого ОСОБА_5 до вчиненого злочину, то суд наголошує на тій обставині, що в судах першої, апеляційної, касаційної інстанції засуджений ОСОБА_5 вину у вчиненому злочині не визнавав, а визнав її лише під час судового засідання, в якому вирішується питання щодо заміни призначеного покарання, що суд сприймає як намагання засудженим досягнути наявності в його діях лише формально юридичних ознак, сукупність яких є обов`язковою умовою застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна покарання більш м`яким.
Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст.. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок час з моменту зняття дисциплінарного стягнення не є достатнім для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст.. 81 КК України.
Суд також врахував тяжкість шкоди, заподіяної злочином.
Так, згідно вироку задоволено цивільні позови потерпілих від злочину на загальну суму більше 200000 грн., розмір шкоди, є на думку суду досить значним.
Суд вважає, що до об`єму поняття «виправлення та перевиховання» входить не тільки визнання засудженим вини у вчиненому злочині в судових засіданнях, а й щире каяття, проявом чого суд вважає, зокрема, добровільне відшкодування потерпілій стороні збитків, завданих злочином, налагодження з потерпілою стороною, не зважаючи на складнощі, (втрата близької людини), нормальних відносин, з метою усунення неприязних відносин, що засудженим ОСОБА_5 не зроблено.
Так, засуджений ОСОБА_5 фактично відбуває покарання у ВК 115 з 05 лютого 2014 року, проте, за цей проміжок часу, що становить майже 2 роки 2 місяці, засудженим ОСОБА_5 не сплачено потерпілій стороні жодної гривні.
Суд критично відноситься до тієї обставини, що, як стверджує засуджений ОСОБА_5 він має малу заробітню платню, а тому немає змоги виплачувати кошти, які присуджені судом, так як, на думку суду, засуджений ОСОБА_5 міг би хоч в мінімальному розмірі, як дозволяє заробітня платня, шляхом переказу коштів сплачувати кошти потерпілій стороні, що засудженим зроблено не було, на думку суду, з суб`єктивних причин, які повністю залежали від волі засудженого.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що звільнення засудженого ОСОБА_5 з місць позбавлення волі, який, на думку суду, не довів своє щире каяття, може викликати суспільний резонанс, та недовіру до судової системи в цілому.
Відповідно, наявність заохочень суд оцінює лише з тієї позиції, що засуджений ОСОБА_5 бажає настання формально юридичних наслідків застосування положення ст. 81 КК України, а саме, відбуття 1/3 частини покарання, відсутність діючих стягнень, без настання оціночних критеріїв, які також, на думку суду, мають вагоме значення при вирішенні питання про застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - заміни покарання більш м`яким.
Відповідно, суд вважає, що для наявності оціночних підстав для застосування положення ст. 82 КК України необхідно, щоб засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що, на думку суду, мало б виражатися у отриманні заохочень, без наявності стягнень за істотні порушення вимог тримання.
Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_5 злочину, зокрема, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб, суд вважає, що строк відбутого засудженим покарання є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.
За даних обставин, суд приходить до висновку, що заміна невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, а саме на виправні роботи, є неспіврозмірним покаранням вчиненому злочину і суспільно небезпечним наслідкам його вчинення.
Взагалі, оцінюючи поведінку засудженого ОСОБА_5 в розрізі оціночних підстав для застосування положень ст. 82 КК України, суд зазначає, що поведінка засудженого не достатньо свідчить про його остаточне ставлення на шлях виправлення та перевиховання, тому до нього не може бути застосоване положення ст. 82 КК України в частині призначення більш м`якого покарання у виді виправних робіт.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо заміни йому невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи, що є підставою для відмови в задоволенні клопотання засудженого.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_10 положення ст. 82 КК України, - заміни покарання більш м`яким у виді виправних робіт на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не виконається мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_5 у виді заміни покарання з позбавлення волі на виправні роботи є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Отже, при винесені ухвали щодо ОСОБА_10 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.. 57, 82 КК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Подання начальника Кагарлицької виправної колонії (№ 115) Київської області ОСОБА_6 , погоджене з спостережною комісією при Кагарлицькій райдержадміністрації про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Лукашівка Красноградського району Харківської області, громадянину України, жителю до засудження: АДРЕСА_1 , до засудження працював слюсарем ПП «Вазарі», освіта середня спеціальна, засудженого 21 серпня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, - задовольнити.
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, а саме, на виправні роботи, - відмовити.
Замінити засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Лукашівка Красноградського району Харківської області, громадянину України, жителю до засудження: АДРЕСА_1 , до засудження працював слюсарем ПП «Вазарі», освіта середня спеціальна, засудженого 21 серпня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, не відбуту частину основного покарання у виді 4 роки 209 днів позбавлення волі на 4 роки 209 днів обмеження волі.
Направити засудженого ОСОБА_5 до місця відбування покарання у виді обмеження волі в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.
Суддя: ОСОБА_1