АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1570/15-к Номер провадження 11-кп/786/187/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст 187 КК України О.Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого, судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000476 від 10 липня 2014 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого, прокурора прокуратури Глобинського району на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Римарівка Гадяцького району Полтавської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , судимого:

1) 14 лютого 2002 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст.140, ч. 3 ст.185 КК України до 3 років і 6 місяців позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання 23 березня 2005 року;

2) 28 жовтня 2005 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 25 грудня 2009 року на підставі постанови Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 17 грудня 2009 року умовно-достроково на не відбутий строк 5 місяців 3 дні,

3) 24 січня 2012 року Новосанжарським районним судом Полтавської області з урахуванням перегляду вироку відповідно до ухвали апеляційного Полтавської області від 14 червня 2012 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 03 квітня 2014 року на підставі ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 березня 2014 року умовно-достроково на не відбутий строк 6 місяців 9 днів,

4) 16 червня 2015 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України до 8 років позбавле6ння волі з конфіскацією майна, яке належить останньому на праві власності, -

визнано винним та засуджено за ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 187 КК України та призначено покарання за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання в виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років і 3 (три) місяці з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

У відповідності до ч.1ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 24 січня 2012 року Новосанжарського районного суду Полтавської області з урахуванням перегляду вироку відповідно до ухвали апеляційного суду Полтавської області від 14 червня 2012 року в виді 3 (трьох) місяців позбавлення волі і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років і 6 (місяців) з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Обрано ОСОБА_8 запобіжний захід - тримання під вартою, початок відбування покарання вказано обчислювати з 12 листопада 2015 року.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання відбуте ним покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 16 червня 2015 року за період з 04 квітня 2015 року по 11 листопада 2015 року та тримання під вартою на досудовому слідстві за період з 21 серпня 2014 року по 08 вересня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 195 грн.60 коп.

По справі вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 09 липня 2014 року біля 21 год. ОСОБА_8 з метою заволодіння чужим майном прийшов до домоволодіння розташованого в АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу через відкриті двері проник до приміщення житлового будинку, а коли туди зайшла потерпіла ОСОБА_9 схопив її за шию та відштовхнув потерпілого ОСОБА_10 , застосувавши таким чином насильство, яке не є небезпечним для їх життя чи здоров`я, та викрав мобільний телефон «Motorola С 123» ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 250 грн. належний ОСОБА_10 , який лежав на столі та гаманець з грошима в сумі 200 грн., який знаходився в столику належні потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , зник з місця злочину та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Крім цього, 21 серпня 2014 року біля 2-ої години ОСОБА_8 з метою заволодіння чужим майном прийшов до домоволодіння розташованого в АДРЕСА_3 належного потерпілій ОСОБА_11 , де шляхом вибиття віконного скла проник до приміщення житлового будинку, де перебувала остання, та вчинив на неї напад, схопив та кинув на буфет, а коли та впала став здавлювати їй шию руками вимагаючи віддати гроші, застосувавши таким чином насильство, яке є небезпечним для її життя, в результаті чого їй були спричинені згідно висновку судово-медичної експертизи №109 від 21 серпня 2014 року тілесні ушкодження в вигляді: різаної рани на долонній поверхні лівої кисті на рівні 1-ї п`ясної кістки, синця та переривчатого садна на носі та правій щоці, подряпин на нижній губі та поверхневої ранки з крововиливом на перехідній каймі нижньої губи зліва та кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що викликали короткочасний розлад здоров`я, викрав гроші належні їй, які зберігались в комоді та на столі під клейонкою в сумі 2000 грн., зник з місця злочину та розпорядився викраденим на власний розсуд.

В поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просять вирок суду скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та закрити кримінальне провадження.

Обвинувачений та захисник ОСОБА_7 вказують, що суд першої інстанції невірно виклав обставини допиту свідка ОСОБА_10 , який вказав, що впізнав ОСОБА_8 при пред`явленні останнього для впізнання. Така слідча дія з його участю не проводилась, а ОСОБА_10 та ОСОБА_9 бачили обвинуваченого під час проведення слідчого експерименту на території їхнього домогосподарства.

Факт того, що ОСОБА_8 знайшов викрадений мобільний телефон на вокзалі, який потім добровільно видав, не спростований.

Потерпіла ОСОБА_11 при пред`явленні обвинуваченого для впізнання не впізнала його, про що вказано у протоколі, який був наданий суду. Крім того, свідок ОСОБА_12 не перебував поряд з потерпілою ОСОБА_11 під час проведення впізнання обвинуваченого.

Стверджують, що показання свідка ОСОБА_13 , який проводив криміналістичну експертизу відбитків вилучених у домоволодінні потерпілої ОСОБА_11 , про належність відбитка пальця на вилученому уламку скла обвинуваченому, не можуть бути використані як доказ вини ОСОБА_8 , оскільки йому у міліції давали до рук предмети, серед яких був шматок скла.

Вилучена куртка чорного кольору, яка має механічні пошкодження внаслідок ДТП ніяким чином не доводить вчинення інкримінованих злочинів ОСОБА_8 , оскільки ніхто із потерпілих не бачив обвинуваченого в цій куртці на місці події.

Також апелянтами звертається увага на порушення права на захист, оскільки після незаконного затримання, Шаповалу не було роз`яснено право на правову допомогу, захисник був залучений лише після відмови обвинуваченого у визнанні своєї причетності до вчинених злочинів.

На вирок суду прокурором прокуратури Глобинського району подана апеляційна скарга, в якій він просить змінити вирок з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м`якості.

На переконання прокурора, суд не взяв до уваги докази, а саме показання свідка ОСОБА_14 , висновок №17 Глобинської ЦРЛ щодо результатів медичного огляду ОСОБА_8 від 21.08.2014 року та не врахував вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України у мотивувальній частині вироку.

Просить призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, вислухавши прокурора ОСОБА_6 , який не підтримав подану апеляційну скаргу, але заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 409 КПК України, однією із підстав для скасування або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Саме на такі підстави в апеляційних скаргах посилаються як захисник, так і обвинувачений, при цьому вважають, що судом першої інстанції висновки щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 187 КК України не відповідають фактичним обставинам у кримінальному провадженні.

Такі твердження сторони захисту та обвинуваченого є безпідставними, спростовується наданими стороною обвинувачення доказами, які належним чином, у відповідності до вимог Глави 4 КПК України, досліджені судом та обґрунтовано визнані належними і допустимими.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, повторно, поєднаного з проникненням у житло та нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, та такий висновок ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні належних та допустимих доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст. 186, ч.3 ст.187 КК України.

Так, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який детально та послідовно пояснив суду, що перебуваючи у своєму будинку почув, як дружина ОСОБА_9 зайшла до хати, попередньо зачинивши двері, після чого в кімнаті з`явився ОСОБА_8 , який схопив дружину за шию та вдаривши його у груди, викрав його мобільний телефон, який знаходився на столі та гаманець з грошима в сумі 200 гривень, який знаходився в столику.

Показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка в ході судового розгляду в суді першої інстанції детально пояснювала, як 21 серпня 2014 року близько 24 години, вибивши віконне скло, до її будинку проник ОСОБА_8 , схопив її та кинув на буфет, при цьому вимагаючи гроші, після чого став душити за шию, внаслідок чого потерпіла втратила свідомість. Коли прийшла до тями бачила, як нападник збирає гроші на підлозі, які знаходились в книжці в комоді і випали, коли він все викидав, взяв ще гроші під клейонкою на столі, заволодівши таким чином коштами в сумі 2000 грн.

Такі показання потерпілих є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими наявними у кримінальному провадженні доказами, а підстав, які б свідчили про недостовірність показань потерпілих колегією суддів не встановлено.

При цьому, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_11 при пред`явлені їм осіб для впізнання серед інших осіб упізнали саме ОСОБА_8 , як особу, яка 09 липня 2014 року проникла в будинок в АДРЕСА_2 та застосовуючи насильство, відкрито викрав мобільний телефон «Моторола» та грошові кошти в сумі 200 грн. та відповідно, як особу, яка 21 серпня 2014 року вчинила напад, поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з проникненням у житло, заволодівши коштами в сумі 2000 грн.

Не відповідає дійсності твердження обвинуваченого про те, що потерпіла ОСОБА_11 не впізнала його під час пред`явлення особи для впізнання.

Як свідчить протокол пред`явлення особи для впізнання від 29 вересня 2014 року (т.2 а. с. 198-200), на запитання до потерпілої чи впізнає вона особу, яка вчинила на неї розбійний напад, заявила, що їй здається, що особа, яка вчинила на неї напад стоїть під №3 ОСОБА_8 . У протоколі поставили свої підписи всі учасники процесуальної дії, в тому числі і обвинувачений та його захисник, та будь яких зауважень не робили.

Доводи сторони захисту, що свідок ОСОБА_12 давав неправдиві показання, оскільки не перебував поруч з потерпілою ОСОБА_11 при пред`явленні їй осіб для впізнання, серед яких був ОСОБА_8 , колегії суддів вважає надуманими, які спростовуються самим протоколом від 29 вересня 2014 року, зі змісту якого вбачається, що слідча дія проводилась в присутності як захисника, так і свідка ОСОБА_12 .

Крім того, вина ОСОБА_8 підтверджується виявленими відбитками пальців руки на розбитому віконному склі житлового будинку потерпілої ОСОБА_11 , що відповідно до висновку експерта №14 від 21.09.2014 року були ідентифіковані, як належні саме обвинуваченому ОСОБА_8 .

Про вилучення на місті вчинення злочину відбитків пальців рук на розбитому склі свідчать і протокол огляду місця події від 21 серпня 2014 року (т.2 а.с.148-149) в якому вказується про вилучення відбитків пальців на розбитому склі, поміщення їх у пакет, який був опечатаний, про що підтвердили своїми підписами поняті, які брали участь у проведенні цієї процесуальної дії.

Отже цим самим спростовується заперечення обвинуваченого про те, що працівники міліції сфальсифікували відбитки його пальців на склі, а також спростовуються показання обвинуваченого про ніби то його непричетність до інкримінованих йому злочинів.

Крім цього, не заслуговують на увагу і твердження адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про порушення права обвинуваченого на захист, оскільки останньому було належним чином роз`яснено право мати захисника. Про це свідчить протокол затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 21 серпня 2014 року (т.2 а.с.178-179), де чітко зазначено його право мати захисника і побачення з ним до першого допиту. ОСОБА_8 відмовився підписувати цей протокол у присутності понятих.
В той же час, незважаючи на заяву ОСОБА_8 про відмову від захисника, йому було призначено захисника і всі слідчі дії з ОСОБА_8 проводилися з його участю.
Тому доводи захисника про порушення права обвинуваченого є безпідставними і спростовуються наявними у кримінальному провадженні доказами.

За таких обставин, визнавши ОСОБА_8 винним у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, суд першої інстанції належним чином проаналізував зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку та виклав у вироку докладні мотиви прийнятого рішення.

Обвинуваченим та його захисником допустимість вказаних доказів у апеляціях не спростовано.

Що стосується апеляції прокурора, в якій просить змінити вирок суду з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та м`якості призначеного покаранні, то в ній фактично ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, натомість прокурор просить змінити вирок суду, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону.
При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст. 65 КК України та призначив справедливе покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, посилання захисника та обвинуваченого про те, що вина останнього в інкримінованих йому злочинах є недоведеною, а вирок суду є незаконним і не обґрунтованим, є безпідставними, тому апеляційні скарги захисника, обвинуваченого та прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , в його інтересах захисника ОСОБА_7 , прокурора прокуратури Глобинського району, залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення йому копії ухвали, іншими учасниками процесу в той же строк з моменту її оголошення.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4