Справа №468/621/16-к 02.09.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2016 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року, яким
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Подове Новотроїцького району Херсонської області, раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ст. 389 ч.2 КК України,
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить вирок змінити та призначити ОСОБА_5 покарання у виді 1 місяця 15 днів арешту.

Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим за ст. 389 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді 2 місяців арешту. На підставі ч.1 ст.71, п. 1 «г» ч.1 ст.72 КК України шляхом часткового складання покарань ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді 2 місяців 10 днів арешту.
Провадження № 11-кп/784/746/16 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_8 Категорія: ст.389 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник, не оскаржуючи доведеність винуватості, посилається на те, що призначене покарання є занадто суровим, оскільки не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що судом при призначенні покарання не було враховано особу обвинуваченого, який вчинив злочин невеликої тяжкості, характеризується за місцем проживання посередньо, щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю вчиненого злочину. Вказує, що між прокурором та ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості за участі захисника. Сторонами узгоджувалась можливість призначення ОСОБА_5 покарання за ст.389 ч.2 КК України у вигляді 1 місяця арешту і на підставі ст.ст.71,72 КК України узгоджувалась позиція про часткове приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 10.07.2015 року з остаточним призначенням покарання у виді 1 місяця 15 днів арешту, однак судом всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства ця угода не була врахована.

3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно вироку суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.
10.07.2015 року Баштанським районним судом Миколаївської області ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України до 180 годин громадських робіт. Вказаний вирок набрав законної сили 10.08.2015 року.
30.09.2015 року ОСОБА_5 було викликано до Баштанського підрозділу КВІ УДПтС України в Миколаївській області, де ознайомили з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, передбачені ст.ст. 36, 37, 38 КВК України.

Згідно письмового направлення старшого інспектора Баштанського підрозділу КВІ УДПтС України в Миколаївській області ОСОБА_9 від 30.09.2015 року №1182 засудженого ОСОБА_5 направлено для виконання громадських робіт до Добренської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, де останній повинен був приступити до відбування призначеного судом покарання з 01.10.2015 року і працювати безоплатно, не більш як чотири години на день у вільний від роботи чи навчання час. На голову Добренської сільської ради був покладений обов`язок у триденний термін повідомити ОКВІ з приводу ухилення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, появи в нетверезому стані чи у стані наркотичного сп`яніння, порушення ним громадського порядку, ведення обліку та інформування про кількість відпрацьованих годин громадських робіт та його ставлення до праці. З вказаним направленням засуджений ОСОБА_5 ознайомився 30.09.2015 року та особисто отримав другий екземпляр.
30.09.2015 року Добренською сільською радою отримано направлення відносно засудженого ОСОБА_5 на відбування покарання та складено графік відпрацювання громадських робіт.
Згідно розпорядження Добренької сільської ради ОСОБА_5 приступив до відпрацювання громадських робіт 16.11.2015 року.
16.11.2015 ОСОБА_5 з`явився до Добренської сільської ради та відпрацював 3 години встановлених йому громадських робіт. 17.11.2015 року ОСОБА_5 відпрацював 1 годину громадських робіт та 25.11.2015 року лише 5 хвилин, після чого покинув місце відпрацювання без поважних причин та до грудня 2015 року на відпрацювання не з`являвся. Таким чином, у листопаді 2015 року ОСОБА_5 відпрацював лише 4 години 5 хвилин із установлених за графіком 44 годин.
У період із 1 грудня по 11 грудня 2015 року засуджений ОСОБА_5 згідно графіку відпрацював громадські роботи по 4 години щоденно в загальній кількості 36 годин.
З 14.12.2015 року засуджений без поважних причин знову перестав з`являтися до Добренської сільської ради, не відпрацювавши встановлені за графіком 52 год. громадських робіт.
Також в січні 2016 року ОСОБА_5 не відпрацював установлені йому за графіком Добренської сільської ради 48 годин громадських робіт, хоча 30.09.2015 року був ознайомлений із графіком відпрацювання.
Таким чином, у період з листопада 2015 року по січень 2016 року засуджений ОСОБА_5 із встановлених йому згідно графіків Добренської сільської ради 180 год. громадських робіт, відпрацював лише 40 годин 5 хвилин, тим самим умисно ухилявся від відбування призначеного покарання без поважних причин.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України , як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.
Заслухавши доповідь судді; думку прокурора про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає, що апеляція захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами, наведеними у вироку. Обставини провадження, доведеність винуватості та кваліфікація дій апелянтом не оскаржується.

Що стосується призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд дійшов наступного.

Доводи захисника про те, що призначене покарання є занадто суровим є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65-67 КК України та врахував ступінь тяжкості злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості та дані про особу ОСОБА_5 , який за місцем проживання характеризується негативно, не працює.
Крім того, судом також взято до уваги те, що ОСОБА_5 щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю вчиненого злочину.

Таким чином, покарання обвинуваченому призначено судом у відповідності з вимогами кримінального законодавства, з урахуванням даних про особу ОСОБА_5 , в тому числі й тих, на які посилається апелянт.
З урахуванням наведених обставин та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді арешту, призначивши його в межах, ближчих до мінімальних, передбачених санкцією ч.2 ст. 389 КК України.

Твердження апелянта про те, що між прокурором та ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості за участі захисника, однак судом всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства не були врахованї її умови, є неспроможним.

Як вбачається з матеріалів провадження та журналу судового засідання, угоду про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_5 дійсно було укладено під час досудового розслідування даного кримінального провадження та подано до суду, однак слідчим суддею в затвердженні такої угоди було відмовлено. Зазначені обставини підтвердив і сам захисник під час судового засідання в суді першої інстанції 11.07.2016 року, а тому посилання на умови цієї угоди є безпідставними.

З урахуванням наведеного, підстав для змінити вироку та призначення ОСОБА_5 покарання у виді 1 місяця 15 днів арешту, про що просить апелянт, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, апеляційна скарга захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року відносно ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим в той же строк, з дня отримання її копії.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3