Справа № 425/1466/16-к
Провадження № 11-кп/782/256/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу зі змінами заступника прокурора Луганської області, старшого радника юстиції ОСОБА_6 , поданої на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.07.2016 року, яким -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанська, Луганської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, навчається у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Лисичанський професійний гірничо-промисловий ліцей» за спеціальністю підземний електрослюсар-машиніст підземного електровозу, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 171 КК України до покарання у вигляді тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) гривень;

- за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у вигляді п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом повного складання покарань призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень.

Доля речового доказу СD- диск з відеозаписом проведення мітингу « За єдину Україну» 21.04.2014 року вирішена відповідно до ст.100 ч.9 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до вироку суду першої інстанції , 21 квітня 2014 року о 12.00 годині на площі Володимирській (Леніна) м. Рубіжне Луганської області проходив мітинг «За єдину Україну», під час проведення якого ОСОБА_8 , будучи штатним редактором ТОВ «Незалежна телерадіокомпанія «Ірта», на виконання редакційного завдання здійснював свої службові обов`язки, а саме проводив відео зйомку події, використовуючи службову відеокамеру «Панасонік», користуючись правами журналіста відповідно до ст. 26 п. 3 Закону України «Про печатні засоби масової інформації» від 16.11.1992 року з метою подальшого висвітлення події у засобах масової інформації.

Під час проведення мітингу, 21.04.2014 року приблизно о 12-00 годині неповнолітній ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, підійшов до ОСОБА_8 і умисно, протиправно, з метою припинення професійної діяльності журналіста, пов`язаної із збиранням та оприлюдненням у засобі масової інформації матеріалу про проведення мітингу «За єдину Україну» в усній формі, використовуючи нецензурну лайку, почав вимагати у ОСОБА_8 припинити відео зйомку. ОСОБА_8 попередив, що він є журналістом і здійснює відеозйомку на законних підставах. Незважаючи на це, ОСОБА_7 та інші невстановлені особи заявили , що вони обізнані у його статусі, і продовжили вимагати від нього припинити зйомку, віддати відеокамеру та стерти записаний матеріал, а також у подальшому більше не приїжджати у м. Рубіжне та не висвітлювати у ЗМІ обстановку, що склалася, тим самим перешкоджаючи законній діяльності журналіста.

Крім того, 21.04.2014 року приблизно о 12-03 годині ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, оскільки ОСОБА_8 не виконав вищевказані вимоги, умисно, протиправно наніс йому один удар кулаком правої руки по спині та два удари кулаком по потилиці, які завдали ОСОБА_8 фізичного болю, але не спричинили тілесних ушкоджень.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні ним дій, які по першому епізоду кваліфікував за ст.171 ч.1 КК України як перешкоджання законної діяльності журналіста, виключивши з формулювання обвинувачення за цим епізодом спричинення побоїв, оскільки це суперечить встановленим фактичним обставинам справи та не передбачено серед ознак цього злочину диспозицією статті.

За другому епізоду суд першої інстанції кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.126 ч.1 КК України як умисне завдання ударів , які завдали фізичного болю, але не спричинили тілесних ушкоджень.

Судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 проводився у порядку ст.349 КПК України, оскільки обвинувачений повністю визнав свою провину та жодний з учасників судового розгляду не оспорювали докази щодо підтвердження обставин провадження, правильно розуміли зміст цих обставин.

Не погодившись з винесеним вироком заступник прокурора Луганської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, а в подальшому і зміни до апеляційної скарги, в яких вказує, що раніше подану його апеляційну скаргу на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.07.2016 року, стосовно ОСОБА_7 вважає за необхідне змінити з наступних підстав. Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його протиправних дій вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів відповідно до ст. 70 КК України шляхом повного складання покарань вийшов за межі, встановлених санкцією ч. 1 ст. 171 КК України, яка передбачає більш суворе покарання, та призначив покарання у вигляді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Але зазначені вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», залишені поза увагою судом першої інстанції при призначенні покарання, що призвело до неправильного застосування кримінального закону. Виходячи з цього заступник прокурора Луганської області просить вирок Рубіжанського міського суду від 12.07.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 171, ч. 1 ст. 126 КК України, змінити та призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України у вигляді штрафу 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч. 1 ст. 171 КК України у вигляді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, та просив її задовольнити, звернувши увагу на те, що у апеляційної скарги допущена технічна помилка у викладенні розміру штрафу за ч.1 ст.171КК України та за ч.1 ст.126 КК України, яка ніяким чином не свідчить про погіршення становища обвинуваченого, а навпаки, прокурор просить поліпшити його становище, зменшить розмір штрафу при призначенні остаточного покарання, зміст заяви представника служби у справах дітей Рубіжанської міськради ОСОБА_9 про те, що вони просять розглянути апеляційну скаргу прокурора без їх участі, дослідивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла наступного.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами,дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції належним чином вимоги щодо законності судового рішення не виконав повністю.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції має право вийти за межи апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого .

Перед початком апеляційного розгляду від учасників судового провадження не надійшло клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час судового провадження у суді першої інстанції та під час кримінального провадження з умов, передбачених ч.3 ст.404 КПК України.

З змісту вироку суду першої інстанції вбачається,що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення у неповнолітньому віку, у зв`язку з чим суд при призначенні покарання неповнолітньому керувався вимогами ст.103 КК України, враховуючи умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав за можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу, зазначивши, що воно буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Разом з цим, суд першої інстанції допустив помилку при застосуванні ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів визначаючи остаточне покарання обвинуваченому.

Так, застосувавши принцип повного складання призначених покарань за кожне окреме кримінальне правопорушення, суд вийшов за межі, встановлених санкцією ч.1 ст.171 КК України , яка передбачає більш суворе покарання , та призначив йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає,що доводи прокурора про те,що суд неправильно застосував кримінальний закон - є обґрунтованими, та його апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В поясненнях до своєї апеляційної скарги прокурор просить змінити вирок суду першої інстанції таким чином, що за ч.1 ст.171КК України покарання обвинуваченого у вигляді штрафу, призначеного судом першої інстанції, залишити в розмірі 30 (тридцяті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що таким чином не погіршується становище обвинуваченого.

За ч.1 ст.126 КК України прокурор просить призначити покарання обвинуваченому у вигляді штрафу, як призначив суд першої інстанції ,залишивши також його розмір 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян що таким чином також не погіршує становище обвинуваченого.

Керуючись вимогами ч.1 ст.70 КК України, прокурор просить за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання обвинуваченому у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що поліпшує становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок з підстав, передбачених ст.ст.408,409,413 КПК України у частині призначення покарання, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

У зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405,407,408,409,413 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу зі змінами заступника прокурора Луганської області ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.07.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст.171, ч.1 ст.126 КК України змінити у частині призначення покарання,та призначити ОСОБА_7 :

- за ч.1 ст.171 КК України покарання у вигляду штрафу у розмірі 30 (тридцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 ( п`ятсот десять) гривень;

- за ч.1 ст.126 КК України покарання у вигляді штрафу у розмірі 50( п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що складає 850 ( вісімсот п`ятдесят) гривень.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в розмірі 50( п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що складає 850 ( (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В решті вирок залишити без змін.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії ухвали безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3