АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/967/16 Справа № 204/1211/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 3 0000381, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кицівка
Печенізького району Харківської області, громадянина
України, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
Встановила:
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що суд необґрунтовано прийшов до висновку про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Стверджує, що визнав свою вину, оскільки до нього співробітниками правоохоронних органів застосовувались недозволені методи розслідування, а стороною обвинувачення було застосовано психологічний тиск. Звертає увагу на те, що слідчий експеримент проходив без участі захисника, чим порушено його право на захист. Зазначає, що судом не дана належна оцінка доказам у кримінальному провадженні, а саме те, що телефон потерпілої був вилучений у ОСОБА_9 і потерпіла ОСОБА_10 при проведенні впізнання вказала на ОСОБА_9 , а не на нього. Вказує на те, що судом не було перевірено його алібі.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 01 лютого 2016 року приблизно об 11.45 год., перебуваючи біля будинку № 146 на вул. Робочій у м. Дніпропетровську, повторно, відкрито викрав належний потерпілій мобільний телефон «Acer Liquid Z 200», спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму в розмірі 2030 грн.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який вважав за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з частиною 3 статті 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування в кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно вироку суду першої інстанції, кримінальне провадження в цьому суді проводилося у порядку, встановленому зазначеною вище нормою закону.

Разом з тим суд, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою підготовчого судового засідання від 18 березня 2016 року призначив судовий розгляд по даному кримінальному провадженню на 18 березня 2016 року, про що потерпіла ОСОБА_10 повідомлена не була. Будь-які дані про отримання останньою повідомлення про день та час розгляду провадження судом у матеріалах провадження відсутні.

Зазначена обставина, на думку колегії суддів, позбавила потерпілу ОСОБА_10 права брати участь в суді першої інстанції та висловити свою думку щодо визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а тому вона визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яка перешкодила суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України.

Крім того, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час затримання ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні злочину він заявив, що бажає щоб його захист здійснював захисник ОСОБА_11 , який надавав правову допомогу ОСОБА_6 під час затримання 03 лютого 2016 року, його обшуку, при врученні повідомлення про підозру 04 лютого 2016 року.

В матеріалах провадження є заява ОСОБА_6 від 16 лютого 2016 року про відмову від допомоги захисника і наступні слідчі дії проводилися без його участі.

Забезпечення права на захист обвинуваченого передбачено ст. 20 КПК України, а порядок відмови від захисника - ч. 2 ст. 54 цього ж Кодексу, яка передбачає, що відмова від захисника повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова фіксується у протоколі процесуальної дії.

Але вищезазначені вимоги не були виконані.

Наведене є порушенням права на захист обвинуваченого.

Захисту такого права вимагає і Конвенція про захист прав людини і основних свобод (п. 1 та п. 3 "d" ст. 6), яку ратифіковано Україною. Про обов`язковість застосування положень вказаної Конвенції та порушення її положень неодноразово зазначалося в рішеннях Європейського суду з прав людини за позовами проти держави.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, перешкодило суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, а тому ухвалене судове рішення не можна вважати законним, воно підлягає скасуванню.

Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 , що обумовлює часткове задоволення поданої ним апеляційної скарги, і вона підлягає перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, законності та одночасно обгрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, наведених у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність допущених судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне й обгрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК України є підставою для скасування вироку суду щодо ОСОБА_6 та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обгрунтоване й вмотивоване рішення. Якщо винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину буде доведено, йому слід обрати покарання у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Що стосується запобіжного заходу, обраного обвинуваченому ОСОБА_6 , то враховуючи той факт, що останній раніше засуджувався за скоєння умисних злочинів, обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого злочину, міра покарання за скоєння якого передбачена у виді позбавлення волі на строк понад п`яти років, що вказує на такий ризик, як продовження обвинуваченим злочинної діяльності, колегія суддів вважає за необхідне залишити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжити до підготовчого засідання в суді першої інстанції, але не більш ніж на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
Постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд в тому самому суді в іншому складі суду.

Раніше обраний судом запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 залишити без зміни і продовжити його до підготовчого засідання в суді першої інстанції, але не більш ніж на 60 днів.

Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4