Справа №705/5116/16-к
1-кс/705/948/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 серпня 2016 року м. Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі :
слідчого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
за участю представника скаржника ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Умань скаргу ОСОБА_4 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження,-
В судовому засіданні представник скаржника адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив суд її задоволит. При цьому в своїх поясненнях він вказував, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження винесена з порушенням всіх чинних норм законодавства України та без проведення належних перевірок показів винних осіб.
Слідчий СВ Уманського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 будучи належним чином повідомлений, в судове засідання, не з`явився, причини не явки суду не повідомив.
Відповідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Таким чином, вислухавши пояснення представника скаржника, ознайомившись зі скаргою та додатками до неї, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно вимог ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідної скарги - вказана скарга була визначена до розгляду слідчому-судді ОСОБА_1 ..
03 серпня 2016 року ухвалою слідчого судді було відкрито провадження з розгляду даної скарги.
За змістом ст. 26 КПК, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора визначено главою 26 Кримінального процесуального кодексу України, параграф №1, ст.ст. 303 308.
Так, ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового провадження, та ким такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені. Встановлений даною нормою перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора які можуть бути оскаржені на стадії досудового провадження є вичерпним.
Згідно ч. 1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування визначений ст. 306 КПК України. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 КПК, з урахуванням відповідних положень глави 26 КПК України. Скарги на рішення про закриття кримінального провадження, розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.
Виносячи оскаржувану постанову слідчий посилається на те, що в діях ОСОБА_6 формально мають місце ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, тобто умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню, однак зважаючи на те, що вказане судове рішення було прийнято заочно, без належного оголошення його та особистого вручення ОСОБА_6 , що позбавило її права передбаченого чинним законодавством на його оскарження у відповідних судових інстанціях, а тому орган досудового розслідування прийшов до висновку, що в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч. ч. 1,3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження. У відповідності до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК.
У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених КПК випадках - потерпілого.
Разом тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Слідчим суддею встановлено, що під час проведення перевірки обставин, викладених у поданні виконуючого обов`язки начальника Уманського МВ ДВС ОСОБА_7 слідчим в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічно, повно і неупереджено дослідження обставин кримінального провадження, не було надано аналізу тих обставин, на які посилається скаржник у скарзі, не проведено всього обсягу слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, та прийнято рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, у зв`язку з тим, що судове рішення було прийнято заочно, чим позбавлено права ОСОБА_6 на оскарження рішення у відповідних судових інстанціях.
Відповідно до чинного законодавства (ст. 14 ЦПК України), судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Оскільки слідчий у судове засідання не з`явився, відповідно жодних доказів, які б спростовували доводи скарги та підтверджували обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження, до суду не надав.
Крім того, викладенні в оскаржуваній постанові обставини також не спростовують доводів скарги та не містять достатніх підстав для закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. При цьому, в резолютивній частині постанови слідчий обмежився лише висновком про закриття кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, при цьому відсутнє посилання на відповідну норму КК України..
За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала ( ст.307 КПК).
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена.
Керуючись ст.ст. 303,304, 306, 307, 309, 369 КПК України слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Уманського ВП ГУНП ОСОБА_5 від 27 травня 2016 року про закриття кримінального провадження - задоволити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1