Справа № 534/1893/15-к
№ 1-кп/534/14/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарях: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
з участю: прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілих:ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисникаОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Горішні Плавні матеріали кримінального провадження №0000367 за обвинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Комсомольська Полтавської області, громадянина України, із середньою технічною освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 10.11.2003 року вироком Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік; - 17.11.2005 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.3 ст.185, ст.198 КК України із застосуванням ст.ст.70,71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, Звільненого 31.01.2007 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 7 днів; - 04.09.2009 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільненого 13.11.2009 року по відбуттю строку покарання;

- 04.09.2009 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільненого 13.11.2009 року по відбуттю строку покарання; - 11.07.2011 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільненого 07.06.2013 року умовно-достроково на 10 місяців 8 днів; - 17.08.2015 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з іспитом строком на 1 рік,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.190 КК України, -

в с т а н о в и в :
30 березня 2015 року близько 24 години, маючи умисел на викрадення чужого майна, ОСОБА_10 увійшов до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де в загальному коридорі восьмого поверху повторно таємно викрав велосипед марки «Ардіс», чим завдав потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди на суму 715 грн.

Викраденим майном ОСОБА_10 розпорядився на власний розсуд.

28 липня 2015 року близько 10 год. 00 хв., знаходячись в гаражі № НОМЕР_1 гаражного товариства «Ветеранів», розташованому по вул.Космонавтів у м.Комсомольську (м.Горішні Плавні), ОСОБА_10 умисно повторно, шляхом обману, під приводом здійснення дзвінка, заволодів належним ОСОБА_13 мобільним телефоном марки «Samsung E1200» вартістю 145 грн. та розпорядився цим майном на власний розсуд.

Того ж дня, близько 13 год. 30 хв. в квартирі АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що залишився без уваги з боку потерпілого, ОСОБА_10 повторно таємно викрав належні ОСОБА_8 ноутбук марки «НР А6» вартістю 5574 грн. та мобільний телефон марки «Nokia 1280» вартістю 53 грн.

Викраденим майном ОСОБА_10 розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому майнової шкоди загальною сумою 5627 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у викраденні майна потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_8 визнав повністю, при цьому не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за цими фактами та пояснив, що встановлені судом злочини скоїв так та при тих обставинах, як це вказано в мотивувальній частині вироку. Об`єм викраденого майна та його вартість не заперечував.

Крім показань обвинуваченого за цими епізодами злочинної діяльності, вина ОСОБА_10 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, згідно протоколу огляду місця події від 01 квітня 2015 року, місце вчинення крадіжки майна потерпілого ОСОБА_14 знаходиться в загальному коридорі восьмого поверху під`їзду будинку АДРЕСА_2 (а.с.178).

Свідок ОСОБА_15 показала в судовому засіданні, що вона працює вахтером в під`їзді згаданого будинку. 30 березня 2015 року в нічний час вона знаходилася на чергуванні, коли близько 24 години обвинувачений пройшов повз її пост та вивів велосипед. Вона зупинила його, але в ході розмови ОСОБА_10 переконав її, що взяв цей велосипед з дозволу його власника, і тому ОСОБА_15 випустила його з під`їзду. Вранці від потерпілого ОСОБА_12 їй стало відомо, що у нього з восьмого поверху зник велосипед.

Відповідно до протоколу впізнання особи від 13 серпня 2015 року ОСОБА_15 впізнала в ОСОБА_10 особу, яка в ніч з 30 на 31 березня 2015 року вивела з під`їзду велосипед потерпілого (а.с.183).

Потерпілий ОСОБА_12 підтвердив у судовому засіданні, що свій велосипед марки «Ардіс» залишив не пристебнутим на восьмому поверсі під`їзду біля квартири, а вранці виявив його зникнення. Вахтер під`їзду згадала, що вночі його велосипед викрав невідомий чоловік. Згодом в місті потерпілий побачив особу, яка їхала на його велосипеді, повернув його собі та повідомив про це правоохоронні органи.

Відповідно до протоколу огляду від 23 червня 2015 року слідчим оглянуто викрадений у потерпілого ОСОБА_12 велосипед (а.с.181), вартість якого відповідно до висновку оцінки майна на день вчинення крадіжки становить 715 грн. (а.с.187).

Крім того, вина ОСОБА_10 за фактом викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 підтверджується свідченнями останнього, який показав у судовому засіданні, що раніше познайомився із ОСОБА_10 по роботі. В день вчинення крадіжки вони випадково зустрілися і в ході спілкування потерпілий запросив ОСОБА_10 до себе додому, де вони разом розпивали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_10 залишив його помешкання, а разом з ним зникли ноутбук та мобільний телефон. Пізніше ОСОБА_8 знайшов свій ноутбук в ломбарді та викупив його за 1122 грн. Викрадений телефон потерпілому було повернуто слідчим.

Згідно повідомлення ПО ломбард «Онікс», 28 липня 2015 року гр-н ОСОБА_10 здійснив залог ноутбука «НР А6» строком на 7 днів (а.с.201).

Відповідно до протоколу огляду від 06 серпня 2015 року слідчим було оглянуто викуплений в ломбарді потерпілим ОСОБА_8 ноутбук (а.с.199), вартість якого відповідно до висновку оцінки майна становить 5574 грн. Вартість мобільного телефону марки «Nokia 1280» на час вчинення злочину становила 53 грн. (а.с.203).

За епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13 обвинувачений ОСОБА_10 винним себе не визнав та не заперечуючи обставин, за яких він отримав від потерпілого мобільний телефон, стверджував в судовому засіданні, що умислу на його викрадення не мав, а навпаки намагався його повернути. Проте, суд критично ставиться до наведених показань ОСОБА_10 щодо відсутності в його діях складу злочину і не приймає їх до уваги, так як вони повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, допитаний в суді потерпілий ОСОБА_13 підтвердив, що із ОСОБА_10 майже не був знайомий і передавати йому свій телефон у тривале користування наміру не мав. З приводу обставин вчинення злочину ОСОБА_13 показав, що коли він знаходився у власному гаражі до нього неодноразово звертався ОСОБА_10 та брав на незначний час інструменти. Згодом обвинувачений попрохав мобільний телефон та відразу ж його повернув. Через незначний час потерпілий знову дозволив ОСОБА_10 скористатися своїм телефоном, проте останній під приводом дзвінка вийшов з приміщення гаражу і більше не повернувся. Приблизно через 20 хвилин потерпілий, розшукуючи ОСОБА_10 , зателефонував на власний номер, проте його телефон вже було виключено. Приблизно через півтори години після викрадення, ОСОБА_13 зустрів ОСОБА_10 у місті, однак останній повідомив, що телефону у нього вже не має. Спочатку він стверджував, що телефон знаходиться у якогось хлопця, далі повідомив, що здав його до ломбарду, а потім несподівано втік від потерпілого. ОСОБА_13 зупинив проїжджаючий повз нього наряд поліції та разом вони знайшли і затримали ОСОБА_10 .

Відповідно до протоколу впізнання особи від 13 серпня 2015 року потерпілий ОСОБА_13 впізнав в ОСОБА_10 особу, яка під приводом дзвінка отримала у нього мобільний телефон та заволоділа ним (а.с.191).

Згідно з приєднаним до справи бланком прийомки телефону, телефон потерпілого ОСОБА_13 марки «Samsung E1200» було здано приватному підприємцю ОСОБА_16 на реалізацію 28 липня 2015 року гр-ном ОСОБА_17 (а.с.196). Обвинувачений ОСОБА_10 підтвердив в суді, що прохав останнього заложити телефон потерпілого.

Наявність в діях ОСОБА_10 умислу на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13 , крім наведених вище доказів, підтверджується діями самого обвинуваченого, вчиненими після отримання від потерпілого його телефону.

Так, дії обвинуваченого, які виразилися у тому, що не маючи дозволу ОСОБА_13 , ОСОБА_10 залишивши місце події, утримував при собі телефон потерпілого, відразу ж виключивши його, і вже через незначний час розпорядився вказаним майном через посередника, в сукупності із наведеними вище доказами переконливо вказують на наявність у ОСОБА_10 умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману. Твердження обвинуваченого про те, що телефон залишився у нього бо він був вимушений терміново поїхати на таксі по важливих справах, що він намагався повернути телефон, але на знайшов потерпілого, є нелогічними та неспроможними і не приймаються судом до уваги.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні умисних кримінальних правопорушень проти власності. Його дії підлягають кваліфікації:

- за ч.2 ст.185 КК України, так як він вчинив таємні викрадення майна потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , повторно;

- за ч.2 ст.190 КК України, так як він шляхом обману заволодів майном потерпілого ОСОБА_13 , повторно.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_10 має чотири непогашені судимості, в тому числі за вчинення аналогічних злочинів проти власності, неодружений і не працює, за місцем постійного проживання скарг на нього не надходило, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря нарколога.

Крім того, в якості обставини, яка з негативного боку характеризує обвинувачено, суд враховує його тривале ухилення від суду. При цьому суд вважає, що твердження ОСОБА_10 про те, що він не з`являвся в судові засідання бо не отримував повісток, є нічим іншим як спробою показати себе у вигідному світлі, так будучи належно повідомленим про розгляд справи в суді (а.с.11,16), ОСОБА_10 залишив вказане ним місце постійного проживання, про що суд та прокурора не повідомив. Поважних причин не з`являтися в судові засідання обвинувачений не мав.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує його щире каяття та сприяння розкриттю злочину за епізодами викрадення майна потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також сприяння розкриттю злочину за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13 .

Інших обставин, які б обтяжували або пом`якшували покарання ОСОБА_10 , судом не встановлено.

В судових дебатах захисник ОСОБА_18 прохала врахувати в якості обставини, що пом`якшує покарання її підзахисному, щире каяття за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13 та часткове відшкодування потерпілим завданої злочинами шкоди. Проте, суд вважає, що наведенні вище доводи адвоката ОСОБА_18 ґрунтуються виключно на її хибному та довільному тлумачення норм кримінального закону і тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Так, виходячи із змісту ст.66 КК України, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Добровільне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб.

Однак, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 своєї провини у вчиненні шахрайства фактично не визнав, надав показання, в яких обставини заволодіння чужим майном викладав у вигідному для себе світлі, що переконливо свідчить про відсутність у нього щирого каяття.

Крім того, ОСОБА_10 будь-яких дій, направлених на відшкодування потерпілим завданої злочином шкоди не вчиняв, потерпілий ОСОБА_8 викупив викрадений у нього ноутбук в ломбарді за власні кошти, потерпілий ОСОБА_7 відшукав викрадене майно власними силами, тому твердження захисника ОСОБА_18 про необхідність врахування відповідної пом`якшуючої покарання обставини є абсурдними. А часткове відшкодування завданої злочином шкоди як така пом`якшуюча покарання обставина взагалі чинним кримінальним законом не передбачена.

Також, не заслуговують на увагу доводи прокурора про необхідність врахування судом в якості обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_10 , знаходження його в стані алкогольного сп`яніння при вчиненні викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 , так як згідно обвинувального акту цю обставину йому не було інкриміновано (а.с.3), а суд, в силу положень ст.337 КПК України, не може вийти за межі висунутого обвинувачення.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідне і достатнє покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи наведені вище обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, його молодий вік, думку потерпілих, які не наполягають на суворому покаранні, розмір завданої потерпілим шкоди, суд вважає, що виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства, тому знаходить можливість звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.

Та обставина, що ОСОБА_10 тривалий час ухилявся від суду, відсутність у нього каяття за одним з епізодів злочинної діяльності, дає суду підстави призначити йому, у відповідності до ч.4 ст.70 КК України, остаточне покарання шляхом повного складання покарань за цим вироком та попереднім вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 17 серпня 2015 року, яким його було засуджено за ч.2 ст.185 КК України до одного року обмеження волі, та звільнити від призначеного покарання з встановлення максимального строку випробування.

Відповідності до ч.1 та ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_10 підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення починаючи з 23 травня 2016 року по 20 липня 2016 року із розрахунку відповідності один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с.80).

В ході судового розгляду справи потерпілими до обвинуваченого пред`явлено цивільні позови.

Так, потерпілий ОСОБА_19 прохає стягнути з ОСОБА_10 відшкодування майнової шкоди у розмірі 1122 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн. (а.с.41).

Потерпілий ОСОБА_13 прохає стягнути з ОСОБА_10 відшкодування майнової та моральної шкоди у розмірі 700 грн. (а.с.43).

Обвинувачений ОСОБА_10 позови потерпілих визнав лише в частині відшкодування завданої злочином майнової шкоди. Проти задоволення позовів в частині відшкодування моральної шкоди обвинувачений та захисник ОСОБА_9 заперечували, посилаючись на відсутність доказів на підтвердження завдання потерпілим такої шкоди.

Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що вимоги потерпілих в частині відшкодування завданої злочином майнової шкоди підтверджено належними доказами, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості пред`явлених до обвинуваченого позовів в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, факт заподіяння моральної шкоди є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком злочинних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_10 .

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого, суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину та ступень його вини, характер і глибину завданих потерпілим страждань, пов`язаних із викраденням їх майна та необхідністю здійснення додаткових зусиль для відновлення попереднього майнового стану. Виходячи з засад розумності та справедливості, враховуючи також майновий стан обвинуваченого та реальну можливість відшкодування завданої ним шкоди за рахунок наявного у нього майна, суд вважає, що розмір суми, достатньої для компенсації заподіяної моральної шкоди, для потерпілого ОСОБА_8 має становити 3000 грн., а для потерпілого ОСОБА_13 , виходячи із меж позовних вимог, - 555 грн. (700 145 = 555).

Питання про долю речових доказів вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

- за ч.2 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань визначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.4 ст.70,72 КК України шляхом повного складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 17 серпня 2015 року, остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_10 від покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом трьохрічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:

-повідомляти орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої системи.

До набрання вироком законної сили змінити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжних захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його негайно в залі суду та поклавши на нього наступні обов`язки:

-до набрання вироком законної сили повідомляти суд про зміну місця проживання;

-з`являтися до суду за першою вимогою.

У відповідності до ч.1 та ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення починаючи з 23 травня 2016 року по 20 липня 2016 року, включно тривалістю 58 днів із розрахунку відповідності один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 116 днів позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 відшкодування завданої злочином майнової шкоди у розмірі 145 грн. та моральної у розмір 555 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 відшкодування завданої злочином майнової шкоди у розмірі 1122 грн. та моральної у розмір 3000 грн.

Речові докази, вилучені по справі, а саме: велосипед марки «Ардіс», ноутбук марки «НР А6» та мобільний телефон марки «Nokia 1280» - залишити потерпілим, як їм належні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з проголошення вироку.

Учасники судового розгляду справи мають право отримати копію вироку після його проголошення у секретаря судового засідання.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.
Суддя ОСОБА_1