Справа № 755/3836/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 розглянувши клопотанням заступника голови ліквідаційної комісії Дніпровського УП ГУ НП у м.Києва ОСОБА_2 про винесення додаткової ухвали щодо вирішення долі речових доказів по кримінальній справі відповідно до ст.100 КПК України (у редакції 1960 року), -

В С Т А Н О В И В :
У провадження Дніпровського районного суду м. Києва 25.02.2016 рокунадійшло дане клопотання заявника.

Автоматизованою системою документообігу суду було визначено головуючого суддю ОСОБА_1 та передано матеріали 29.02.2016року.

Суд, перевіривши виконання вимог КПК України, приходить до наступного.

У клопотанні заявник посилається на те, що судовим рішенням за наслідками розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_3 питання наявних у ній речових доказів вирішено не було, тому просить суд у порядку ст.100 КПК України (у редакції 1960 року) винести додаткову ухвалу по цій кримінальній справі, в якій вирішити долю речових доказів.

Разом з тим, ст.100 КПК України (у редакції 1960 року) регламентує нагляд прокурора за законністю порушення кримінальної справи, тобто жодним чином не регулює питання врегулювання обставин, вказаних у клопотанні, а саме долю речових доказів.

Системний аналіз положень ст.3 КПК України (у редакції 1960), ст.5 КПК України (у реадкції 2012 року), ст.58 Конституції України свідчить, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за
якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-рп/99 від 09.02.1999 року).
З рішення ВСУ у справі № 5-205кс15 випливає, що Кримінальним процесуальним законом України визначається порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень.
При цьому, на відміну від кримінального матеріального закону, кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження.
Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе, адже процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
В той же час, на момент подання даного клопотання до суду заявником, Кримінальний-процесуальний Кодекс України (у редакції 1960 року) втратив чинність на підставі Кодексу N4651-VI ( 4651-17 ) від 13.04.2012, ВВР, 2013, N9-10, N11-12, N13, ст.88, тобто заявнику, при зверненні до суду, на даному етапі, слід керуватися положеннями ст.ст. 537, 539 Кримінального процесуального Кодексу України.
За таких умов, на думку суду, на цей час, клопотання заявника за своєю суттю є сумнівним, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року, (ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України), а тому останнє, враховуючи положення ст.ст.7, 8, 9, 539 КПК України, підлягає поверненню заявнику з роз`ясненням, що таке повернення не позбавляє права повторного звернення до суду у порядку КПК України (у редакції 2012 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.3 КПК України (у редакції 1960), ст.5 КПК України (у реадкції 2012 року), ст.58 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-рп/99 від 09.02.1999 рокусуддя, -

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання заступника голови ліквідаційної комісії Дніпровського УП ГУ НП у м. Києва ОСОБА_2 про винесення додаткової ухвали щодо вирішення долі речових доказів по кримінальній справі відповідно до ст. 100 КПК України (у редакції 1960 року) - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення клопотання не є перешкодою для повторного звернення до суду в межах територіальної юрисдикції якого було постановлено обвинувальний вирок стосовно засудженогов порядку Кримінального процесуального Кодексу України.

Постанова, яка набрала законної сили в порядку, визначеному Кримінально-процесуальним Кодексом України, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1