УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" березня 2016 р. м.Київ
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вінниця, українця, громадянина України, освіта вища, працюючого на посаді начальника відділення слідчого відділу Деснянського управління Національної поліції в м.Києві, військовозобов`язаного, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
Вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив за наступних обставин:
Так, наказом №5о/с від 07.11.15 ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 призначено на посаду начальника відділення слідчого відділу Деснянського управління НП у м. Києві та присвоєно спеціальне звання старший лейтенант поліції.
Відповідно до розподілу службових обов`язків ОСОБА_4 відповідає за організацію роботи відділення, особисто контролює роботу всіх слідчих відділу, вивчає кримінальні провадження, що знаходяться у провадженні слідчих відділу, при необхідності готує по них письмові вказівки.
Крім того, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 3 КПК України керівник органу досудового розслідування начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу внутрішніх справ, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України та його заступники, які діють у межах своїх повноважень.
Згідно ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений:
1) визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих;
2) відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування;
3) ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, які не можуть суперечити рішенням та вказівкам прокурора;
4) вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим;
5) погоджувати проведення слідчих (розшукових) дій та продовжувати строк їх проведення у випадках, передбачених цим Кодексом;
6) здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого;
7) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Таким чином, перелік наданих повноважень та службових обов`язків ОСОБА_4 підтверджує те, що останній наділений повноваженнями щодо здійснення функцій представників влади, тобто є службовою особою.
В ході розслідування вказаного кримінального провадження за ч.1 ст.203-1 КК України слідчим ОСОБА_4 вживались процесуальні заходи (виклик по телефону), спрямовані на проведення слідчих дій із ОСОБА_7 , який виконував функції адміністратора у приміщенні вказаного грального закладу, розташованого за адресою: м. Київ, проспект Володимира Маяковського, 6. Однак, ОСОБА_8 упродовж 2014 року на запрошення слідчого ОСОБА_4 у призначений день та час не з`явився, побоюючись притягнення до кримінальної відповідальності.
В подальшому, у невстановлені слідством час, місці та обставинах, у ОСОБА_4 , виник умисел, спрямований на вимагання у ОСОБА_9 грошових коштів.
Після цього, ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вимагання у ОСОБА_9 грошових коштів, у листопаді 2015 року, точний день не встановлено, о 20 год. 39 хв. шляхом надіслання текстового повідомлення повідомив ОСОБА_10 про погодження щодо останнього повідомлення про підозри та ініціювання його розшуку правоохоронними органами. У зв`язку із викладеним, та побоюючись притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 усно доручив ОСОБА_11 зустрітися з ОСОБА_4 та з`ясувати причини притягнення до відповідальності.
Після цього, 28.12.15, приблизно о 19 годині, в ході особистої зустрічі ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , яка відбулась згідно попередньої домовленості у салоні автомобіля марки «Мазда 6», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_4 на праві приватної власності та який знаходився поблизу зупинки громадського транспорту за адресою: м. Київ, вул. Драйзера, 1, ОСОБА_4 запевнив ОСОБА_11 про те, що раніше досягнуті домовленості не притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності в силі, та повідомив спосіб та умови передачі йому грошових коштів.
У подальшому, ОСОБА_4 зупинив належний йому автомобіль марки «Мазда 6», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , до якого відразу підбігли співробітники ГВ БКОЗ СБ України в місті Києві та Київській області та ОСОБА_4 , зрозумівши, що його протиправні дії викриті відразу розпочав рух, однак в подальшому був затриманий працівниками ГВ БКОЗ СБ України в місті Києві та Київській області та УВБ у місті Києві ДВБ Національної поліції України.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у вимаганні, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.189 КК України.
Фактичні обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме:
-протоколі огляду місця події від 29.12.2015, в ході якого вилучено кошти в сумі 24 тисячі гривень та інші речі;
-протоколі огляду місця події від 29.12.2015, в ході якого вилучено автомобіль Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1 ;
-протоколі затримання ОСОБА_4 від 29.12.2015;
-протоколі обшуку службового кабінету ОСОБА_4 від 29.12.2015;
-показах підозрюваного ОСОБА_4 ;
-показах свідка ОСОБА_11 ;
- протоколі про використання заздалегідь ідентифікованих засобів від 29.12.15;
-протоколі огляду та видачі від 29.12.2015.
Відповідно до ухвали слідчого судді від 31.12.2015 року підозрюваному ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з перебуванням останнього за місцем свого проживання з 21-00 до 07-00 години наступного дня строком до 29.02.2016 року включно.
На даний час завершити досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не уявляється можливим, із урахуванням потреби додаткового допиту підозрюваного, а також виконання вимог ст.290, 291, 293 КПК України та інших необхідних процесуальних дій, тому постановою заступника прокурора м.Києва від 29.02.2016 року строк досудового розслідування було продовжено до трьох місяців.
З урахуванням викладеного, при наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з метою запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вплинути на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, слідство вважає, що підозрюваному ОСОБА_4 потрібно обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, враховуючи також, що він вчинив злочин, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
В судовому засіданні прокурор у повному обсязі підтримав своє клопотання та послався на обставини, які у ньому були викладені, додавши, що обґрунтованість підозри підтверджується наявними у кримінальному провадженні допустимими доказами, вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою для підозрюваного, з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.
Підозрюваний ОСОБА_4 після роз`яснення йому слідчим суддею прав, передбачених ч.2 ст.193 КПК України, пояснив, що бажає, щоб його інтереси представляв адвокат ОСОБА_5 .
У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили суд відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або взагалі не обирати, оскільки за весь час досудового розслідування ОСОБА_4 завжди з`являвся на першу вимогу до слідчого, співпрацював зі слідством, порядок домашнього арешту не порушував, усі зобов`язання виконував належним чином, жодних дій по вчиненню тиску на свідків чи іншим чином перешкоджання кримінальному правопорушенню не вчиняв. Крім того, він має тісні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітнього сина, з 2006 року зареєстрований і проживає у м.Києві, має постійне місце проживання, є учасником бойових дій, оскільки приймав участь у проведенні антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, має подяку від Генерала внутрішньої служби за участь у проведенні АТО. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є достатньо суворим та безпідставно обмежує права підозрюваного.
Вислухавши доводи прокурора, підозрюваного та захисника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Стаття 192 КПК України передбачає право слідчого за погодженням з прокурором звернутися із клопотанням про застосування запобіжного заходу до особи, яку затримано без ухвали про дозвіл на затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури м.Києва юриста 2 класу ОСОБА_3 оформлене відповідно до вимог ст.184 Кримінального процесуального кодексу України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучено розпис підозрюваного та захисника щодо вручення їм 01.03.2016 року о 09 годині 40 хвилин копії клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також копій матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.
30.12.2015 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 31.12.2015 року підозрюваному ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з перебуванням останнього за місцем свого проживання з 21-00 до 07-00 години наступного дня строком до 29.02.2016 року включно.
У зв`язку з неможливістю завершити досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, із урахуванням потреби додаткового допиту підозрюваного, а також виконання вимог ст.290, 291, 293 КПК України та інших необхідних процесуальних дій, постановою заступника прокурора м.Києва від 29.02.2016 року строк досудового розслідування було продовжено до трьох місяців, до 30.03.2016 року.
Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання у м.Києві, де проводиться досудове розслідування, проживає з дружиною та малолітнім сином, має виключно позитивну службову характеристику, на спец обліках не перебуває, є учасником бойових дій, оскільки приймав участь у проведенні антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, має подяку від Генерала внутрішньої служби за участь у проведенні АТО.
Відповідно до ч.1 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
На момент розгляду даного клопотання доказів про те, що за час проведення досудового розслідування та застосування раніше до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, фактично перебуваючи на волі, ОСОБА_4 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав якимось чином кримінальному провадженню, впливав на свідків слідчому судді прокурором надано не було. Крім того, в даному судовому засіданні прокурором підтверджено, що підозрюваний завжди своєчасно з`являвся на першу вимогу до слідчого, умови домашнього арешту не порушував.
Таким чином, окрім констатації, прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Крім того, прокурором не наведені жодні доводи, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, менш суворого, ніж домашній арешт, який фактично обмежує у свободі ОСОБА_4 , останній буде ухилятись від слідства та суду. Невизнання вини та відмова давати показання таким не може вважатись, оскільки це є правом підозрюваного та на останнього не покладено обов`язок доказування вини.
Твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. У справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Окрім цього, при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п.17 рішення ЄСПЛ від 02 серпня 2001 року у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої з огляду на їхній вплив та спосіб виконання, обидва застосовані … запобіжні заходи тримання під вартою у в`язниці і домашній арешт були позбавленням волі за змістом підпункту (с) пункту 1 Статті 5 Конвенції.
Частина 2 статті 194 КПК України передбачає обов`язок слідчого судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Таким чином, оскільки прокурором доведено обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, що підтверджується матеріалами клопотання, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.2, 3, 4 ст.177 КПК України, однак не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні (п.3 ч.1 ст.194 КПК України), слідчий суддя, враховуючи дані про особу підозрюваного, зокрема те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання у м.Києві, де проводиться досудове розслідування, проживає з дружиною та малолітнім сином, має виключно позитивну службову характеристику, на спец обліках не перебуває, є учасником бойових дій, оскільки приймав участь у проведенні антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, має подяку від Генерала внутрішньої служби за участь у проведенні АТО, умови раніше обраного запобіжного заходу не порушував, на всі виклики з`являвся своєчасно, вважає, що вагомих підстав для застосування щодо підозрюваного достатньо суворого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з матеріалів клопотання не вбачається, у зв`язку з чим необхідно застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений в клопотанні.
За вищевказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям підозрюваного на вимогу слідчого, прокурора, суду, можливе і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання в межах продовженого прокурором строку досудового розслідування.
Відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись ст.ст.3, 176-179, 184-187, 193-196, 198, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з метою встановлення обставин кримінального правопорушення.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , строком до 30 березня 2016 року включно, такі обов`язки:
1. Прибувати до слідчого, в провадженні якого знаходиться дане кримінальне провадження, до прокурора та суду за першою вимогою.
2. Не відлучатися з міста Києва, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження.
3. Повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити підозрюваному, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого.
Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 16-00 годині 09 березня 2016 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Апеляційного суду м.Києва.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м. Києва ОСОБА_1