Суворовський районний суд міста Одеси
Справа № 523/1823/15-к
Провадження №1-кп/523/223/15
У Х В А Л А
18.12.2015 року м. Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_4 , під час судового розгляду кримінального провадження із звинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.186 та ч.2 ст.289 КК України,
В судовому засіданні, що розпочалося після 10 години 30 хвилин 18 грудня 2015 року, потерпілий ОСОБА_6 подав заяву, в якій просив надати примірник ухвали суду, якою було вирішено його письмове клопотання від 23 лютого 2015 року про зміну обвинуваченому, на той час за ч.1 ст.121 та ч.1 ст.186 КК України, ОСОБА_5 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою.
Судом було з`ясовано факт не вирішення останнього клопотання у зв`язку із наступними обставини.
Клопотання надійшло до суду через загальну канцелярію 23 лютого 2013 року. Відповідно до положень ч.1 ст.186 та ч.1 ст.187 КПК України клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження до суду клопотання, якщо обвинувачений перебуває на свободі. Суд після одержання такого клопотання до обвинуваченого, який перебуває на свободі, призначає дату судового засідання і здійснює судовий виклик.
Таким чином клопотання потерпілого підлягало розгляду у наступному судовому засіданні, яке було заздалегідь призначено на 16 годину 25 лютого 2015 року.
Як вбачається з довідки секретаря це судове засідання не відбулося - у зв`язку з перебуванням головуючого у нарадчій кімнаті з питання постановлення остаточного судового рішення у великій за обсягом та резонансній кримінальній справі із звинувачення колишнього слідчого МВС ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.152, ч.3 ст.135 та ч.1 ст.263 КК України.
При цьому, відповідно до повідомлення начальника Одеського слідчого ізолятора від 27 лютого 2015 року, до якого було долучено ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, з 25 лютого 2015 року до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як до підозрюваного у вчиненні іншого злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.
Таким чином, ОСОБА_5 з 25 лютого 2015 року став ув`язненим, що рахувався за іншим районним судом до 19 травня цього ж року - часу проведення підготовчого засідання, призначення судового розгляду та об`єднання обох кримінальних проваджень в Суворовському районному суді м. Одеси.
При цьому, в силу положень ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Оскільки 19 травня 2015 року відносно ОСОБА_8 вже діяв запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а потерпілий ОСОБА_9 під час підготовчого судового засідання не настояв на судовому розгляді клопотання від 23 лютого 2015 року, то строк дії запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою вважався продовженим.
Відповідно до положень ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
5 червня 2015 року питання застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу було поставлено на обговорення учасників процесу у зв`язку із спливом 16 червня 2015 року строку ув`язнення обвинувачення. Одночасно стороною захисту було подано клопотання про зміну раніше застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу на більш м`який.
Ухвалою суду від 5 червня 2015 року запобіжний захід обвинуваченому було змінено з тримання під вартою на домашній арешт, із строком дії цього заходу до 4 серпня 2015 року, що було обґрунтовано достатньою міцністю соціальних зв`язків ОСОБА_5 , потребою в отриманні кваліфікованої медичної допомоги та відсутністю доказів про його можливе ухилення від суду чи перешкоджання судовому розгляду даного провадження.
Питання можливого застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту було також предметом судового розгляду у судових засіданнях, що відбулися 18-19 листопада 2015 року. За результатами розгляду відповідних клопотань сторін обвинувачення та захисту було відмовлено в їх задоволенні, про що постановлено мотивовану ухвалу, примірник якої було вручено заінтересованим учасникам процесу.
Оскільки 18 грудня 2015 року потерпілий ОСОБА_6 фактично настояв на отриманні ухвали суду з питання вирішення клопотання від 23 лютого 2015 року про зміну обвинуваченому, на той час за ч.1 ст.121 та ч.1 ст.186 КК України, ОСОБА_5 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, то судом вирішення останнього клопотання було поставлено на обговорення учасників процесу, із забезпеченням права обвинуваченого на отримання копії клопотання не пізніше ніж за три години до початку його розгляду (ч.2 ст.184, ч.3 ст.200, ч.2 ст.201 КПК України).
В судове засідання, що розпочалося після 15 години 18 грудня 2015 року, потерпілий ОСОБА_6 не прибув, повідомивши телефоном про погіршення самопочуття.
Оскільки статтею 193 КПК України передбачена обов`язковість присутності під час розгляду питання про застосування (зміну) запобіжного заходу лише прокурора, обвинуваченого та його захисника, то суд, за відсутності заперечень прокурора та сторони захисту розглянув клопотання потерпілого ОСОБА_6 від 23 лютого 2015 року у відсутність останньої особи.
В обґрунтування поданого клопотання потерпілий зазначає про здійснення ОСОБА_5 та неконкретизованими друзями останнього погроз на адресу потерпілого, про що того нібито попередив слідчий ОСОБА_10 . Крім того, інший слідчий ОСОБА_11 , дозволив ОСОБА_5 перервати проведення одночасного допиту неконкретизованої особи із свідком ОСОБА_12 , що мало наслідком отримання подальших термінових телефонних консультацій ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , та виклик ОСОБА_12 до слідчого у відсутність ОСОБА_6 . Потерпілий також зазначає про відсутність у ОСОБА_5 громадянського паспорту, студентського квитка, довідки про вагітність співмешканки, про вчинення ним нового злочину в період застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також про те, що ОСОБА_5 зізнався у нанесенні йому ударів пістолетом по голові, що могло спричинити настання смерті.
З`ясувавши думку прокурора в підтримку поданого потерпілим клопотання, а також заперечення сторони захисту, суд дійшов наступного.
Згідно з положеннями частин 1 та 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням потерпілого має право своєю ухвалою змінити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.ст.177 та 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
ОСОБА_5 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжких злочинів, максимальна санкції яких передбачають можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.
Проте, тяжкість злочину законом не визначається підставою для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки тримання під вартою, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
ОСОБА_5 в судовому засіданні від 4 червня 2015 року визнав свою вину лише у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.121 та ч.1 ст.186 КК України, у зв`язку із чим до нього і було раніше застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, проте у вчиненні злочину за ознаками ч.2 ст.289 КК України категорично не визнав, а відтак, його можлива вина у вчиненні цього тяжкого злочину, що в свою чергу порушило умови застосованого раніше до ОСОБА_5 запобіжного заходу, підлягає доведенню в суді обвинувальними доказами.
Суд констатує, що станом на 18 грудня 2015 року за епізодом вміненого обвинуваченому незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_13 прокурором не представлено достатньої сукупності обвинувальних доказів, а тому висновок потерпілого ОСОБА_6 про продовження ОСОБА_5 здійснення злочинної діяльності є передчасним.
Питання міцності соціальних зв`язків обвинуваченого був предметом судових досліджень під час вирішення 5 червня та 18-19 листопада 2015 року клопотань сторін кримінального провадження про зміну застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу і при цьому суд вважав, що з`ясовані обставини є достатніми для їх витлумачення на користь обвинуваченого. Будь-яких інших доказів про негативну характеристику особи ОСОБА_5 стороною обвинувачення в даний час надано суду не було.
Показання ж потерпілого ОСОБА_6 про обізнаність від слідчих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про обставини неправомірного впливу на потерпілого та свідка ОСОБА_12 є показаннями з чужих слів, тобто ОСОБА_6 в даному випадку є єдиною особою, яка була джерелом отримання таких показань, і при цьому прокурором чи потерпілим не було заявлено клопотання про безпосередній допит в суді в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - в обґрунтування заявленого потерпілим клопотання.
Будь-яких інших об`єктивних доказів на підтвердження можливого перешкоджання ОСОБА_5 встановленню істини в провадженні стороною обвинувачення надано не було.
Допущені ж обвинуваченим під час судового розгляду випадки нез`явлень в судові засідання були також досліджені під час вирішення 18-19 листопада 2015 року клопотань сторін кримінального провадження про зміну застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу і при цьому суд вважав, що причини нез`явлень були поважними через хвороби обвинуваченого.
Крім того, суд констатує, що тривалий розгляд даного кримінального провадження спричинений виключно у неналежному виконанні прокурором обов`язку доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст.ст.91-92 КПК України), а саме, у їх тривалому не представленні для першочергового дослідження в суді (ч.1 ст.349 КПК України).
Також суд зазначає, що строк дії раніше застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту сплив 4 серпня 2015 року. Оскільки ч.3 ст.331 КПК України передбачено обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження до обвинувачення лише такого запобіжного заходу як тримання під вартою, то суд позбавлений повноважень щодо самостійного порушення аналогічного питання стосовно менш тяжкого виду запобіжного заходу. Таким чином, за відсутності задоволених судом клопотань сторін про застосування до ОСОБА_5 будь-якого запобіжного заходу або продовження їх дії, слід дійти висновку, що до обвинуваченого станом на 18 грудня 2015 року можливо розглядати лише клопотання про застосування, а не зміну запобіжного заходу.
З врахуванням сукупності вищевикладеного суд вважає, що клопотання потерпілого ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на тримання під вартою є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.331,350 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.186 та ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_5 , запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення щодо неї можуть бути викладені в апеляційній скарзі на остаточне прийняте в кримінальному провадженні судове рішення.

Головуючий ОСОБА_1