Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
захисникаОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0001633 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року,

у с т а н о в и в:

За вироком місцевого суду, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , зареєстровану в тому АДРЕСА_2 ,

засуджено: за ч. 3 ст. 342 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 343 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць; за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
Відповідно до статей 70, 72 цього ж Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України засуджену звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на неї обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 зазначеного Кодексу.
Ухвалено стягнути із засудженої на користь потерпілого ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 875 грн, моральної 10 000 грн.
Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, поєднаного з примушенням цієї особи шляхом насильства до виконання явно незаконних дій; у впливі в будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків та добитися прийняття незаконного рішення; в умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу побоїв, легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків за таких обставин.

Як установив суд, 31 липня 2013 року приблизно о 01.00 год. ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння сиділа на пасажирському сидінні автомобіля «Вольво» під керуванням також нетверезого ОСОБА_9 у той час, коли останній вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
Ці неправомірні дії були помічені інспекторами патрульної служби Бориспільського міського відділу ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , котрі на виконання положень ст. 2, п. 2 ст. 10, пунктів 1, 2 ст. 11 Закону України «Про міліцію» з метою запобігання та припинення адміністративних правопорушень під`їхали до автомобіля «Вольво», який зупинився на паркувальному майданчику біля магазину «Київська Русь» на вул. Київський Шлях, 98 у м. Борисполі, відрекомендувалися ОСОБА_9 працівниками міліції, попросили назватися та надати документи, які посвідчують особу водія. ОСОБА_9 вийшов з автомобіля, однак відмовився назвати працівникам міліції своє ім`я та надати документи, що посвідчують особу. Натомість ОСОБА_9 став ображати інспектора ОСОБА_8 , нецензурно висловлюватися, після чого спробував утекти.
У цей час ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля зазначеного магазину, усвідомлюючи, що її співмешканець ОСОБА_9 , будучи нетверезим, скоїв адміністративні правопорушення і спробував утекти з місця їх учинення, у зв`язку з чим інспектори патрульної служби ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розпочали його адміністративне затримання в порядку ч. 1 ст. 263 КУпАП України, підбігла ззаду до інспектора патрульної служби ОСОБА_8 з незаконною вимогою припинити затримання ОСОБА_9 і одночасно почала наносити бити інспектора по голові й дряпати його нігтями пальців рук.
Через такий вплив ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , що виразився у формі заподіяння побоїв та тілесних ушкоджень, останній не зміг продовжити спільно з інспектором цієї ж служби ОСОБА_10 виконувати свої службові обов`язки щодо адміністративного затримання ОСОБА_9 , а був змушений відволіктися на ОСОБА_7 , щоби припинити її протиправні дії.
Оскільки ОСОБА_7 не реагувала на вимогу ОСОБА_8 припинити свої незаконні дії, продовжувала втручатися в діяльність працівника правоохоронного органу й умисно продовжила бити останнього по обличчю та тулубу, завдаючи тілесних ушкоджень, вимагаючи відпустити ОСОБА_9 , щодо якого здійснювалось адміністративне затримання в порядку ч. 1 ст. 263 КУпАП України, вчинила таким чином опір працівникові міліції правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.
Продовжуючи ігнорувати усні попередження інспектора патрульної служби ОСОБА_8 про припинення своїх протиправних дій, ОСОБА_7 не припиняла втручання в діяльність цього працівника правоохоронного органу і під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із затриманням ОСОБА_9 , умисно заподіяла останньому побоїв та легких тілесних ушкоджень у виді: довгастої форми садна лобної області справа, два довгастих садна на підборідді справа, чотири довгастих садна на передній черевній стінці зліва.
Протиправні дії ОСОБА_7 було припинено лише після застосування ОСОБА_8 фізичного впливу (утримання за руки) та одягнення наручників на зап`ястя рук останньої.

Захисник ОСОБА_5 , у поданій касаційній скарзі в інтересах засудженої ОСОБА_7 , порушує питання про скасування судових рішень у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, зокрема, на те, що ОСОБА_7 є цивільною дружиною (близьким родичем) ОСОБА_9 , а отже, її прохання відпустити останнього не утворює складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України. Також указує на недопустимість певних доказів і оспорює фактичні обставини кримінального провадження. При цьому просить закрити зазначене провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні складу кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримання доводів, викладених у касаційній скарзі, прокурора про безпідставність касаційних вимог та залишення судових рішень без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скарзі, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права оцінювати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з вимогами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
До компетенції касаційного суду не входить перевірка обставин, зазначених у ст. 409 КПК України, а саме перевірка щодо невідповідності оскаржуваного рішення фактичним обставинам кримінального провадження, а тому доводи в касаційній скарзі стосовно таких обставин не можуть бути предметом розгляду в порядку касаційної процедури.
Згідно зі ст. 370 КПК вирок суду першої інстанції, як і хвала апеляційного суду мають бути законними, обґрунтованими та вмотивованими, відповідати вимогам, зазначеним у статтях 374, 419 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст.419 КПК апеляційний суд у разі залишення апеляційної скарги без задоволення у своїй ухвалі має зазначити підстави, через які апеляційну скаргу визнав необґрунтованою. При цьому незгода з апеляційною скаргою, як і рішення про залишення оскаржуваного вироку без змін, має ґрунтуватися на докладних мотивах. Судження суду щодо кваліфікації кримінального правопорушення мають бути мотивованими і не викликати жодних сумнівів.
Недотримання цих вимог є істотним порушенням кримінального процесуального закону.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг захисту суті всіх зазначених скаржниками доводів в ухвалі не навів та залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, не навів для цього переконливих мотивів та правових підстав.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджена та її захисник оскаржили в апеляційному порядку вирок місцевого суду через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам, істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, у чому числі й ч. 1 ст. 343 КК й просили вирок суду щодо ОСОБА_7 у скасувати, провадження закрити за відсутністю в діянні складу кримінальних правопорушень.

Проте, апеляційний суд, визнавши вирок суду законним та обґрунтованим, поверхово підійшов до перевірки доводів апеляційних скарг сторони захисту, що стосується невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування кримінального закону, при цьому в ухвалі не навів докладних мотивів для їх спростування, а лише перелічив докази, якими обґрунтовано вирок суду першої інстанції. При цьому не наведено переконливих аргументів на спростування позиції захисника щодо кримінально-правової оцінки діяння засудженої за ст. 343 КК України.
Таким чином, ухвалу апеляційного суду постановлено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Виходячи з того, що касаційний суд у силу ч. 1 ст. 433 КПК України позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того ч и іншого доказу, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною, обґрунтованою, вмотивованою, і вона на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час нового апеляційного розгляду необхідно усунути вказані порушення, перевірити всі доводи апеляційних скарг, й інші доводи, викладені у касаційній скарзі, та постановити рішення, яке відповідає ст. 370 КПК України. При цьому суду слід врахувати й правову позицію, зазначену в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 лютого 1992 року № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 03 грудня 1997 року № 12).

Керуючись статтями 433, 436438 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу захисника задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3