Справа № 367/4017/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1027/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 17.08.2016

УХВАЛА
Іменем України
17 серпня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:
До Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

25.05.2016 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання.

Мотивуючи своє рішення суд послався на те, що вироком Соломянського районного суду м. Києва від 23.09.2013 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 128 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07.12.2015 року ОСОБА_7 було скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного вищевказаним вироком, на підставі ст. 78 КК України. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18.03.2016 року зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30.07.2013 року по 23.09.2013 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 18.12.2015 року засуджений ОСОБА_7 прибув до Ірпінського виправного центру №132 для відбування покарання у вигляді обмеження волі.

Оскільки засудженому ОСОБА_7 було скасовано випробувальний строк та направлено для відбуття покарання у місця обмеження волі ухвалою від 07.12.2015 року, то відповідно до вимог ч.8 ст. 154 КВК України на момент розгляду клопотання в суді з дня винесення ухвали не минув один рік.

Крім цього, засуджений ОСОБА_7 хоча і працевлаштований різноробочим на території ПП «ЛАГУНА», однак має лише 1 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, що на думку суду не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення та довів своє виправлення.

Тому на думку суду, на даний час законних підстав для задоволення клопотання ОСОБА_7 про його звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково немає.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 з ухвалою суду першої інстанції не погоджується та зазначає, що суд, приймаючи рішення про відмову в задоволенні його клопотання, неправильно застосував норму закону та зазначив, що фактично уже відбув більше року призначеного йому покарання, працевлаштований, має заохочення за сумлінну поведінку, а тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити свою ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку засудженого, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, прокурора, яка проти апеляційної скарги засудженого заперечувала, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб які відбувають покарання у виді обмеження волі, позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття ними не менше 1/2 строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої тяжкості.

Відповідно до вимог ч.8 ст. 154 КВК України особи, звільненні від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направленні у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

При регламентуванні порядку і умов відбування та виконання кримінальних покарань норми КК України та КВК України співвідносяться між собою як загальні та спеціальні і, відповідно, при конкуренції норм загальних і спеціальних застосовуються спеціальні норми.

Стаття 154 КВК України є спеціальною нормою щодо можливості повторного застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким з дотриманням певного проміжку часу при наявності наступних умов: засуджений має бути особою, яка або була звільнена від відбування покарання з випробуванням, або відбуває покарання в порядку заміни не відбутої частини покарання більш м`яким і при цьому була направлена у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 вироком Соломянського районного суду м. Києва від 23.09.2013 року засуджений за ч.1 ст. 128 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07.12.2015 року ОСОБА_7 було скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначеного вищевказаним вироком, на підставі ст. 78 КК України.

18.12.2015 року засуджений ОСОБА_7 прибув до Ірпінського виправного центру №132 для відбування покарання у вигляді обмеження волі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18.03.2016 року зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30.07.2013 року по 23.09.2013 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за чотири дні обмеження волі.

Тобто, ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання у зв`язку скасуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 78 КК України та є особою, яка була направлена у місця обмеження волі до Ірпінського виправного центру №132 ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07.12.2015 року, а тому на думку колегії суддів підпадає під критерії обмеження у часі у праві умовно-дострокового звільнення або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

Враховуючи положення ч.8 ст. 154 КВК України, а також те, що ухвала про направлення ОСОБА_7 у місця обмеження волі була винесена 07.12.2015 року, тобто з дня винесення ухвали ще не минув один рік, засуджений ОСОБА_7 на даний час не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, але за ним залишається таке право при настанні строків, передбачених у законі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обгрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 травня 2016 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково відмовлено залишити без змін.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4