Бродівський районний суд Львівської області
Справа № 439/952/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2016 року м. Броди
Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, має на утриманні малолітню дочку 2014 року народження, раніше засудженого - 27.01.2015 року Бродівським районним судом Львівської області за ч.1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі і на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю на 2 роки,-
за ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 304 КК України, -
ОСОБА_4 , будучи засудженим Бродівським районним судом Львівської області 27 січня 2015 року за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі і на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю два роки, на шлях виправлення не став і вчинив нові злочини.
Так, 02 лютого 2015 року близько 1-ої години ОСОБА_4 , керуючись корисливими спонуканнями, діючи за попередньою змовою у групі осіб із неповнолітнім ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 пред`явив вимогу до громадянина ОСОБА_7 про передачу майна з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я.
ОСОБА_8 на вимогу ОСОБА_4 і неповнолітнього ОСОБА_6 передав гаманець вартістю 150 гривень, у якому знаходились гроші в сумі 1500 гривень та 600 доларів США, що в перерахунку на Національну валюту згідно курсу Національного банку становить 9694, 68 гривень, мобільний телефон марки «Nokia - 112» вартістю 180 гривень із стартовим пакетом «Київстар» вартістю 10 гривень та чоловічу куртку вартістю 951,30 гривень.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 12 485,98 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України визнав повністю. З його пояснень, отриманих під час судового слідства вбачається, що 2 лютого 2015 року близько 1-ої години він разом з своїм неповнолітнім рідним братом ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 пред`явив вимогу до громадянина ОСОБА_7 про передачу майна з погрозою застосування насильства. ОСОБА_8 на вимогу ОСОБА_4 і неповнолітнього ОСОБА_6 передав гаманець, у якому знаходились гроші в національній та іноземній валюті, мобільний телефон марки «Nokia - 112» із стартовим пакетом «Київстар» та чоловічу куртку.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому.
Судом встановлено, що обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину.
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не заявився, але суду подав заяву від 03.08.2015 року, в якій зазначив, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, просить призначити йому покарання, яке не пов`язане з реальним позбавленням волі, справу просить слухати у його відсутності (а.с. 14).
Суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому враховано, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, присутні під час судового розгляду справи, вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції. Цим особам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, на думку суду, наведене вище дає підстави зробити висновок про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину доведена повністю, його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 189 КК України, так як останній вчинив вимогу передачі чужого майна з погрозою застосування насильства над потерпілим, вчинену за попередньою змовою у групі осіб.
Окрім того, органом досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачено за ст. 1 ст. 304 КК України, а саме, що він, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнолітнім, 2 лютого 2015 року, шляхом переконання, схилив останнього до вчинення разом із ним вимагання чужого майна у ОСОБА_10 .
Проте, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду не здобуто доказів, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України.
До такого висновку суд дійшов з врахуванням того, що:
- обвинувачений ОСОБА_4 не визнав себе винуватим за ч. 1 ст. 304 КК України. Він суду пояснив, що свого неповнолітнього брата не намовляв, не заставляв вимагати від ОСОБА_7 гроші чи телефон;
- потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, подав заяву від 03.08.2015 року, в якій зазначив, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, просить призначити йому покарання, яке не пов`язане з реальним позбавленням волі, справу просить слухати у його відсутності;
- допитаний судом свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що є рідним братом ОСОБА_4 , перебуває з ним в добрих стосунках і його не заставляв вчиняти злочин. Коли удвох з ОСОБА_11 вони ходили по місту, то помітили громадянина, у якого вирішили вимагати гроші. Хто саме був ініціатором, він не пам`ятає, проте, старший брат не заставляв, не спонукав вчиняти злочин і він ( ОСОБА_12 ) з власної волі вимагав у громадянина ОСОБА_7 гроші, телефон та куртку. Потерпілий на їх вимогу дав гроші в гривнях, в доларах США, телефон та куртку. Згодом він ( ОСОБА_12 ) розділив гроші порівну, частину віддав ОСОБА_11 .
Інших доказів в ході судового розгляду на доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України суду не представлено.
Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин справи покладається на прокурора.
Статтею 84 КПК України визначено, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановить наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Частина 4 ст. 94 цього ж Кодексу передбачає право суду обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які безпосередньо він сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Із змісту ст. 284 КПК України вбачається, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення чи встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, не встановлені достатні докази для доведення. В цьому випадку суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
А тому наведене дає суду підстави для виправдання обвинуваченого за ч. 1 ст. 304 КК України за відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу цього кримінального правопорушення.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину вчинив тяжкий злочин, особу обвинуваченого раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину.
Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 діяння, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, усвідомлення вчиненого, відсутність претензій з боку потерпілого ОСОБА_7 . За таких обставин, з урахуванням позитивної характеристики за місцем проживання ОСОБА_4 , суд приходить до переконання про можливість визначення обвинуваченому покарання із врахуванням положень ст. 69 КК України і призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі, що буде достатньою мірою покарання для його виправлення та перевиховання.
Також судом встановлено, що ОСОБА_4 27.01.2015 року засуджений за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю два роки.
Згідно ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Отже, відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до визначеного покарання за новим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою. Згідно ухвали слідчого судді Бродівського районного суду Львівської області від 25.06.2015 року строк тримання під вартою ОСОБА_4 в межах цього кримінального провадження обчислюється саме з цього дня, тобто з 25.06.2015 року.
Виходячи із вимог ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає необхідним зарахувати відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення, застосованого до ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Суд вважає, що міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 слід змінити на особисте зобов`язання до вступу вироку в законну силу.
Речовими доказами у справі є мобільний телефон марки Нокіа 112, зимова чоловіча куртка сірого кольору, грошові кошти в сумі 500 доларів США, 1500 гривень, які, згідно розписки потерпілого ОСОБА_7 передано йому на зберігання. На думку суду, потерпілому слід надати дозвіл на використання цих речей.
Цивільних позовів у справі не заявлено.
Процесуальних витрат у справі немає.
Керуючись ст. 373, 374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі.
ОСОБА_4 виправдати за ч. 1 ст. 304 КК України за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Бродівського районного суду Львівської області від 27.01.2015 року строком один місяць і остаточно визначити ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді одного року семи місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 25 червня 2015 року до 14 квітня 2016 року, що становить один рік сім місяців 10 днів.
Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно засудженого ОСОБА_4 змінити на особисте зобов`язання до вступу вироку в законну силу та відповідно покласти на нього такі обов`язки :
?не відлучатись із населеного пункту в якому він проживає, а саме, с. Бовдури Бродівського району Львівської області без дозволу суду;
?повідомляти суд про зміну місця проживання;
?прибувати за кожною вимогою до суду чи іншого правоохоронного органу,
звільнивши його з-під варти в залі суду.
Речові докази у справі: мобільний телефон марки Нокіа 112, зимова чоловіча куртка сірого кольору, грошові кошти в сумі 500 доларів США, 1500 гривень дозволити потерпілому ОСОБА_7 використовувати.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Бродівський районний суд Львівської області.
Якщо апеляційну скаргу не було подано, то вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для її подання. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1