Дата документу Справа № 310/2284/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1254/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/2284/16-к
Категорія ст. 185 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0005712 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Шевченкове Бердянського району Запорізької області, громадянки України, непрацюючої, незаміжньої, з загальною середньою освітою, студентки 2-го курсу Бердянського державного педагогічного університету, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 07.12.2015 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з випробуванням строком на 1 рік;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 посилаючись на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність зазначає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд не врахував положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року за № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», внаслідок чого безпідставно застосував положення ч. 1 ст. 70 КК України, хоча вчинений обвинуваченою злочин кваліфікується за однією частиною та статтею Кримінального кодексу, а також ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки покарання у вигляді штрафу при призначенні за сукупністю злочинів та вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає та виконується самостійно. Крім того, застосовуючи до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, водночас не зазначив, що звільняє її від відбування покарання з випробуванням у вигляді обмеження волі.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції змінити, виключити з його мотивувальної та резолютивної частин вказівку про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 70 КК України. Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.12.2015 року відносно ОСОБА_6 виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і їй призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом повного складання призначеного покарання з покаранням, призначеним за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.12.2015 року, остаточно призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі зі сплатою штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. Вирок в частині стягнення з ОСОБА_6 штрафу в розмірі 850 грн. ухвалено виконувати самостійно. Запобіжний захід не обирався.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 14 червня 2015 року приблизно о 09 годині, знаходячись за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , ОСОБА_6 вирішила скоїти крадіжку належного ОСОБА_9 майна. З цією метою ОСОБА_6 , оглянувши кімнату, визначила для себе предмети злочину та приготувала їх для подальшого таємного викрадення, а саме: праску «Теfal FV-1216», кухонний комбайн «Рhilips - НR 7625» та дриль «Иола ІК-1050».
15 червня 2015 року приблизно о 14 годині ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала майно, що належить потерпілій ОСОБА_9 , а саме: праску «Теfal FV-1216» вартістю 200 гривень, кухонний комбайн «Рhilips - НR 7625» вартістю 400 гривень, дриль «Иола ІК-1050» вартістю 150 гривень, а всього на суму 750 гривень.
Після цього ОСОБА_6 з викраденим майном залишила місце вчинення злочину та розпорядилась ним на свій власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 750 гривень.
За наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора колегією суддів встановлено наступне.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самої обвинуваченої в судовому засіданні, де вона повністю визнавала себе винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченої та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України.

Доводи прокурора про неправильне застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 норм ч. 4 ст. 70 КК України, є обґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» в разі, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складенні призначених покарань, не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.12.2015 року ОСОБА_6 була засуджена за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, та на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з випробуванням строком на 1 рік.
Однак до постановлення цього вироку ОСОБА_6 вчинила інше кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, за яке вона була засуджено за вироком у даному провадженні, з призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

За таких обставин, застосування ч. 4 ст. 70 КК України є неприпустимим, а вироки Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.12.2015 рокута від 26.05.2016 рокущодо обвинуваченої ОСОБА_6 підлягають самостійному виконанню.

З урахуванням наведеного, рішення районного суду про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, є незаконним, а тому підлягає виключенню з вироку.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно до вимог ч. 2 ст. 53 КК України покарання у вигляді штрафу призначається не у твердій сумі, а у ставках неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому призначаючи ОСОБА_6 покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., суд порушив зазначені вимоги закону, оскільки норми статті 65 КК України зобов`язують суд призначати покарання як у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, так і відповідно до положень Загальної частини КК та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У санкціях статей (санкціях частин статей) Особливої частини КК покарання у виді штрафу встановлено в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян. Зокрема, санкція частини 1 статті 185 КК України, за якою засуджено ОСОБА_6 , покарання у виді штрафу встановлює в розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормою Загальної частини КК, яка визначає поняття та правила застосування даного виду покарання, є стаття 53, згідно з якою, штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу. Положення частини п`ятої цієї статті, які регулюють порядок заміни несплаченої суми штрафу покаранням іншого виду, розраховують таку заміну, виходячи з неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Тобто, кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу - неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а тому необхідно вважати обвинувачену ОСОБА_6 засудженою за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафув розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року відносно ОСОБА_6 , змінити.

Виключити з вироку призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Вважати обвинувачену ОСОБА_6 засудженою за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2015 року щодо обвинуваченої ОСОБА_6 виконувати самостійно.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді: