пр. № 1-кс/759/777/16
ун. № 759/2941/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2016 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши в м. Києві в приміщенні суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві у кримінальному провадженні №010050 від 10.10.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.02.2016 р. ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність слідчого, просив суд визнати бездіяльність старшого слідчого СВ святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 , яка полягає у відсутності будь-яких письмових рішень слідчого, або ж не надсилання такого рішення мені, як потерпілому, якщо воно було винесено щодо клопотання про повернення тимчасово вилучених грошових коштів від 17.02.2016 р. незаконною та зобов`язати старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вилучені грошові кошти номіналом по 100 доларів США в кількості 70 купюр, аргументуючи тим, що у провадженні Святошинського УП ГУ НП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження №010050 від 10.10.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України в якому скаржник проходить в якості потерлого, оскільки 08.10.2015 р. невстановлена особа шляхом обману за допомогою електронно-обчислювальної техніки, заволоділа коштами в розмірі 7000 доларів США, відповідно до протоколу огляду місця події від 08.10.2015 р. проведеного за адресою: м. Київ, бул. Кольцова, 22-А були виявлені та вилучені грошові кошти номіналом по 100 доларів США в кількості 70 купюр, однак на неодноразові звернення скаржника тимчасово вилучені грошові кошти не були повернуті.

У судовому засіданні скаржник заявлену скаргу підтримав, посилаючись на обставини викладені у скарзі та на порушення вимог КПК України.

Слідчий Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 у судовому засіданні проти скарги не заперечував та додав, що він є процесуальним керівником по кримінальному провадженні №010050 від 10.10.2015 р.

Вислухавши думку скаржник, слідчого, вивчивши зміст скарги від 25.02.2016 р., матеріали кримінального провадження за №010050 від 10.10.2015 р., суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, Святошинським УП ГУ НП в м. Києві було відкрито кримінальне провадження № 0010050 від 10.10.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки 08.10.2015 р. невстановлена особа шляхом обману за допомогою електронно-обчислювальної техніки, заволоділа коштами скаржника в розмірі 7000 доларів США.

Після чого відповідно до протоколу огляду місця події від 08.10.2015 р. проведеного за адресою: м. Київ, бул. Кольцова, 22-А були виявлені та вилучені грошові кошти номіналом по 100 доларів США в кількості 70 купюр у ОСОБА_3 (а.с. 7, 8).

17.02.2015 р. скаржником було подано клопотання про повернення тимчасово вилучених грошових коштів старшому слідчому СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 7000 доларів США, а саме номіналом 100 доларів США у кількості 70 купюр. Також я зазначив, що у разі визнання вилучених грошових коштів речовим доказом надати мені копію постанови та копії документів про їхню передачу до відповідної установи (а.с. 3).

Відповідно до ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілої і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2016 р. було відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 про повернення грошових коштів, оскільки грошові кошти були вилучені саме у громадянина ОСОБА_3 , а не в ОСОБА_6 (а.с. 5, 6).

У відповідності до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлено постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дії, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Отже, чинним КПК України передбачено позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження у випадках: тимчасового доступу до речей і документів, тимчасового вилучення майна, арешту майна, обшуку, огляду та лише на підставі вмотивованого судового рішення, а тимчасове вилучення майна - без судового рішення.

Статті 167, 168 КПК України визначають підстави тимчасового вилучення майна, та порядок такого вилучення, а стаття 169 цього Кодексу його припинення.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, для здійснення тимчасового вилучення майна у вигляді речей, документів, грошей тощо, необхідна наявність достатніх підстав вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч.б ст. 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

У відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути повернуто особі, у якої його було вилучено.

Частиною 6 ст. 173 КПК України визначено, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Отже, КПК України визначений обов`язок слідчого, прокурора та суду вирішити в зазначені строки долю тимчасово вилученого майна, зокрема його арешту чи повернення.

Оскільки в ч. 1 ст. 170 КПК України прямо передбачено, що «арештом майна є тимчасове до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є ... доказом злочину..».

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням ч. 2 цієї статті.

Із чого вбачається, що особа може бути позбавлена чи обмежена у праві своєї власності виключно за відповідним рішенням слідчого судді чи суду.

За матеріалами кримінального провадження слідчим суддею встановлено, що відповідне клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно до суду не спрямовувалося, питання з цього приводу не вирішувалося, тобто арешт на вказане вилучене майно слідчим суддею не накладався, що підтверджується і поясненнями слідчого, та що згідно вимог ст. 169 та ч. 5 ст. 171 КПК України вказує на неправомірність слідчого в неповерненні вказаного майна особі, у якої його було вилучено, тобто ОСОБА_3 .

Згідно зі п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

На підставі ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений на вчинення визначених у цій частині дій.

Отже, наданими поясненнями у судовому засіданні та доказами доведено наявність підстав вважати бездіяльність слідчого.

На підставі вищевикладеного керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ст.ст. 92, 94,303, 304, 306, 307, 309, 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП у м. Києві у кримінальному провадженні №010050 від 10.10.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України задовольнити.

Визнати бездіяльність старшого слідчого СВ святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 , яка полягає у відсутності будь-яких письмових рішень слідчого, або ж не надсилання такого рішення мені, як потерпілому, якщо воно було винесено щодо клопотання про повернення тимчасово вилучених грошових коштів від 17.02.2016 р. незаконною.

Зобов`язати старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вилучені грошові кошти номіналом по 100 доларів США в кількості 70 купюр.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого Святошинське УП ГУ НП у м. Києві на процесуального керівника у кримінальному провадженні №010050 від 10.10.2015 р. ОСОБА_5 .

Заперечення на дану ухвалу може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Святошинського

районного суду м. Києва ОСОБА_1