Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
22 червня 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004312, щодо
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 13.06.2012 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.125 КК України з призначеним покаранням у виді штрафу у розмірі 850 гривень; 13.12.2012 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.357, ч.2 ст.297, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.304, ст.70 КК України з призначеним покаранням у виді позбавлення волі строком 4 /чотири/ роки, на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 лютого 2015 року звільнений від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року; 22.12.2015 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.187 КК України з призначеним покаранням у виді позбавлення волі із конфіскацією майна строком на 8 /вісім/ років та 3 /три/ місяці,
обвинуваченого за ч. 2 ст.185 КК України,
на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року, з участю:
прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого - ОСОБА_6
захисника обвинуваченого - ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання 4 /чотири/ роки позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_6 призначено за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 22.12.2015 року, та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання 8 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 21 березня по 24 березня 2015 року, з 20 липня 2015 року по 22 квітня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбуття покарання вирішено рахувати ОСОБА_6 з 20 липня 2015 року.
Судом також вирішено питання речових доказів та витрат на проведення експертизи у кримінальному провадженні.
Також стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 15 574 /п`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят чотири/ гривень в рахунок відшкодування шкоди заподіяної злочином.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , раніше неодноразово будучи засудженим за вчинення корисливих злочинів проти власності, судимість за які у нього не знята і не погашена в установленому законом порядку, 14 липня 2015 року, приблизно о 14 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, маючи безперешкодний доступ до будинку АДРЕСА_3 , користуючись відсутністю власників, зайшов до нього та таємно викрав - пилку ланцюгову електричну «FORTE» вартістю 1199 гривень, а також шліфувальну машину кутову «МАКІТА 2200 WT GA 9020» вартістю 3300 гривень, котрі належали ОСОБА_10 , завдавши останній майнову шкоду на загальну суму 4499 гривень.
Наступного дня, 15 липня 2015 року, приблизно о 16 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, маючи безперешкодний доступ до будинку АДРЕСА_3 , користуючись відсутністю власників, зайшов до нього та таємно викрав - компресор «МІОL-ТИТАН 206-50» вартістю 3200 гривень, що належав ОСОБА_10 , завдавши останній майнову шкоду на вказану суму.
В подальшому, 16 липня 2015 року, приблизно о 12 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, маючи безперешкодний доступ до будинку АДРЕСА_3 , користуючись відсутністю власників, зайшов до нього й таємно викрав - акустику «Spk. 5.1 Sveh L5-30R (blаск)» вартістю 3300 гривень, що належала ОСОБА_10 , завдавши останній майнову шкоду на вказану суму.
Цього ж дня, 16 липня 2015 року, приблизно о 21 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, маючи безперешкодний доступ до будинку АДРЕСА_3 , користуючись відсутністю власників, зайшов до нього та таємно викрав - електродрель «Vmaster IDTM-E13 (ударний дриль)» вартістю 360 гривень, перфоратор «Еinhell boravia BBH 850/1» вартістю 430 гривень 83 копійки, водонагрівач побутовий електричний «АТLANTIC 80» вартістю 2717 гривень, 7 рушникосушок, а саме: рушникосушку «ТЕНДЕМ 800-400», вартістю 1660 гривень, рушникосушку «ЄВРОЛЮКС 800-500» вартістю 1865 гривень, рушникосушку «стандарт 700-500» вартістю 1525 гривень, рушникосушку «стандарт 700-400» вартістю 1465 гривень, рушникосушку «ЕДЕМ 800-500» вартістю 1790 гривень, рушникосушку «люкс 700-500» вартістю 1460 гривень, рушникосушку «люкс 600-400» вартістю 1330 гривень, а також трубу мідна діаметром 18, довжиною 5 метрів, вартістю 650 гривень, болгарку «Vmaster» вартістю 750 гривень, котрі належали ОСОБА_10 , чим завдав останній майнову шкоду на загальну суму 16002 гривні 83 копійки.
17 липня 2015 року, приблизно о 17 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, маючи безперешкодний доступ до будинку АДРЕСА_3 , користуючись відсутністю власників, зайшов до нього та таємно викрав - водонагрівач побутовий електричний «ROUND VMR-80» вартістю 2467 гривень, один умивальник «СЕRSANIT РRESIDENT 50 В з отвором» вартістю 420 гривень, провід «ШВВП Пн 2x0,75» довжина 100 м. вартістю 450 гривень, стабілізатор напруги однофазний «ЕЛІМ Україна» модель СНАП-1000 потужність - 100 ВА розмір 25*24*18, вартістю 2840 гривень, один змішувач для ванни «Q.tap.-DOMINOX CRM-271 ceramic EURO product», вартістю 630 гривень, один змішувач для кухні «Q.tap.-MAYFAIR CRM-271 ceramic EURO product», вартістю 630 гривень, один змішувач для кухні «Q.tap/-DOMINOX CRM-271 ceramic EURO product», вартістю 330 гривень, паяльний апарат «АРС-WM11», вартістю 1405 гривень, зварювальний інвектор «KENDE MS-250L», вартістю 4100 гривень, що належали ОСОБА_10 , чим завдав останній майнову шкоду на загальну суму 13272 гривні.
Таким чином, злочинними діями ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 40273.83 грн.
Суд визнав ОСОБА_6 винним за ч.2 ст.185 КК України, у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно.
Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 оскаржили його в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_6 до початку апеляційного розгляду кримінального провадження відмовився від апеляційної скарги в порядку ст.403 КПК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у поданій нею апеляційній скарзі, вважає оскаржуваний вирок суду незаконним і необґрунтованим. Разом з тим, стверджує, що призначене судом її підзахисному кримінальне покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 виправдати. Свою позицію мотивує тим, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину частково і вказав, що проводив будівельні роботи у будинку потерпілої по АДРЕСА_3 й коли потерпіла з чоловіком поїхали на відпочинок у Карпати, він, з їх будинку та сараю виніс будівельні інструменти, електроприлади, сантехніку, частину яких у подальшому за допомогою своїх знайомих здав у ломбард, частину продав ОСОБА_11 , а частину залишив собі. ОСОБА_6 вказав, що мав намір усі продані та здані в ломбард речі викупити і повернути власникам, однак був затриманий працівниками міліції. Стверджує, що умислу на таємне викрадення чужого майна у ОСОБА_6 не було.

На думку захисника обвинуваченого, кошти отримані її підзахисним у результаті продажу інструментів та обладнання у ломбарді, були необхідні йому для термінового погашення старого боргу, який виник за час відбування покарання засудженим раніше у 2012 року. Зазначає, що ОСОБА_6 у подальшому планував позичити кошти у знайомого з Києва та викупити усі продані ним речі потерпілої.

Разом з тим, захисник обвинуваченого стверджує, що судом при призначенні міри покарання її підзахисному не було враховано його незадовільний стан здоров`я, що підтверджується довідкою Рівненського СІЗО від 14.04.2016р. №50/07/1979, його сприяння у розкритті злочину, оскільки він добровільно вказав на свідків та установи ломбарду, у яких потерпілі могли б забрати свої речі, а також позицію потерпілої, яка не бажала обвинуваченому суворого покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої захисником апеляційної скарги, заперечення прокурора проти вимог апеляційної скарги захисника, його прохання щодо залишення вироку суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Висновки суду про доведення вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не оспорюються.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про осіб винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини вчинення злочину, особу винного, який частково визнав вину у скоєному й вина котрого установлена сукупністю зібраних у справі доказів, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, був звільнений від покарання, однак на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин, а також те, що злочин, скоєний ним за ч.2 ст.185 КК відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Покликання ж захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 щодо призначення несправедливого, й на її думку, не відповідного тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення а також особі останнього покарання, колегія суддів розцінює критично виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно (ч.2 ст.185 КК України) повністю доведена показами потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , також власними показами обвинуваченого, в котрих він не заперечував обставин вчинення ним повторного таємного викрадення чужого майна, а також стверджується письмовими матеріалами провадження, зокрема: протоколом огляду речових доказів від 19.08.2015 року щодо добровільної видачі працівникам міліції ОСОБА_11 речей потерпілої ОСОБА_10 ; постановою про приєднання речових доказів до кримінального провадження від 03.09.2015 року; повідомленням з ломбарду «Заставно кредитний дім» №589/9 від 15.09.2015 року про предмети, закладені у ломбард; дослідженими накладними й товарними чеками, котрі свідчать про придбання сімєю потерпілої ОСОБА_10 речей, які були викрадені з будинку АДРЕСА_3 .

В роз`ясненнях, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з послідуючими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Колегією суддів у ході апеляційного розгляду матеріалів провадження встановлено, що обрана судом обвинуваченому міра покарання у виді позбавлення волі строком 4 /чотири/ роки відповідає санкції інкримінованої обвинуваченому ч.2 ст.185КК України, яка передбачає призначення покарання за такий злочин у виді арешту на строк від трьох до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на той самий строк. В даному контексті, обрана судом міра покарання обвинуваченого, на думку колегії суддів, є законною.
Щодо покликань апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 стосовно не врахування судом при призначенні міри покарання її підзахисному незадовільного стану здоров`я останнього (що підтверджується довідкою Рівненського СІЗО від 14.04.2016р. №50/07/1979), його сприяння у розкритті злочину (оскільки добровільно вказав на свідків та установи ломбарду, у яких потерпілі могли б забрати свої речі), а також позиції потерпілої, яка не бажала обвинуваченому суворого покарання, то такі покликання є сумнівними.

Зокрема, колегією суддів безпосередньо у ході апеляційного розгляду матеріалів провадження встановлено, що наведені докази, на які покликається захисник обвинуваченого, прямо не вказують на ті факти, які зазначає захисник (незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 , його сприяння у розкритті злочину).

Так, довідка Рівненського СІЗО від 14.04.2016 року за №50/07/1979 адресована адвокату ОСОБА_7 , щодо проведення ОСОБА_6 езофагогастродуоденоскопії та повідомлення про діагноз останнього зарубцьовану та заепітелізовану виразка передньо нижньої стінки ДПК, хронічний вогнищевий катаральний гастродуоденіт в стадії слабкої активності, згідно якого рекомендовано омез, метоклопрамід, віс-нол, дієту №8 «б». (арк.143 т.2) не підтверджує наявність тяжкого захворювання ОСОБА_6 .

Щодо покликання захисника обвинуваченого про сприяння обвинуваченого у розкритті злочину, враховуючи наданням ОСОБА_6 добровільних вказівок на свідків та установи ломбарду, у яких потерпіла могли б забрати свої речі, то наведене було враховане судом під час встановлення обставин вчиненого ОСОБА_6 злочину, - зокрема дачі ним показань про обставини скоєного, а також часткового визнання своєї вини у ході судового слідства.

Критично оцінює колегія суддів й покликання апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 стосовно відсутності умислу її підзахисного на таємне викрадення чужого майна й натомість, наміру останнього, на її думку, викупити здані у ломбард речі та повернути їх власнику. Так, намір обвинуваченого повернути викрадені та здані ним у ломбард речі потерпілої матеріалами кримінального провадження не стверджується, докази на підтвердження наміру обвинуваченого по поверненню викраденого захистом не надано.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить достатньо аргументованих підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 з мотивів призначення обвинуваченому покарання, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, висновки суду першої інстанції в даному контексті розцінюються як об`єктивні, відповідаючі фактичним обставинам вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, останні ґрунтуються на доказах, яким судом дана вірна юридична оцінка та в повній мірі стверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження.

За вимогами ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Які порушення закону визначаються істотними зазначено в ст.412 КПК України. Як вбачається із змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та досліджених у ході апеляційного провадження матеріалів, на думку колегії суддів, переконливих доводів щодо порушень кримінального та кримінального процесуального законів, як вважає скаржник, допущених судом що стали б підставою для зміни вироку, не наведено.

Беручи до уваги вищенаведені доводи, колегія суддів підстав для зміни вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________ __________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3