АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000907 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року:

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Строк відбуття покарання відраховано з моменту затримання: з 13 березня 2012 року;
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладені обов`язки, передбачені ст. 76 КК України;

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково,

стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь потерпілого 84 989 грн. 90 коп. солідарно.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_5 змінити, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 186 КК України, застосувати до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» і звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності. Заявлений потерпілим позов задовольнити частково на суму 27 000 грн. В решті вирок залишити без зміни.
На обґрунтування своїх доводів посилається на те, що вирок суду в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_5 та застосування до нього закону про кримінальну відповідальність у цій частині є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції залишив недоведеним розмір шкоди завданої потерпілому ОСОБА_11 , що призвело до неправильної кваліфікації дій ОСОБА_5 як спричинення значної шкоди потерпілому на суму 84 989 грн. 90 коп.

Вказує, що потерпілий у ході досудового розслідування та в суді надавав різні пояснення щодо розміру суми наявних у нього коштів та джерел їх отримання, що вказує на неправдивість його показань у цій частині, а інші належні докази наявності у потерпілого такої суми відсутні. ОСОБА_8 не може знати скільки було коштів, оскільки був затриманий, а ОСОБА_5 з сумкою, яку вирвав у потерпілого зник, а сам ОСОБА_5 пояснив, що у сумці було приблизно 27 000 грн.
Тому захисник вважає, що вирок суду у цій частині не відповідає фактичним обставинам справи, а суду першої інстанції необхідно було трактувати усі сумніви на користь обвинуваченого ОСОБА_5 , виходити з суми заподіяної шкоди 27 000 грн. і з урахуванням того, що ОСОБА_5 визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а саме у вчиненні грабежу, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що підтверджується достатньою кількістю належних та допустимих доказів, перекваліфікувати його дії на ч.2 ст. 186 КК України.

ОСОБА_8 та його захисником апеляційна скарга на вирок не подана.
За вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що 10 грудня 2011 року, приблизно о 15 годині, спільно з ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , побачили ОСОБА_12 , який вийшов з двору вказаного будинку з сумкою на плечі.
В цей час ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вступили між собою у злочинну змову направлену на відкрите викрадення чужого майна, вважаючи, що в сумці знаходяться цінні речі.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , діючи спільно та узгоджено, швидко підійшли до ОСОБА_12 та застосувавши, відповідно до попередньої домовленості, насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилося в тому, що ОСОБА_8 наніс потерпілому своєю рукою один удар в живіт, після якого той впав на землю, після чого ОСОБА_5 і ОСОБА_8 почали наносити удари ногами по тулубу і голові ОСОБА_12 , який лежав на землі животом донизу та утримав в руках свою сумку.
З метою подолання опору ОСОБА_12 та викрадення його сумки, ОСОБА_8 схопив його за плече, а ОСОБА_5 наніс ще кілька ударів ногами у голову ОСОБА_12 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді «синців у надбрівній ділянці

справа, з переходом у лобну ділянку, на волосистій частині лобно-скроневої ділянки справа - конфігурацією, схожої до підошви; на задній поверхні лівого плечового суглобу; на передній поверхні грудної клітки зліва в проекції 9-10 ребер по середнє-ключичній лінії; садна на

передній поверхні лівого колінного суглобу (зі слідами ковзу)», що згідно висновку судово - медичної експертизи №3/і від 17.01.2012 року відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило скороминущі наслідки тривалістю не більше як 6 діб (за критерієм тривалості

розладу здоров`я).
Після чого ОСОБА_8 перевернув ОСОБА_12 на спину, а ОСОБА_5 вирвав з рук ОСОБА_12 сумку фірми «Пума», яка не представляє матеріальної цінності, в якій знаходились: грошові кошти в сумі 82 000 гривень, 1000 доларів США, що по курсу НБУ на момент вчинення кримінального правопорушення, складало 7 989 гривень 90 копійок, паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_12 , який не представляє матеріальної цінності, ідентифікаційний код, який не представляє матеріальної цінності, кредитні картки «Універсал Банк», «Швед Банк», «Пумб Банк», які не представляють матеріальної цінності.
А всього, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 відкрито, за попередньою змовою, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, викрали приватне майно ОСОБА_12 на загальну суму 89 989 гривень 90 копійок, що є значною

шкодою, після чого ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник, а ОСОБА_8 був затриманий працівниками міліції.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши за клопотанням захисника ОСОБА_6 допит потерпілого та дослідження обставин щодо визначення розміру викрадених у потерпілого коштів, які на думку захисника були досліджені судом першої інстанції неповно, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, є обґрунтованими відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними по справі, дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, яким надана належна оцінка.
Всупереч доводам апеляцій, суд першої інстанції з достатньою повнотою, всебічно, об`єктивно, неупереджено дослідив надані сторонами докази, в тому числі й пояснення обвинуваченого на досудовому слідстві і в суді, повно та правильно виклав доводи підсудного у вироку, проаналізував їх у сукупності з іншими наданими у справі доказами, дав належну оцінку зібраним доказам і на цих підставах прийшов до висновку про вчинення, за описаних у вироку обставин, ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та переконливо вмотивував і обґрунтував прийняте рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_12 в апеляційній скарзі не оспорюється, а ОСОБА_8 апеляційна скарга не подана, тому відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Правильність встановлення судом першої інстанції обставин вчинення щодо потерпілого кримінального правопорушення знайшла підтвердження і в суді апеляційної інстанції.

Так, потерпілий у судовому засіданні першої інстанції надав показання, що 10 грудня 2011 року, взявши сумку з грішми, разом зі своїм товаришем вийшли офісу, де працювали. Товариш пішов до автомобіля і чекав на нього, він закрив офіс та направився до автомобіля. Однак до нього підбігли ОСОБА_8 з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 вдарив його в живіт і від удару він впав. Разом з ним була сумка з грошима, він її закрив собою, але його почали били по тулубу, скільки разів він не пам`ятає та по голові. Він боявся за своє життя, його хотіли перевернути, але він не піддавався. Потім вони його перевернули і він відпустив сумку, після чого нападники втекли. Він піднявся і побіг за ними. Його товариш був не далеко та схопив їх, але ОСОБА_5 вирвався, а ОСОБА_8 затримали. Після чого приїхала міліція. В сумці були належні йому гроші в сумі 82 000 грн. та 1 000 доларів США.
Ці показання потерпілого суд першої інстанції обґрунтовано визнав достовірними та поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони були послідовними та знайшли своє підтвердження іншими доказами, зібраними по справі, зокрема:
показаннями ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які не заперечуючи правильність встановлення судом обставин заволодіння ними коштами потерпілого ОСОБА_12 , підтвердили і правильність показань потерпілого в цій частині. При цьому ОСОБА_5 посилався, що викрадено у потерпілого було приблизно 27 000 грн., а ОСОБА_8 вказував, що сума викраденого ними у потерпілого йому не відома, оскільки він був затриманий на місці вчинення злочину, а ОСОБА_5 втік з грошима;
показаннями свідка ОСОБА_13 , про те, що 10 грудня 2011 року він знаходився разом із ОСОБА_12 на роботі, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . В кінці дня потерпілий перерахував гроші приблизно 80-100 тисяч грн., а також бачив у ОСОБА_11 долари США. Він раніше вийшов з офісу, сів до автомобіля та чекав на потерпілого. З двору вибігли двоє хлопців та побігли від потерпілого, а потерпілий біг за ними та кричав, щоб їх зупинили і він затримав лише ОСОБА_8 ;
звітом фізичної особи - підприємця ОСОБА_11 за 4 квартал 2011 року, відповідно до якого обсяг виручки становив 146 990 грн. ( т.2 а.с. 66) та рахунками-фактури, видані СПД « ОСОБА_11 », які підтверджують підприємницьку діяльність потерпілого та проведення ним періодичних закупівель товарів за готівкові кошти у межах сум 80 000 116 000 грн., у тому числі у місяці, які передували грудню 2011 року.
Наведені докази достовірно підтверджують наявність у потерпілого на час вчинення злочину готівкових коштів у сумі відповідної викраденій обвинуваченими та проведення ним періодичних закупівель товарів за готівкові кошти у зазначеній сумі.

Доводи апеляційної скарги на суперечності у показаннях потерпілого та зазначення ним різних сум та їх походження у судовому засіданні та у ході досудового слідства, були перевірені в суді апеляційної інстанції шляхом допиту потерпілого та дослідження протоколів його допиту у ході досудового розслідування.
Зокрема потерпілий ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції, підтвердив свої показання надані суду першої інстанції та у ході досудового слідства, посилаючись на те, що на даний час не пам`ятає всіх обставин вчиненого проти нього злочину, бо намагається їх забути, а протоколи його допиту в ході досудового розслідування не містять тієї інформації на яку посилається захист, оскільки потерпілий послідовно зазначав про викрадення у нього обвинуваченими суми 90 000 грн., а у подальшому конкретизував суму з урахуванням наявності у її складі 1 000 доларів США, що впливало на визначення остаточного розміру шкоди з урахуванням курсової різниці цієї валюти, заокруглюючи суму 89 989 гривень 90 копійок.

Доводи захисника про те, що зазначення потерпілим різних джерел походження цієї суми коштів є підтвердженням відсутності такої суми у потерпілого на момент вчинення злочину, є безпідставними, оскільки потерпілий і сам зазначав, що сукупна сума коштів дійсно отримана з різних джерел, що не впливає на правильність встановлення наявності у потерпілого 82 000 гривень та 1000 доларів США перед вчиненням відносно нього злочину, оскільки ця обставина підтверджена сукупністю наведених вище доказів.
Також колегія суддів погоджується з критичною оцінкою показань ОСОБА_5 щодо викладення коштів у потерпілого у сумі приблизно 27000 грн., оскільки він сам зазначає цю суму виходячи з міркувань неможливості витрат коштів у сумі вказаній за обвинуваченням у період до його затримання та з урахуванням наявності у нього своїх коштів, однак обвинувачений не знає їх розміру, а викрадені гроші, як він вказує, не перераховував.
А тому, враховуючи показання обвинувачених та потерпілого про те, що вони були між собою знайомі не були, жодних конфліктів між собою не мали, потерпілий не мав будь-яких підстав для обмови обвинувачених, а показання обвинуваченого ОСОБА_5 у цій частині колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намаганням зменшити свою відповідальність за фактично вчинене.

За наведених обставин відсутні і підстави для зменшення розміру стягнення за цивільним позовом.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_5 попередньої змови з ОСОБА_8 на вчинення злочину за пред`явленим обвинуваченням, на його наявність вказує узгоджений характер дій обвинувачених при вчиненні грабежу, у тому числі і щодо початку та закінчення застосування до потерпілого насильства та його характеру, що вказує на попередню домовленість обвинувачених між собою про спільне вчинення злочинних дій спрямованих на заволодіння майном потерпілого.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України і підстави для зміни кваліфікації, відсутні.
Покарання ОСОБА_5 за ч.3 ст. 186 КК України призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів. При цьому, суд першої інстанції, з відображенням цього у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженими злочину, особу винного та його характеристики.

Будь-яких порушень вимог КПК України, які б були безумовними підставами для скасування чи зміни вироку у справі з підстав викладених в апеляції не встановлено.

Частиною п`ятою статті 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що по даному кримінальному провадженню ОСОБА_5 був затриманий 13 березня 2012 року (т.2 а.с. 142-143) та утримувався під вартою у подальшому в Київському СІЗО (т.1 а.с. 22, 105).

З урахуванням вищенаведеного та керуючись вимогами п. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає, що до строку покарання призначеного ОСОБА_5 за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 13 березня 2012 року по 4 лютого 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, на момент прийняття колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ухвали у кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_5 фактично відбув покарання у виді позбавлення волі, призначене йому за вироком за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року, тому відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України він підлягає звільненню від відбування покарання та звільненню з-під варти у залі суду.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII зарахувати ОСОБА_5 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 13 березня 2012 року по 4 лютого 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з його відбуттям.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти у залі суду.
Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ __________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_14 Верховець

ЄУНС 761/2775/14-к,
№ апеляційного провадження 11-кп/796/353/2016
Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_15 ,
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1