Справа № 317/2350/16-к
№/п 1-кп/317/193/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2016 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області:
у складі головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110 від 06.03.2015 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Норильськ, Красноярського краю, Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, суд
ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням встановлено, що у відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

На виконання зазначеного Указу, 25 квітня 2014 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією Мелітопольсько-Веселівським ОРВК Запорізької області.

У цей же день наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 3 від 25.04.2014 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

У цей же день ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на всі види забезпечення.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.

06 жовтня 2014 року солдату ОСОБА_4 було надано відпустку терміном 10 діб та 16 жовтня 2014 року останній повинен був прибути з відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_1 яка дислокувалась в районі населеного пункту АДРЕСА_2 .

Проте солдат ОСОБА_4 у зв`язку із захворюванням перебував на амбулаторному лікуванні у Мелітопольський центральній районній лікарні Запорізької області з 08 жовтня 2014 року до 25 жовтня 2014 року.

Водночас по закінченню лікування, солдат ОСОБА_4 25 жовтня 2014 року повинен був прибути до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась в районі населеного пункту АДРЕСА_2 .

Водночас, діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, 25 жовтня 2014 року не з`явився на службу з лікувального закладу, а саме до військової частини польова пошта НОМЕР_1 яка дислокувалась в районі населеного пункту АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця несення служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження військової служби до 23 лютого 2016 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини, які містяться в обвинувальному акті. Також зазначив, що коли пішов у відпустку, то не повернувся через те що мав сімейні проблеми і отримав психологічну травму після обстрілів.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 дав показання в яких повністю визнав свою вину і не оспорює фактичні обставини, враховуючи думку прокурора, який вважає, що можливо розглянути кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку обвинуваченого, який також не заперечував проти вказаного порядку розгляду провадження, а також з`ясувавши, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 408 КК України дезертирство, нез`явлення з відпустки на службу, з метою ухилитися від військової служби.
Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України належить до злочинів середнього ступеня тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, за місцем служби характеризується виключно позитивно. За місцем проживання характеризується задовільно, є учасником АТО.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. При цьому, щире каяття ОСОБА_4 засновано на належній критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні.
Обставин, що обтяжують покарання, суд не виявив.
За таких обставин, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , думку прокурора, який зважаючи на наслідки злочину, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, просив суд призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання без позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України. Обрана міра покарання за глибоким переконанням суду відповідає не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованою та буде відповідати цілям покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання, якщо він на протязі 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;
Міра запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 не обиралася.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно ч. 3 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1