Справа № 322/766/16
Провадження № 1-кп/314/251/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

секретар судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 від 21 квітня 2016 року, відносно ОСОБА_7 за п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
04 серпня 2016 року до Вільнянського районного суду Запорізької області з Новомиколаївського районного суду Запорізької області за визначеною Апеляційним судом Запорізької області підсудністю надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 від 21 квітня 2016 року, відносно ОСОБА_7 за п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою суду від 11 серпня 2016 року у вказаному провадженні було призначене підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту вважаючи, що кримінальне провадження підсудне Вільнянському районному суду Запорізької області, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту відсутні.

Потерпіла ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник у підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення судового розгляду.

Вислухавши прокурора, потерпілу, обвинуваченого та його захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Вільнянському районному суду Запорізької області.

Таким чином, наявні достатні підстави для призначення вказаного кримінального провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та клопотання захисника про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд виходить з такого.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 22 квітня 2016 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня ухвалою слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

15 червня 2016 року ухвалою слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області відносно обвинуваченого продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 90 днів.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року запобіжний захід відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою продовжено ще на 60 днів. Кінцевим днем тримання під вартою визначено 18 вересня 2016 року.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до положень ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

На обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме на те, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому провадженні, які у більшості є його родичами, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Як встановлено колегією суддів, на теперішній час у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 зібрані всі докази, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вони знаходяться в матеріалах кримінального провадження, тому суд не вбачає підстав для існування ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заявляючи клопотання, прокурором не наведено даних про те, що ОСОБА_7 намагався ухилитися від органів досудового розслідування або будь-яким чином впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» від 11 липня 2006 року, одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічна правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена у справах «Ранінен проти Фінляндії» від 16 грудня 1997 року, «Алєксандр Макаров проти Росії» від 12 березня 2009 року. У цих рішеннях Суд зауважив, що інформація, надана органом розслідування щодо можливості перешкоджати провадженню, переховуватися від правосуддя, не підкріплювалася жодним доказом. Так, у справі «Алєксандр Макаров проти Росії» від 12 березня 2009 року Суд зазначив, що у своєму рішенні районний суд, посилаючись на інформацію, надану ФСБ, дійшов висновку, що заявник планує переховуватися від правосуддя, наполягаючи, щоб його родичі продали якесь майно та придбали валюту, однак інформація, надана ФСБ, не підкріплювалася жодним доказом. Суд погодився з тим, що на самому початку продовження тримання заявника під вартою можливо і було виправдане на якийсь короткий період, аби органи обвинувачення мали час перевірити інформацію, надану ФСБ, та надати докази цього. Однак, з плином часу сама лише наявність інформації, без будь-яких доказів на підтримку її правдивості, неодмінно ставала дедалі менш важливою, крім того, заявник постійно заперечував його мету переховування. Суд встановив, що національні органи застосували вибірковий і непослідовний підхід до оцінки наданих сторонами доводів щодо підстав тримання під вартою.

Твердження ж прокурора про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У справі «Мамедова проти Росії» від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Ризики переховування підозрюваного від правосуддя, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших кримінальних правопорушень не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий їх незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд не приймає доводи прокурора з приводу того, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого, оскільки вважає, що з цього приводу не наведено переконливих доказів, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, ОСОБА_7 буде переховуватися від слідства та суду, впливати на потерпілу та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або продовжить вчинювати кримінальні правопорушення.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, його характеристики та стану здоров`я, вважає, що достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Призначити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 від 21 квітня 2016 року, відносно ОСОБА_7 за п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 годину 00 хвилин 30 серпня 2016 року у приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області.

Розгляд кримінального провадження здійснювати колегіально у складі трьох суддів.

У судове засідання викликати прокурора, потерпілу ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 .

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

Змінити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду у період часу з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками з приводу кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України.

Обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалу про застосування запобіжного у вигляді домашнього арешту передати Запорізькому відділенню поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Запорізькій області для негайного виконання і постановки обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на облік, про що необхідно повідомити Вільнянський районний суд Запорізької області.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

29.08.2016