Єдиний унікальний номер № 285/133/16-к
Провадження № 1-кп/0285/134/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2016 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, проживає в цивільному шлюбі, неповнолітніх дітей на утриманні не має, працюючого слюсарем-автомеханіком у ПП "Автомобільні перевезення", зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 407 КК України, -
19 липня 2013 року солдат ОСОБА_5 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , однак в подальшому, у зв`язку із невиконанням умов контракту, з 11 березня 2014 року переведений для проходження строкової військової служби до військової частини НОМЕР_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 14 березня 2014 року № 53 солдат строкової служби ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини та призначений на посаду водія-хіміка 2 взводу аерозольного маскування роти аерозольного маскування батальйону радіаційного, хімічного, біологічного захисту, та, відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить строкову військову службу.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Згідно вимог ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, та зобов`язує додержуватися Конституції, законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Військових статутів, наказів командирів.
Однак, солдат ОСОБА_5 , в ході проходження строкової військової служби в Збройних Силах України, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частий НОМЕР_3 , яка розташована по АДРЕСА_2 .
Так, 12 листопада 2014 року, о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем строкової служби, в порушення ст. ст. 17, 65. Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без зброї, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_3 , яка розташована по АДРЕСА_2 , до якої повернувся лише 09 грудня 2014 року.
За час відсутності в частині солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд до 09 грудня 2014 року.
09 грудня 2014 року солдат строкової служби ОСОБА_5 прибув до військової частини НОМЕР_3 та приступив до виконання обов`язків.
Однак, 11 грудня 2014 року солдат строкової служби ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні медичного пункту, який знаходиться в розташуванні військової частини НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_2 , в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повторно, діючи з прямим умислом, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_3 , до якої повернувся лише 23 грудня 2015 року.
За час відсутності в частині солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишеним військової частини та його причини не повідомив, та проводив час на власний розсуд до 23 грудня 2015 року.
23 грудня 2015 солдат строкової служби ОСОБА_5 прибув до військової частини НОМЕР_3 та приступив до виконання обов`язків.
28 грудня 2015 року солдата строкової служби ОСОБА_5 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 № 380 звільнено з лав Збройних Сил України у запас.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 407 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінальних правопорушень, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у скоєному.
Покази обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому ОСОБА_5 , роз`яснено.
Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.
Проаналізувавши всі досліджені докази в їх сукупності, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_5 та його умисні дії, які виразились в самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем строкової служби тривалістю понад три доби, але не більше місяця, кваліфікує за ч. 1 ст. 407 КК України.
Умисні дії, які виразились в самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем строкової служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, суд кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд також враховує, що обвинувачений раніше несудимий, вперше вчинив злочин, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеристика відсутня, збитків кримінальним правопорушенням не завдано.
Враховуючи вищевикладене, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 та ч. 3 ст. 407 КК України. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за доцільне застосувати ст. 69 КК України, перейти до іншого виду покарання, не передбаченого санкцією ч. 1, 3 ст. 407 КК України та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу, вважаючи його необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази та судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 407 КК України і призначити йому покарання, у вигляді 2-х років позбавлення волі.
Його ж визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання, у вигляді 3-х років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання ОСОБА_4 у у вигляді 3-х років позбавлення волі.
Застосувати до засудженого ст. 69 КК України та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу в розмірі 300-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий: