Справа №485/2176/15-к 11.04.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000741 за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28.01.2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
потерпілий ОСОБА_9
обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11
законний представник
неповнолітнього ОСОБА_12
провадження №11-кп/784/ 282/16 головуючий суду 1-ї інстанції: ОСОБА_13

категорія: ч.2 ст.289 КК України доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначення покарання - змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вважати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засудженими за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі кожному, без конфіскації майна та на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненими від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на них обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину за ч.2 ст.289 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину за ч.2 ст.289 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст.104, ст.75 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі ст.76 КК України на засуджених покладені наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
-повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну іісця проживання, навчання;
-періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально - виконавчої інспекції.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 на відшкодування моральної щкоди 1000 грн. з кожного.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор вважає, що суд не дотримався вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КГІК України, оскільки не вирішено питання щодо незастосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна при призначенні обвинуваченим покараня за ч. 2 ст. 289 КК України, з урахуванням того, що вони вчинили злочин в неповнолітньому віці.
Також вважає, що застосування додаткового покарання або його незастосування потребує обгрунтування у мотивувальній частині вироку.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В ніч на 14 жовтня 2015 року в с. Олександрівка Снігурівського району Миколаївської області ОСОБА_6 та ОСОБА_14 шляхом відкриття в`їзних воріт проникли на огороджену територію дачною будинку АДРЕСА_3 , де незаконно заволоділи транспортним засобом - легковим автомобілем марки «Opel Ascona» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який привласнили та розпорядилися на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 70 000 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення потерпілого, обвинувачених, їх захисників, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у сховище при викладених у вироку обставинах відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими судом доказами і в цій частині вирок суду учасниками судового провадження не оскаржується.

Не оскаржується ними і правова кваліфікація дій обвинувачених за ч.2 ст.289 КК України.

При визначенні виду та розміру основного покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 суд у відповідності із вимогами ст.ст. 65-67 КК України врахував вчинення ними тяжкого злочину: обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, вчинення злочину вперше, у неповнолітньому віці, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування матеріальних збитків; дані про особу обвинувачених, які за місцем проживання та навчання характеризуються позитивно.

Врахувавши наведене, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 , ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 289 КК України, яке за своїм видом та розміром відповідає ступеню тяжкості вчиненого ними злочину та особі винних.

Крім того суд першої інстанції належним чином умотивував застосування ст.ст. 75, 104 КК України і звільнив ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком.
Разом з тим є слушними доводи прокурора про недотримання судом вимог закону з огляду на те, що не було вирішено питання щодо незастосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна при призначенні обвинуваченим покараня за ч. 2 ст. 289 КК України.
Відповідно до положень п. 2 ч. З ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, крім іншого, мотиви призначення покарання та мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, а також положення закону, якими керувався суд.
Санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, за якою, згідно вироку суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними та притягнуті до кримінальної відповідальності, передбачено основне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої.
Таким чином, законодавцем надано суду альтернативне право призначати або не призначати додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. У такому разі його застосування або незастосування потребує обгрунтування у мотивувальній частині вироку.

Поряд з цим, як убачаєтьсч із матеріалів кримінального провадження обвинувачені ОСОБА_15 та ОСОБА_7 вчинили зазначений злочин, будучи неповнолітніми, а отже, відповідно до положень ст. 98 КК України, конфіскація майна їм, поряд із основним покаранням, призначена бути не може, оскільки вказана норма закону містить вичерпний перелік видів додаткових покарань, що застосовуються до неповнолітніх.
Питання щодо незастосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна при призначенні обвинуваченим покарання судом у резолютивній частині вироку не вирішено, що свідчить про порушення вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КГІК України і відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України є підставою для зміни вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, без конфіскації майна та на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, без конфіскації майна та на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3