Справа №472/1390/15-к 24.02.2016 24.02.2016 24.02.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2015 року, якою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Березівка Одеської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , засудженої вироком Березівського районного суду Одеської області від 26 березня 2014 року за ч.1 ст.185 КК україни до 100 годин громадських робіт,

- в задоволені клопотання про скорочення наполовину невідбутої частини покарання, на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» - відмовлено,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду та задовольнити її клопотання про скорочення наполовину невідбутої частини покарання у виді 100 годин громадських робіт, на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою суду в задоволені клопотання ОСОБА_5 про скорочення наполовину невідбутої частини покарання на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році», відмовлено.

Узагальнені доводи прокурора.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що ст.10 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачає індивідуальний розгляд кожної заяви про застосування

__________________________________________________________________

Провадження № 11-кп/784/169/16 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_7

Категорія: ЗУ «Про амністію» Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1

амністії, проте не визначає можливість відмови в її застосуванні внаслідок несумлінного та недобросовісного поводження засудженої під час виконання вироку. Не зазначена така можливість й у інших нормативно-правових актах.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Відмовляючи в задоволені клопотання, суд послався на ст.10 ЗУ «Про амністію у 2014 році» та мотивував своє рішення тим, що засуджена ОСОБА_5 несумлінно та недобросовісно поводила себе під час виконання покарання, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для застосування ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» щодо засудженої.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив відмовити в задоволені апеляційної скарги та залишити ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали провадження, дослідивши надані матеріали особової справи засудженої та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році», застосування амністії здійснюється, в тому числі, щодо осіб, яких засуджено до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, крім покарання у виді штрафу, - за поданням органу виконання покарань, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, або за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджена ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про скорочення наполовину невідбутої частини покарання у виді 100 годин громадських робіт, на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Суд першої інстанції розглянув вказане клопотання прийняв рішення про відмову в застосуванні стосовно ОСОБА_5 амністії, пославшись на ст.10 Закону України «Про амністію у 2014 році», врахувавши її поведінку за час відбування покарання.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи, ОСОБА_5 вчинила злочин 15 лютого 2013 року, та була засуджена вироком Березівського районного суду Одеської області від 26 березня 2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт. Вказаний вирок набрав законної сили 28 квітня 2014 року.

Закон України «Про амністію у 2014 році» набрав чинності 19 квітня 2014 року.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про амністію у 2014 році», дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Статтею 6 вказаного Закону передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк або інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, та які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

Тобто, дія цієї статті розповсюджується на засуджених за вчинення злочинів будь-якої тяжкості, незалежно від відбутого ними покарання, за винятком обмежень визначених у ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» та у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».

Зі змісту ст. 4 та ст. 8 наведених вище Законів вбачається, що засуджена ОСОБА_5 не відноситься до осіб на яких розповсюджується вказані обмеження щодо застосування амністії, оскільки вона вперше вчинила злочин середньої тяжкості та засуджена до 100 годин громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_5 підпадає під категорію осіб на яких поширюються вимоги Закону України «Про амністію у 2014 році».

Посилання суду першої інстанції на ст.10 Закону України «Про амністію у 2014 році» як на підставу для відмови в застосування щодо засудженої амністії є помилковим, оскільки вказана норма не містить заборони на застосування амністії, а лише вказує на необхідність врахування матеріалів особової справи засуджених та відомостей про їх поведінку за час відбування покарання.

Між тим, засуджена ОСОБА_5 набула право на застосування щодо неї амністії на час набрання Законом України «Про амністію у 2014 році» чинності, тобто з 19.04.2014 року.

На цей момент, відповідно до матеріалів особової справи, вона ще не відбувала призначене покарання і мала право на застосування до неї Закону України «Про амністію у 2014 році».

Таким чином, підстав враховувати її поведінку за час подальшого відбування покарання, в даному випадку, у суду першої інстанції не було.

За такого, ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_5 про застосування стосовно неї амністії підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали, якою слід задовольнити вказане клопотання та відповідно до ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скоротити наполовину невідбуту частину покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 532, КПК України, ст.ст. 6, 9 Закону України «Про амністію у 2014 році», апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2015 року про відмову в задоволені клопотання засудженої ОСОБА_5 про скорочення наполовину невідбутої частини покарання на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженої ОСОБА_5 про застосування стосовно неї Закону України "Про амністію у 2014 році" задовольнити.

На підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році», ОСОБА_5 , засудженій вироком Березівського районного суду Одеської області від 26 березня 2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт, скоротити наполовину невідбуту частину покарання.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: