Справа № 127/5362/15-к
Провадження №11-кп/772/110/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

розглянула 07 червня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0006715 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого;

Засуджено за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3 400грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь:

- держави 1 081грн 08 коп. вартості проведення криміналістичних досліджень;

- ОСОБА_8 2 583грн 88коп. матеріальної шкоди, 10 000грн. моральної шкоди.

За участю прокурора: ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку в частині призначеного покарання, застосувавши штраф в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250грн.

Обвинувачений та його адвокат просили скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження за відсутності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, зважаючи, що висновки суду не ґрунтуються на всебічному повному і неупередженому дослідженні обставин справи, не відповідають фактичним обставинам та не підтверджені доказами, встановленими і дослідженими в суді.

Апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 містить прохання про зміну вироку суду в частині вирішення цивільного позову та просив стягнути із обвинуваченого 50 000грн моральної шкоди і 3 000грн судових витрат за оплату правової допомоги.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 був визнаний винним та засуджений за те, що 16.09.2014 р. біля 20.00 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Соборної в м. Вінниці в напрямку вул. Театральної, в районі будинку №8, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину зліва - направо по ходу руху автомобіля, не вжив заходів до зменшення швидкості руху та зупинки транспортного засобу, не надав перевагу в русі пішоходу, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на вказану особу. Після цього водій ОСОБА_9 самовільно залишив місце події.

Внаслідок даної пригоди пішохід ОСОБА_8 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1749 від 19.11.2014 р. отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих уламкових переломів обох кісток лівої гомілки в нижній третині зі зміщенням; дані травми належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами.

Згідно з висновком судової авто-технічної експертизи №538-а від 19.11.2014 р. в діях водія автомобіля «Фольксваген» ОСОБА_9 вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_9 порушив вимог п.п.1.5, 2.10, 4.16(а), 18.1 ПДР та які знаходяться в причинному зв`язку з наслідками.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення обвинуваченого і його адвоката в підтримання доводів поданої ними апеляційної скарги; потерпілого, який просив задовольнити його апеляційні вимоги та прокурора заперечившого проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та частково підтримавшого подану ними апеляційну скаргу, просив залишити визначену місцевим судом суму штрафу, але зазначити в ухвалі вираження її у розмірі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; виступи їх всіх в судових дебатах, а обвинуваченого ще і в останньому слові; дослідивши доводи апеляційних скарг; додатково подані докази та перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про часткову зміну вироку суду із наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у скоєнні злочину, за який він засуджений, при обставинах, викладених у вироку суду, після оцінки доказів з точки зору належності, допустимості достатності і взаємозв`язку правильні, а кваліфікація скоєного ні в кого не викликає сумнівів.

Посилання в апеляційній скарзі, що зазначені у вироку суду докази засвідчують лише про дорожньо-транспортну пригоду, а не вину в цьому ОСОБА_9 , не приймаються судом до уваги, оскільки наявні докази засвідчують, що наїзд на пішохода ОСОБА_8 скоїв саме обвинувачений.

Сам ОСОБА_9 не заперечував, що їхав близько 20 годин по вул. Соборній у м. Вінниці, але ближче до трамвайних ліній, а не до обочини. Цим пояснював неможливість здійснення наїзду на пішохідному переході на потерпілого.

Як зазначено в апеляційній скарзі, визнання зазначених обставин дані ОСОБА_9 в стану сп`яніння. Хоча і в апеляційній інстанції він не заперечував цього.

Час скоєного ДТП, встановлений доказами по пред`явленому звинуваченню, співпадає із показами ОСОБА_9 щодо часу пересування автомобілем по вул. Соборній 16.09.2014 року.

Відповідно протоколу огляду місця події та схеми до нього, ДТП скоєне приблизно посередині цієї частини дороги з розрахунку від бордюру до трамвайних колій (а.с. 173-177 т. 1).

Як було встановлено, одразу після наїзду на пішохода на спецлінію 102 чоловік із мобільного телефону НОМЕР_2 повідомив, що автомобіль марки «Фольксваген-Пасат» сірого кольору з державними номерними знаками НОМЕР_1 на пішохідному переході біля «Укртелекому» збив пішохода.

На запит слідчого до справи був залучений диск із записом повідомлення.

Після прослуханого аудіозапису повідомлення у суда не виникло сумнівів у достовірності даного доказу.

Допитаний за клопотанням прокурора апеляційним судом начальник штабу ВМВ УМВС у Вінницькій області свідок ОСОБА_11 детально пояснив про роботу системи «Амур», яка автоматично здійснює записи телефонних повідомлень на спецлінію 102, що унеможливлює будь-яку його фальсифікацію.

ОСОБА_11 пояснив про порядок копіювання даного запису, порядок надання його копії слідчому та причини неможливості надання оригіналу запису, що знаходиться в системі «Амур».

Свідок повідомив також про негайне реєстрування таких повідомлень в «Журналі реєстрації повідомлень», надавши ксерокопію сторінки Журналу, де міститься повідомлення по даній ДТП.

Не викликає сумнівів і достовірність телефонного дзвінка на спецлінію 102, який був зроблений в умовах ДТП, із уточненням за допомогою присутніх, марки, кольору автомобіля, що збив пішохода, його номерних знаків на що вказували і інші допитані свідки.

Крім того, як було встановлено в суді на місце ДТП після отриманого повідомлення були направлені працівники поліції, які проводили процесуальні дії на місці скоєного.

Як стверджував ОСОБА_9 , хвилин через 40 після проїзду вул. Соборної на його мобільний телефон дзвонили працівники міліції, після чого він повернувся до гаража, де робились огляди як транспортного засобу так і приміщення гаража та відбирались пояснення.

Зі всього слідує, що по часу все фіксувалось негайно, що виключало будь-яку фальсифікацію чи підробку доказів, як і невідомий на той час був власник транспортного засобу та не вбачається чиєїсь зацікавленості в притягнення саме ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності.

Слідством також була встановлена особа, яка передала інформацію на спецлінію 102. Ним виявився ОСОБА_12 , якому належав мобільний телефон, із якого він повідомив про ДТП.

Оскільки він був очевидцем скоєного під час проведення досудового слідства, із ним проводився слідчий експеримент не місці скоєння дорожньої пригоди, із застосуванням відеозапису.

Із-за проживання поза межами України, місцевий суд не міг його допитати в судовому засіданні. Тому на законних підставах залучив, дослідив і взяв протокол слідчого експерименту до уваги.

Ніяких порушень при проведенні даної слідчої дії не вбачається.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі вказував на недопит даного свідка в суді, як на неповноту судового слідства, проте не просив його викликати і допитати, навіть не наполягали тоді, коли про це клопотав прокурор, довідавшись що даний свідок буде тимчасово знаходитись у м. Вінниці.

Проте, на час його виклику в судове засідання не з`явився обвинувачений, пославшись на хворобливий стан.

Хоча лікарняний лист наданий в послідуючому засіданні йому був відкритий через кілька днів після цього.

Відтворений відеозапис слідчого експерименту не дає підстав для підозр слідчого в зловживаннях, фіксації недотовірних даних чи створення штучних доказів, як про це зазначали апелянти.

Норми ч.3 ст.240 КПК України не зобов`язують слідчого залучати підозрюваного до участі в проведенні слідчого експерименту.

Тому ніяких порушень права на захист в цьому не вбачається.

Доводи апеляційної скарги, що оскільки допитані в суді свідки дали інші покази, ніж ОСОБА_9 , щодо обстановки ДТП, значить обвинувачений наїзду не скоював, не узгоджуються із доказами, якими обґрунтований вирок суду.

Суд визнав невизнання вини ОСОБА_9 способом захисту, а тому обґрунтовано не взяв його до уваги.

Обвинувачений надану матеріальну допомогу потерпілому на лікування просив вважати добровільним пожертвуванням, а не відшкодуванням матеріальної шкоди.

Хоча потерпілий цей жест обвинуваченого розцінив саме так, а тому не наполягає на примусовому стягненні матеріальної шкоди.

Суд частково задовільнив позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про збільшення зазначеної суми не містять достатніх підстав до їх задоволення.

Посилання ОСОБА_8 , на необхідність його додаткового лікування, як на підставу збільшення стягнення суми моральної шкоди, не є підставою до зміни вироку суду в цій частині на користь потерпілого.

Проте, суд вважає за необхідне стягнути із обвинуваченого на користь ОСОБА_8 витрати пов`язані із оплатою юридичної допомоги його захисником, що підтверджується квитанціями про оплату правової допомоги (а.с.14, 82, т.2).

У відповідності до норм ЦПК України лише потерпілий вправі вибрати відповідача по заявленому позову. Вимоги ЦПК України в даному випадку застосовуються в зв`язку із тим, що діючим КПК України дане питання не врегульоване.

А тому доводи апеляції обвинуваченого щодо помилкового задоволення цивільного позову потерпілого за рахунок неналежного відповідача не приймаються до уваги. Вимоги до страхової компанії можуть вирішуватись обвинуваченим в порядку цивільного судочинства після вступу вироку в законну силу.

Потерпілий із цього приводу ніяких претензій до вироку не має.

Тому в цій частині вирок суду не підлягає зміні.

Санкція ч.1 ст.286 КПК України передбачає визначення штрафу у розмірах неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, а не в її сумі. В зв`язку з чим вирок суду в цій частині постановлений всупереч ст.53 КК України, а тому слід його привести у відповідність до зазначеного закону, оскільки місцевим судом неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст.413 КПК України є підставою до зміни вироку.

Із цього приводу Верховним Судом України зроблений правовий висновок з приводу застосування ст.53 КК України при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України: цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір якого установлено законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Зважаючи, що вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно встановлених обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КК України, де наведені належні і достатні мотиви до його ухвалення, підстав до його скасування та закриття немає.

А тому і підстав до задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 419 КПК України апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 і його адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора і потерпілого задовільнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2015 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання і в частині цивільного позову змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнути із ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_8 3 000грн процесуальних витрати за правову допомогу.

В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала може були оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців із дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

З оригіналом вірно: