Номер провадження: 11-кп/785/130/16
Номер справи місцевого суду: 515/640/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 та представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.11.2015 р. по кримінальному провадженню №0000084 від 13.02.2014 р. відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новоселівка Арцизького району Одеської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не заміжньої, отримуючої пенсію за віком як матір інваліда, фізичної особи-підприємця, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої за ч. 1 ст. 382 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.11.2015 р. ОСОБА_9 засуджена за ст. 382 КК України до 1-го року позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України її звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Зазначеним вироком ОСОБА_9 засуджена за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.02.2010 року у справі №2-58/2010 задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 та зобов`язано обвинувачену виконати зовнішній водостік в сторону своєї будівлі, організувавши водовідвід з реконструйованої нею покрівлі господарських споруд на межі суміжних земельних ділянок, розташованих за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , з обов`язковим погодженням проекту конструкцій з потерпілою. ОСОБА_9 , достовірно знаючи про наявність судового рішення та виконавчого провадження з його примусового виконання, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду, не зважаючи на накладення на неї двічі державним виконавцем штрафів за його невиконання, маючи матеріальну можливість для виконання рішення, з моменту набрання рішенням чинності, а саме з 04.10.2010 року і по теперішній час, умисно, з метою ухилення від його виконання, в порушення положень ст.124 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згадане судове рішення не виконує.
Крім того, заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 09.08.2013 року у справі №515/884/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.01.2014року, задоволено позовні вимоги виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області до ОСОБА_9 та зобов`язано обвинувачену зупинити будівництво (розміщення) двох тимчасових споруд (МАФ) в м. Татарбунари по вул.23-го Серпня (приринкова площа) біля магазину «Тарас», а також демонтувати вказані споруди за власний рахунок (власними силами) відповідно до рішення комісії по обстеженню та вивченню ситуації з приводу самовільного розміщення тимчасової споруди (МАФ) від 05.09.2012 року та акта комісії по земельним спорам від 04.06.2013 року. ОСОБА_9 , достовірно знаючи про наявність судового рішення та виконавчого провадження з його примусового виконання, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду, не зважаючи на накладення на неї двічі державним виконавцем штрафів за його невиконання, маючи матеріальну можливість для виконання рішення, з моменту набрання рішенням чинності, а саме з 20.01.2014 року і по теперішній час, умисно, з метою ухилення від його виконання, в порушення положень ст.124 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згадане судове рішення не виконує.
В апеляції обвинувачена ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, справу направити в Татарбунарський районний суд для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, оскільки в обвинувальному акті стосовно неї відсутнє обвинувачення, але, не дивлячись на це, суд призначив справу до розгляду та ухвалив вирок, що є грубим порушенням її права на захист. Також апелянт зазначає, що суд неповно та необ`єктивно оцінив докази по справі.

В своїх запереченнях потерпіла ОСОБА_7 та прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_11 просять апеляцію обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок суду без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, посилаючись на те, що ОСОБА_9 , маючи матеріальну можливість у період часу з 2010 року по 2015 рік, не здійснила жодних дій направлених на виконання рішення суду від 18.02.2010 р., достовірно знаючи про його вимоги, що свідчить про ухилення обвинуваченої від відповідальності, яка передбачена ст. 382 ч. 1 КК України. Також в своїх запереченнях потерпіла та прокурор вказують на те, що ОСОБА_9 02.11.2015 р. було змінено обвинувачення, з яким вона погодилась, та сама разом із своїм захисником просили призначати справу до розгляду і ніяких зауважень чи клопотань щодо невідповідності обвинувального акту стороною захисну заявлено не було.

Крім того, в запереченнях потерпіла ОСОБА_7 звертає увагу на те, що пояснення ОСОБА_9 з приводу наміру виконати рішення суду не відповідають дійсності та вводять суд в оману, оскільки за виготовленням належної проектної документації нікуди обвинувачена не зверталась, а креслення, на які остання посилається, не є проектно-технічною документацією, про що заздалегідь було відомо ОСОБА_9 . Також потерпіла вказує на те, що бездіяльність та зухвала поведінка ОСОБА_9 підтверджується показаннями свідків, які були допитані при розгляді кримінального провадження, невиконанням законних вимог державного виконавця, несплатою штрафів та іншими дослідженими судом доказами. При цьому потерпіла ОСОБА_7 наголошує на тому, що ОСОБА_9 і на теперішній час не виконує рішення суду, нехтує вимогами закону та застосовує різні способи впливу, щоб уникнути виконання зазначеного вище рішення суду, що робить життя потерпілої нестерпним, оскільки вода з даху після опадів, яка стікає зі споруди ОСОБА_9 на її будівлю, руйнує цю будівлю, тому унеможливлює сприятливе проживання та потребує постійного ремонту і значних матеріальних витрат на його проведення.

Обвинувачена ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась та не попередила суд про причини неявки, хоча 04.02.2016 р. була в судовому засіданні, заявила клопотання про відкладення розгляду її апеляції так як хоче мати захисника, який, з її слів, в цей день не зміг з`явитись в судове засідання, при відкладенні судового розгляду за її клопотанням була письмово повідомлена про час розгляду апеляції, в зв`язку з чим з урахуванням думки потерпілої та представника потерпілої юридичної особи, які повторно з`явились в судове засідання, колегія суддів ухвалила розглянути апеляційну скаргу у відсутність ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, потерпілу та представника потерпілої юридичної особи, які заперечували проти апеляції, потерпіла ОСОБА_7 при цьому вказала на те, що в ході виконання судового рішення вона підходила до ОСОБА_12 , який на вимогу ОСОБА_9 робив креслення можливого варіанту водовідведення і той їй сказав, що його попросили і він зробив за гроші вона відмовилась погодити цей варіант, так як відповідно до нього вода знову текла у її двір, а не в двір ОСОБА_9 , як це вказано в рішенні суду; прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, але уточнити у вироку час невиконання рішень суду; розглянувши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, дослідивши додані до неї матеріали, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав тільки для часткового задоволення апеляції, виходячи з наступного.

Як видно із журналу судового засідання, звукозапису судового засідання та досліджених в судовому засіданні документів, суд першої інстанції повно, всебічно дослідив обставини кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину по фактах умисного невиконання рішень Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.02.2010 р. та від 09.08.2013 р., залишеного в силі ухвалою апеляційного суду від 20.01.2014 р.

Так, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.02.2010 р., яке набрало законної сили 04.10.2010 р. (а.п.185-187 т .1), ухваленим за результатами розгляду позову ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про усунення перешкод в здійсненні права власника та стягнення матеріальної шкоди, зобов`язано відповідачку ОСОБА_9 виконати зовнішній водостік в сторону своєї будівлі, організувавши водовідвід з реконструйованої нею покрівлі господарських споруд на межі суміжних земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 , з обов`язковим погодженням конструкцій з позивачем по справі, тобто з ОСОБА_7 .

Відповідно до цього рішення справа розглядалась в присутності обох сторін та було встановлено, що ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , побудувала господарську споруду на межі із земельною ділянкою, належною ОСОБА_7 - без проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт та при облаштуванні покрівлі не виконала зовнішній водостік, що призвело до руйнування та усадки будівлі ОСОБА_7 , в зв`язку з чим ОСОБА_9 інспекцією ДАБК в Одеській області ще 25.05.2009 р. було виписано припис про усунення порушень в семиденний термін та зобов`язано надати інспекції документи на будівництво господарської споруди. Крім того, незаконність зведення даху без врахування протипожежної безпеки була встановлена і місцевим органом Державного пожежного нагляду. Також комісія, створена місцевим органом влади, з урахуванням вказаних вище висновків та обстеживши спірний об`єкт, склала акт обстеження, відповідно до якого через будівництво даху-навісу у дворі ОСОБА_9 , вся дощова вода з цього даху направлена для стоку у двір будинку АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_13 , що призводить до руйнування її будівлі, а тому комісія зобов`язала ОСОБА_9 у п`ятиденний термін з дня отримання акту, погодивши з відповідними службами, провести перебудову даху з обов`язковим відведенням води у свій двір. 10.02.2010 р. комісія повторно обстежила вказаний об`єкт та виявила не усунутими ті ж порушення і знову зобов`язала ОСОБА_9 їх усунути, рекомендувавши облаштувати на даху господарської споруди водозбірний лоток з підвісним жолобом та воронкою для організованого водостоку води з обов`язковим погодженням конструкцій із ОСОБА_7 .

Також відповідно до рішення суду, в ході розгляду справи зі спірного питання був зроблений експертний висновок, в якому також зазначено, що ОСОБА_9 при проведенні незаконного будівництва, не додержала нахилу при виконанні шиферної покрівлі нахил покрівлі виконаний навмисно в сторону двору ОСОБА_7 , що призвело до руйнування житлової прибудови, так як вся вода від атмосферних опадів стікає на стіни її кухні. При цьому експертом у висновку запропоновано відповідачці для усунення виявлених порушень виконати ряд будівельних робіт.
З огляду на те, що рішення суду відповідачкою ніяк не виконувалось з посиланням на різні причини, державна виконавча служба звернулась до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, за результатами розгляду якої 16.07.2012 р. Татарбунарський районний суд додатково роз`яснив, що відповідно до рішення суду боржниця зобов`язана виконати зовнішній водостік, організувавши водовідвід з реконструйованої нею покрівлі господарських споруд в сторону своєї будівлі (двору), тобто двору боржника. При цьому проект зовнішньої конструкції водостоку боржник має погодити з ОСОБА_7 . При цьому в мотивувальній частині ухвали суд звернув увагу на те, що питання в яку сторону своєї будівлі зобов`язано боржника виконати зовнішній водостік, є недоречним, так як із рішення суду однозначно випливає, що зовнішній водостік має бути виконаний в сторону будівлі (двору) боржника. Щодо погодження конструкції зовнішнього водостоку з ОСОБА_7 , то суд вказав на те, що в матеріалах цивільної справи вже міститься ліцензійний висновок експерта, який влаштував позивачку та в якому запропоновано відповідачці виконання ряду будівельних робіт для усунення встановлених недоліків при відведенні атмосферних опадів.
Отже, ще в ході розгляду цивільної справи був зроблений необхідний проект по проведенню робіт для облаштування належного водостоку, з яким погоджувалась потерпіла, та який необхідно було взяти до уваги ОСОБА_9 . При необхідності виготовлення проектно- технічної документації представити цей висновок разом з вказаними рішеннями суду відповідному спеціалісту та виконати вказані у висновку експерта роботи.

Проте, відповідно до пояснень потерпілої ОСОБА_7 , як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді, даних виконавчого листа, виданого Татарбунарським районним судом 12.11.2010 р. на виконання зазначеного вище рішення, пояснень свідків ОСОБА_14 (127 об.-129 т.1) та ОСОБА_15 (а.п.158-160 т.1), виконавчий лист пред`являвся ОСОБА_7 до виконання неодноразово.

Останній раз ОСОБА_7 пред`явила виконавчий лист до виконання 24.10.2013 р., що зазначено у її заяві (а.п.179 т.1) та надала виконане на її особисте замовлення проектне рішення щодо організації водовідведення.

28.10.2013 р. державний виконавець ОСОБА_15 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначив обов`язок ОСОБА_9 (так прізвище ОСОБА_16 вказано в резолютивній частині рішення суду і так зазначено у виконавчому документі) самостійно виконати вимоги виконавчого документу в семиденний строк та роз`яснено право оскаржити постанову в 10-денний строк, ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження та направив постанову рекомендованим листом обом сторонам (а.п. 180 т.1). Проте ОСОБА_9 своїми правами не скористалась.

Для перевірки виконання постанови державного виконавця, державний виконавець ОСОБА_15 вийшов на місце виконання та в присутності ОСОБА_9 встановив, що рішення суду не виконується і не виконане ні в якій мірі, в зв`язку з чим в присутності понятих попередив ОСОБА_9 про адміністративну відповідальність, що передбачено до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», а також про кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України, про що складено 20.11.2013 р. акт державним виконавцем (а.п.181 т.1), який відмовилась підписати ОСОБА_9 в присутності понятих.

В подальшому двічі 20.11.2013 р. та 24.12.2013 р. державний виконавець виносив постанови про накладення штрафу на ОСОБА_9 (а.п.182 т.1). 24.12.2013 р. державний виконавець перевірив факт виконання рішення суду ОСОБА_9 та встановив факт його невиконання, про що склав відповідний акт, а 27.12.2013 р., пославшись на п.11 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України « Про виконавче провадження», вказавши, що виконати рішення без участі боржниці не можливо, боржницю було зобов`язано виконати певні дії не виконала покладені на неї зобов`язання, а заходи державного виконавця виявились безрезультатними закрив виконавче провадження. Копія постанови направлена всім учасникам виконавчого провадження.

07.02.2014 р. державний виконавець ОСОБА_15 звернувся до начальника Татарбунарського РВ з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 , яка навмисно не виконує рішення суду.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка державний виконавець ОСОБА_15 підтвердив факт вчинення перерахованих вище виконавчих дій та звернення в органи міліції з поданням. Він пояснив, що особисто попереджав ОСОБА_9 про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду та про те, що рішення носить зобов`язальний характер, а тому саме ОСОБА_9 мала виконати певні дії. Акт складався в присутності понятих та відповідачки, але вона відмовилась його підписати. Попередження про кримінальну відповідальність робилось за місцем перевірки виконання рішення. Там на місці обвинувачена не допускала його до водостоків. Обвинуваченій пропонували виконати рішення суду згідно плану, який їй показували (а.п.158-160 т.1).

Той факт, що ОСОБА_7 сама замовила висновок щодо можливого рішення водовідведення, (представила його державному виконавцю, який пояснив, що показували план водовідведення Будник) підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , який як спеціаліст виконував це замовлення (а.п.116-117 т.1). На а.п.200-206 т.1 наявне це проектне рішення за 2013 р., в якому чітко вказані рекомендації щодо усунення відводу атмосферних опадів.

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно (а.п.246-256 т.1) обвинуваченій ОСОБА_9 належить на праві власності велика кількість об`єктів нерухомого майна, в том у числі такого, що використовується для підприємницької діяльності (магазин - кафе, магазин бар та інше) що свідчить про наявність у неї матеріальної можливості для виконання рішення суду.

З огляду на наведені докази, обставини порушення прав ОСОБА_7 зі сторони ОСОБА_9 , з огляду на зміст рішення суду та ухвали про його роз`яснення, а також на те, що ще в ході розгляду цивільної справи було знайдено рішення та експертом були надані відповідні пропозиції для усунення порушень, з якими погодилась потерпіла та при цьому ОСОБА_9 залишалось тільки виконати ці вказівки експерта, а також те, що сама потерпіла ще раз представила висновок, який ОСОБА_9 могла використати для виконання рішення суду та те, що після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_9 не здійснила жодної дії, направленої на виконання рішення суду, суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в її діях складу злочину по цьому епізоду.

Доводи обвинуваченої в судовому засіданні про те, що вона не отримувала постанови державного виконавця про накладення на неї стягнення, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги, оскільки їх спростувала сама ОСОБА_9 пояснюючи, що штраф не платила, так як виконавче провадження вже було закрито. Виконавець не дав їй часу для сплати штрафу. Крім того, стверджувала, що вона пенсіонерка і тому вважала, що штрафи могли самі утримати з пенсії. Також вона стверджувала, що постанови про накладення штрафу, як і інші документи, виконавча служба склала не на її прізвище всі документи складені на «Буднік», тоді як її прізвище « ОСОБА_16 » , а тому штрафи не платила (а.п.2, 3 3 об. т.2 та звукозапис).

Факт написання в цих документах прізвища « ОСОБА_18 » а не « ОСОБА_16 » не був підставою для останньої їх не виконувати, так як очевидно, що ці документи стосуються саме її і що така помилка допущена в рішенні суду, копію якого вона отримала, оскаржувала, проте не ставила питання про виправлення описки.

Спростовуються приведеними вище доказами, а саме актом державного виконавця від 20.11.2013 р. та показами свідка ОСОБА_15 , і твердження обвинуваченої в судовому засіданні про те, що вона не була присутня при складанні акту державним виконавцем, оскільки по місцю виконання рішення суду вона не проживає.

Також є доведеною вина обвинуваченої у навмисному невиконанні рішення суду від 09.08.2013 р.

Так, заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 09.08.2013 р. за позовом виконавчого комітету Татарбунарської міської ради до ОСОБА_9 , ОСОБА_9 зобов`язана зупинити будівництво (розміщення) двох тимчасових споруд (МАФ) в м. Татарбунари по вул. 23-го Серпня (приринкова площа) біля магазину «Тарас» та демонтувати ці дві споруди за власний рахунок (власними силами) відповідно до рішення від 05.09.2012 р. комісії по обстеженню та вивченню ситуації з при воду самовільного розміщення тимчасової споруди (МАФ) в м. Татарбунари по вул. 23-го Серпня (приринкова площа) та акту комісії по земельним спорам від 04.06.2013 р. (а.п.229-230 т.1)

Вказане рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.01.2014 р. (а.п.231-232).

28.03.2014 р. Татарбунарським районним судом видано виконавчий лист по виконанню вказаного рішення (а.п.212 т.1), який був пред`явлений до виконання 02.04.2014 р. (а.п.210-211).

04.04.2014 р. державним виконавцем ОСОБА_15 було відкрито виконавче провадження, яким боржника ОСОБА_9 зобов`язано самостійно виконати вимоги виконавчого документу в семиденний термін та роз`яснено права боржника, в тому числі на оскарження постанови (а.п.213 т.1).

14.05.2014 р. державний виконавець перевірив факт виконання рішення суду, про що в присутності понятих склав відповідний акт про невиконання споруди не знесено. Після цього в цей же день виніс постанову про накладення штрафу на ОСОБА_9 (а.п. 215 т.1), після чого ще раз 06.06.2015 р. перевірив виконання і у зв`язку з невиконанням рішення суду повторно наклав грошове стягнення на ОСОБА_9 (а.п.216-217 т.1). 29.07.2014 р. державний виконавець в зв`язку з невиконанням рішення суду в присутності понятих попередив ОСОБА_9 про кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України (а.п. 214 т.1). При цьому, відповідно до акту, ОСОБА_9 відмовилась від підпису.

Зважаючи на те, що і після попередження про кримінальну відповідальність ОСОБА_9 продовжувала не виконувати рішення суду, 26.09.2014 р. державний виконавець звернувся до правоохоронного органу з поданням про притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності (а.п.207-209).

Вказані факти підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: державний виконавець ОСОБА_15 та понятий ОСОБА_19 , який пояснив, що він та ще одна жінка, з якою не знайомий, були понятими при складанні акту державним виконавцем ОСОБА_15 про невиконання рішення суду по зносу 2-х контейнерів в районі ринку навпроти магазину «Тарас» - контейнери були на місці. Боржниця також з`явилась, але з нею розмовляв ОСОБА_15 та склав акт, який ОСОБА_9 відмовилась підписати. При цьому в присутності понятих державний виконавець попередив ОСОБА_9 про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду (а.п.98-99 т.1).

Свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 показали суду, що ОСОБА_9 самовільно розпочавши в момент свята (23.08.2012 р.) установку контейнерів та будівництво, спочатку на протести людей запевнила їх, що не буде здійснювати будівництво, але потім продовжила та не реагувала ні на які звернення громадськості ні до прокурора, ні у відділ міліції. Крім того, питання захвату землі та самовільного будівництва неодноразово розглядалось на сесіях міської ради, де була ОСОБА_9 , проте вона ні на що не реагувала (а.п.82 т.1, 83-84 т.1, 84 об.т.1, 85 об-86 т.1)

В ході розслідування кримінального провадження слідчий 09.01.2015 р. провів огляд місця, де розташовані тимчасові споруди, що підлягають знесенню та встановив, що рішення суду не виконано (а.п.219- 228 т.1).

Доводи ОСОБА_9 про те, що рішення суду мала виконати сама виконавча служба і вона просила державного виконавця самостійно виконати рішення суду (а.п. 3 т.2), а тому самостійно його не виконувала, є такими, що не відповідають вимогам закону України «Про виконавче провадження», а саме ст. 75, в якій закріплені загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, або утримати ся від їх вчинення.

Як видно із обох зазначених вище рішень суду, які мала виконати ОСОБА_9 , вони носять зобов`язальний характер і тому мали бути виконані самою ОСОБА_9 ніхто не може зайти на її приватну територію та здійснювати там ті чи інші перебудови. Що стосується рішення суду від 09.08.2013 р., то суд зобов`язав саме ОСОБА_9 за власний рахунок демонтувати тимчасові споруди.

В даному випадку дії державного виконавця по здійсненню виконавчих проваджень відповідали вимогам ст.75 вказаного Закону.

Наведеними доказами спростовуються доводи апеляції про те, що обвинувачена намагалася виконати рішення суду, але з незалежних від неї причин не змогла цього зробити.

Також є необґрунтованими доводи апеляції про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, так як в ньому не сформульовано обвинувачення, а тому було порушено право ОСОБА_9 на захист, що є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Як видно із журналу підготовчого судового засідання від 26.05.2015 р. (а.п. 37-39), в якому приймала участь як обвинувачена, так і її захисник, - сторона захисту заявила про можливість призначення до судового розгляду обвинувального акту та ніяких зауважень з приводу його змісту не заявляла.

Крім того, в судовому засіданні прокурор уточнив обвинувачення та в новому обвинувальному акті, затвердженому 02.11.2015 р. виклав як обставини вчинених кримінальних правопорушень, так і сформулював обвинувачення, від якого ОСОБА_9 мала реальну можливість захищатися: суд надав їй для цього достатній строк, вона давала суду покази (а.п.164-171 т.1, 2-4 т.2). При таких обставинах твердження ОСОБА_9 про порушення її права на захист є необґрунтованим.

Документи, долучені ОСОБА_9 до апеляційної скарги, а саме рішення виконкому від 18.02.1999 р., рішення міської ради від 21.09.2012 р., а також план креслення водовідводу за 2012 р., виконаний ОСОБА_12 , колегія суддів до уваги не приймає, так як вони не мають відношення до пред`явленого обвинувачення.

Разом з тим апеляційним судом встановлено, що за результатами попередніх дій державної виконавчої служби по виконанню рішення Татарбунарського районного суду від 18.02.2010 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9 , до правоохоронного органу направлялось подання про притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, проте постановою слідчого СВ Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області від 20.06.2013 р. кримінальне провадження № 000095 було закрито так як не виявлено умислу ОСОБА_9 на невиконання рішення суду. Ця постанова залишена в силі ухвалою слідчого судді Татарбунарського райсуду Одеської області від 10.07.2013 р., яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду від 24.07.2013 р., що підтверджується долученими до апеляційної скарги рішеннями судів.

При цьому, як видно із обвинувального акту від 02.11.2015 р., ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_7 , в тому, що вона з 28.10.2013 р. навмисно не виконувала рішення суду по теперішній час, тобто по день складання обвинувального акту 02.11.2015 р.

Також відповідно до цього ж обвинувального акту ОСОБА_9 умисно не виконувала рішення Татарбунарського районного суду від 09.08.2013 р. за позовом виконавчого комітету Татарбунарської міської ради з 04.04.2014 р., коли було відкрито виконавче провадження - по теперішній час, тобто по день складання обвинувального акту 02.11.2015 р.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В порушення вимог цієї норми суд вийшов за межі обвинувачення та при формулюванні у вироку обвинувачення, визнаного судом доведеним, вказав період навмисного невиконання обвинуваченою рішення суду від 18.02.2010 р. з 04.10.2014 р. по теперішній час, рішення суду від 09.08.2013 р. з 20.01.2014 р. по теперішній час, тобто по момент ухвалення вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для уточнення в цій частині вироку періоду навмисного невиконання ОСОБА_9 рішень суду, вказавши його у відповідності до пред`явленого обвинувачення, яке найшло підтвердження в судовому засіданні.

Таке уточнення не погіршує становище обвинуваченої, ґрунтується на її доводах та представлених документах про закриття кримінального провадження, а тому відповідно до п.4 ч.1 ст. 408 КПК України може бути вчинено шляхом зміни вироку.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408 ч.1 п.4, 409, 419, 337 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково, вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.11.2015 р. стосовно ОСОБА_9 змінити, уточнити в мотивувальній частині вироку, в частині викладення обвинувачення, визнаного судом доведеним, період умисного ухилення ОСОБА_9 від виконання судового рішення за позовом ОСОБА_7 з 28.10.2015 р. по 02.11.2015 р. та за позовом виконавчого комітету Татарбунарської міської ради з 04.04.2014 р. по 02.11.2015 р.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з моменту проголошення ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4