1-кп/381/97/16
381/864/16-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2016 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Фастові обєднанні кримінальні провадження №0000311 від 12.02.2016 року, №0000714 від 26.03.2016 рокупо обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Королівка Фастівського району Київської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , без зазначення вулиці та будинку, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не працюючого, розведеного, раніше судимого: 04.11.2015 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт,
увчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України,-

встановив:
11.02.2016 року о 12 год.00 хв., ОСОБА_4 через незачинені двері зайшов до будинку АДРЕСА_2 та який належить ОСОБА_5 . Коли зрозумів, що в будинку нікого не має, вирішив з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, викрасти мобільний телефон «DООGЕЕ Х-5», вартістю 1 997 грн., який лежав на дивані в одній із кімнат. Після чого реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи в вищезазначеному будинку, переконавшись у тому, що його дії є непоміченими, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, викрав мобільний телефон марки «DOOGEE Х-5», вартістю 1 997 гривень, який належав потерпілій ОСОБА_6 . Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 з місця злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим потерпілій ОСОБА_6 завдав матеріального збитку на суму 1 997 гривень.

Тому суд вважає ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Крім того, 20.03.2016 близько 12 год. 00 хв. перебуваючи в приміщенні кухні в будинку за адресою: АДРЕСА_1 помітив мобільний телефон «Nokia-1200» потерпілої ОСОБА_7 , який лежав на тумбі у вказаному приміщенні. В цей час у нього виник злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 скориставшись тим, що потерпіла відволіклася на інші справи та не спостерігає за його діями, діючи умисно з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення за рахунок крадіжки чужого майна, достовірно впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно від оточуючих, повторно, викрав мобільний телефон «Nokia-1200», який знаходився на тумбі у вищевказаному приміщенні.

Завершуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 з викраденим телефоном зник та розпорядився на власний розсуд чим спричинив матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на суму 150 гривень.

Тому суд вважає ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 ст. 185 КК України за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини вчинення ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та роз`яснив про позбавлення права на їх оскарження в апеляційному порядку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів визнав повністю та щиро розкаявся та надав суду показання, що повінню відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Так, ОСОБА_4 пояснив, що 11.02.2016 року, перебуваючи вдома у свого знайомого ОСОБА_5 з адресою АДРЕСА_2 , скористався тим, що за ним ніхто не спостерігає з метою продати взяв в одній з кімнат будинку мобільний телефон «DOOGEE X-5», який належав потерпілій ОСОБА_6 .. Також ОСОБА_4 пояснив, що 20.03.2016 року біля 12год зайшов до своєї знайомої ОСОБА_7 та перебуваючи в кухні її будинку АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що вона була в цей час на подвір`ї викрав належний їй мобільний телефон марки «NOKIA-1200» . Також обвинувачений пояснив, що щиро розкаюється у вчиненому, засуджує свої дії, просив вибачення у потерпілих за свої дії.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 суд визнає рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги, що вчинені злочини відповідно до вимог ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, а саме, що він на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся та дав своїм діям негативну оцінку.

Враховуючи всі обставини по справі, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, за якою його визнано винним, у виді арешту.

Оскільки ОСОБА_4 не відбув 100 годин громадських робіт призначених йому вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2015 року, тому, суд, відповідно до ст.ст.71,72 КК України, повністю приєднує до нової міри покарання не відбуту міру покарання за попереднім вироком.

Згідно з положеннями ст.72 КК України одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-

засудив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України і призначити покарання у виді 5 (п`яти) місяців арешту.

На підставі ст.72 КК України,невідбуте покарання у виді громадських робіт за попереднім вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2015 року перевести у арешт та приєднати до призначеного покарання.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків повністю приєднати до призначеного покарання за даним вироком не відбуте покарання за попереднім вироком, та визначити остаточно ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`ять) місяців 12 (дванадцять) днів арешту.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати у виді особистого зобов`язання та покласти обов`язок не відлучатися із населеного пункту , в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Речові докази:

-мобільний телефон «DOOGEE Х-5» переданий на відповідальне зберігання потепілій ОСОБА_6 залишити власнику ОСОБА_6 ;

-мобільний телефон «Nokia-1200» переданий на відповідальне зберігання потепілій ОСОБА_7 залишити власнику ОСОБА_7 .

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Фастівський міськрайонний суд Київської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам кримінального провадження роз`яснити їх право отримати копію даного вироку в суді.

Суддя ОСОБА_9