У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000493, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 313, ч. 1 ст. 317 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 23 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За цим вироком ОСОБА_7 засуджено:
- за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 1 ст. 313 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;
- за ч. 1 ст. 317 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2015 року вирок місцевого суду змінено. Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим: за ч. 1 ст. 317 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 313 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК ОСОБА_7 остаточно призначено покарання із застосуванням ст. 69-1 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.
У решті вирок залишено без зміни.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 винний у вчиненні злочину за таких обставин. Через мережу Інтернет він довідався про можливість виготовлення в домашніх умовах психотропної речовини.
З літа 2014 року ОСОБА_7 , з метою незаконного виготовлення психотропних речовин, усвідомлюючи протиправність своїх дій, придбав предмети та хімічні речовини, необхідні для виготовлення психотропної речовини амфетаміну, які зберігав за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , а в кінці вересня 2014 року в автомобілі перевіз їх до приміщення гаража у с. Тарасівці Миронівського району Київської області.
У подальшому в приміщенні цього гаража ОСОБА_7 незаконно організував місце для виготовлення амфетаміну, встановив, зібрав і приєднав один до одного придбані предмети, підключив до електричної мережі створене обладнання для виготовлення психотропної речовини.
02 жовтня 2014 року під час обшуку вказаного гаражного приміщення працівники міліції виявили та вилучили це обладнання, а також предмети, що застосовувалися для виготовлення психотропної речовини, із нашаруванням речовини, яка згідно з висновком експерта містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін загальною вагою 1,4231 г.
Також було вилучено речовину, яка знаходилась у плоскодонній колбі і містила у своєму складі амфетамін, вагою 8,03 г, що є великим розміром, яку ОСОБА_7 незаконно зберігав для власного вживання без мети збуту.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну судових рішень та звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Захисник зазначає, що суди не дали повної та всебічної оцінки усім даним про особу винуватого та обставинам, що пом`якшують покарання, і безпідставно дійшли висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та засудженого на підтримання скарги, доводи прокурора, який підтримав скаргу частково і просив змінити ухвалу апеляційного суду, застосувати положення ст. 69-1 КК до злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК, призначивши за цим законом покарання у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі, і на підставі ст. 70 КК остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у касаційному порядку не оскаржуються. Відповідно до вимог ст. 433 КПК при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Згідно зі ст. 69-1 КК за наявності обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», щодо особи, винної у вчиненні декількох злочинів, суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, окремо за кожний злочин або тільки за один із них і остаточно визначити покарання за правилами ст. 70 КК. Застосування положень ст. 69 КК щодо покарання, призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

Разом із тим, при зміні вироку місцевого суду та призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69-1 КК суд апеляційної інстанції неправильно застосував кримінальний закон, оскільки призначив засудженому покарання із застосуванням ст. 69-1 КК за сукупністю злочинів, а не за окремий злочин.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що у порядку ст. 433 КПК ухвалу суду апеляційної інстанції слід змінити, призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 317 КК із застосуванням ст. 69-1 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці і на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 313, ч. 2 ст. 309 КК, призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці. Рішення апеляційного суду про призначення засудженому покарання на підставі ст. 70 КК із застосуванням ст. 69-1 КК підлягає виключенню.

Посилання захисника у касаційній скарзі на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, на безпідставне не застосування положень ст. 75 КК є слушними.

При призначенні ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі місцевий суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, врахував, що винуватий раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працює, за місцем проживання характеризується посередньо, є особою молодого віку, а також суд зважив на те, що від вчиненого кримінального правопорушення відсутня шкода, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є визнання вини, активне сприяння встановленню істини у справі, щире каяття.

Однак суди зазначили, що наведені вище обставини не дають підстав для звільнення винуватого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки відповідно до ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, і має призначатися з дотриманням принципів індивідуалізації покарання. Так, суд касаційної інстанції враховує повне визнання ОСОБА_7 вини, щире каяття, активне сприяння встановленню істини у справі, його критичну оцінку скоєного, і бажання виправитися, молодий вік, є особою, яка судимостей не має. До суду касаційної інстанції стороною захисту надані дані, що ОСОБА_7 офіційно працевлаштувався, має позитивні характеристики за місцем проживання та роботи. За таких обставин суд касаційної інстанції вважає за можливе виправлення ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства та звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з випробуванням із встановленням максимального терміну іспитового строку.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
У порядку ст. 433 КПК ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити. Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 313 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Змінити призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 317 КК із застосуванням ст. 69-1 КК з 4 років позбавлення волі на 3 роки 3 місяці позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 313, ч. 2 ст. 309 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.
На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 3 роки. Покласти на ОСОБА_7 відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 76 КК обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Виключити рішення апеляційного суду про призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 70 КК із застосуванням ст. 69-1 КК.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3