Справа №490/3097/15-к 20.04.2016

В И Р О К
«20» квітня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Центрального району м. Миколаєва ОСОБА_5
на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Садове Новоодеського району Миколаївської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , раніше судимого:
19.07.2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 190 ч.2, 304 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі;
24.09.2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч.3, ст. 190 ч.2, ст. 304 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 26.06.2014 року у зв`язку із застосуванням амністії;
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор просить вирок скасувати в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та призначення покарання, та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.04.2015 року відносно ОСОБА_6 виконувати самостійно.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_6 засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання та роботи; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (через незастосування закону, який підлягає застосуванню), невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого та необґрунтованого звільнення його від відбування призначеного покарання.

Апелянт наводить мотиви незгоди з вироком суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, та вважає ці висновки необґрунтованими, оскільки обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив.

Зазначає, що ОСОБА_6 вчинив злочин до ухвалення вироку від 20.04.2015 року, а тому йому слід призначати покарання із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, визначивши, що вирок від 20.04.2015 року, яким він засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, - підлягає самостійному виконанню.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
30 грудня 2014 року, близько 21 год. 40 хв., ОСОБА_6 , знаходячись у дворі неподалік будинку АДРЕСА_3 , відкрито, шляхом ривка, заволодів жіночою сумкою потерпілої ОСОБА_9 , в якій знаходилися особисті речі потерпілої, на загальну суму 1346 грн. 64 коп.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненому повторно, та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та додатково надані стороною захисту матеріали щодо особи обвинуваченого, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є обґрунтованими, відповідають дослідженим судом доказам та апелянтом не оспорюються.

Покарання ОСОБА_6 призначено в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

У мотивувальній частині апеляційної скарги апелянт зазначає як одну із підстав для скасування вироку невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченого.

Однак, в цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки, як слідує зі змісту апеляційної скарги, та вимог апелянта, викладених в її резолютивній частині, прокурор фактично не оспорює призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, та просить вважати його засудженим до того ж покарання, яке і призначив суд першої інстанції.

Що стосується доводів прокурора про скасування вироку в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, то суд апеляційної інстанції вважає їх також необґрунтованими з огляду на наступне.

Приймаючи рішення в цій частині, суд першої інстанції належним чином мотивував прийняте рішення, та врахував дані про особу винного, який характеризується задовільно, раніше судимий, та наявність обставин, які пом`якшують покарання: визнання обвинуваченим вини та часткове відшкодування шкоди. Крім того, суд врахував, що обвинувачений змінив місце проживання, коло свого спілкування та занять, що свідчить про можливість виправлення його без ізоляції від суспільства.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 висловив щире каяття у вчиненому злочині.

З наданих довідок вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 з квітня 2015 року проживає з родичами у сільській місцевості, мешкає з ОСОБА_10 , яка перебуває у стані вагітності, та подав заяву на реєстрацію шлюбу. Згідно характеристики, ОСОБА_6 працює та на нього скарг до сільської ради не надходило.

Зазначене підтверджує доводи обвинуваченого про те, що він змінив спосіб життя у бік покращення та став на шлях виправлення.

Крім того, ОСОБА_6 пояснив, що за вироком суду від 20.04.2015 року перебуває на обліку у кримінально-виконавчій інспекції та виконує покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Ця обставина прокурором не спростована.

Є невірними доводи апелянта про те, що обвинувачений неодноразово судимий, оскільки за вироком від 24.09.2012 року,за яким він відбував покарання у виді позбавлення волі, остаточне покарання визначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених за цим вироком та вироком від 19.07.2012 року.

Крім того, і за даним вироком остаточне покарання слід визначити за сукупністю злочинів, передбаченим за даним вироком та попереднім вироком від 20.04.2015 року.

Хоча після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин через незначний проміжок часу, про що зазначає апелянт, однак суд апеляційної інстанції враховує, що обвинувачений після постановлення вироку змінив спосіб життя та став на шлях виправлення.

З огляду на вище наведені дані щодо особи винного, його молодий вік та наявності обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, враховуючи, що за даним вироком остаточне покарання призначається за сукупністю злочинів, відсутні перешкоди для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В решті, апеляційна скарга прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, є обґрунтованою, з огляду на наступне.

Згідно вимогам ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Однак ці вимоги закону не дотримані при призначенні обвинуваченому покарання.

Суд першої інстанції не врахував наявні у кримінальному провадженні дані про те, що за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.04.2015 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 186 ч.2 КК України за грабіж, вчинений ним 21.01.2015 року.

За даним вироком злочин вчинений 30.12.2014 року, тобто цей злочин вчинений до постановлення вироку від 20.04.2015 року.

Отже, судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягає застосуванню, оскільки судом не дотримані вимоги ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів.

Оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, з цих підстав вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч.1 ст. 409, п.1 ч. 1 ст. 413 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Центрального району м.Миколаєва ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року у відношенні ОСОБА_6 в частині призначення покарання, - скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України за даним вироком та за вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 20.04.2015 року, яким ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.

На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_6 звільненим від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього відповідно до вимог ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання та роботи; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

В іншій частині зазначений вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3