Справа № 761/9743/16-к
Провадження № 1-кп/761/684/2016
У Х В А Л А
11 квітня 2016 року м.Київ Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.5 ст. 27, ч.3 ст.358, ч.3 ст.358 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000034 від 01 березня 2016 року),

В С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.5 ст. 27, ч.3 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, надійшов до Шевченківського районного суду м. Києва 14 березня 2016 року.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, оскільки на його думку, останній відповідає вимогам КПК України.
Захисник та обвинувачений вважають можливим призначити судовий розгляд.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків, виходячи з наступного.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Стаття 291 КПК України передбачає вимоги до обвинувального акту, зокрема, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.
Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частини. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст. ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.
Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, відповідно до положень ст.. 91 КПК України.
На підставі ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за результатами якого, у разі визнання особи винуватою, мотивувальна частина вироку має містити, як на тому наголошується в п.2 ч.3 ст.374 КПК України, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення та статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Зазначені вимоги закону узгоджуються з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у своїх рішеннях.
Так, Європейський суд з прав людини (далі-Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «Обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австралії», № 9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Разом з тим, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 взагалі не містить формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту, в ньому після викладу фактичних обставин справи міститься лише висновок про те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.332, ч.5 ст. 27, ч.3 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, однак формулювання обвинувачення, яке б містило обставини, передбачені ст. 91 КПК України (місце, час спосіб, обставини вчинення злочину тощо), в обвинувальному акті не зазначено.
Виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й підміняти собою формулювання обвинувачення, як помилково дійшов висновку слідчий, яким складено обвинувальний акт, та прокурор, який його погоджував і підписував.
Крім того, як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_7 вчиняв інкриміновані йому кримінальні правопорушення за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що на досудовому розслідуванні по даному кримінальному провадженні був затриманий та допитувався в якості підозрюваного ОСОБА_8 , останньому також повідомлялось про завершення досудового розслідування та надався доступ до матеріалів кримінального провадження, при цьому ні в обвинувальному акті, ні в реєстрі, доданого до обвинувального акту, не відображено процесуальне рішення по виділеним матеріалам відносно ОСОБА_8 щодо причетності або непричетності його до вчинення вказаних злочинів.
Дані істотні порушення норм кримінального процесуального закону неможливо усунути під час судового розгляду, оскільки вони є очевидними на стадії підготовчого провадження.
Таким чином, виявлені недоліки унеможливлюють призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, у зв`язку з чим обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.5 ст. 27, ч.3 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, підлягає поверненню прокурору.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 314 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000034 ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.5 ст. 27, ч.3 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.