Дата документу Справа № 336/8625/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/541/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/8625/15-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 186 ч. 2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004839, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Новомиколаївки Запорізької області, не одруженого, громадянина України, учня групи № 9 2-го курсу ДНЗ «Запорізький професійний ліцей», зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.12.2014 року Мелітопольським міськрайсудом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , як вбачається з її змісту, просить пом`якшити призначене йому покарання, вважаючи, що при його призначенні суд не врахував повною мірою дані про його особу, зокрема, що злочин ним було вчинено внаслідок збігу тяжких особистих обставин;

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 змінити і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, посилаючись на те, що судом при призначенні обвинуваченому покарання не було враховано всіх обставин, що пом`якшують покарання, а саме, що він є сиротою та виховувався в інтернаті.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого, у тому числі в останньому слові, та захисника, які підтримали скарги, прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Мелітопольського міськрайсуду Запорізької області від 26.12.2014 року і остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 14.11.2015 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи повторно, знаходячись на зупинці громадянського транспорту «Міськпаливо» по пр. Моторобудівників в м. Запоріжжі, відкрито, під приводом зателефонувати, заволодів належним ОСОБА_9 мобільним телефоном «ARTSHV Microsoft Lumia 532 DS (Nokia) Black», модель RM 1031 в корпусі чорного кольору, вартістю 2 424 гривні, після чого, з метою запобігти спробам ОСОБА_9 повернути вказаний мобільний телефон, наніс один удар кулаком лівої руки в область обличчя останнього, чим спричинив, згідно з висновком експерта ЗОБ СМЕ №4704 від 14.11.2015 року, крововилив з набряком м`яких тканин та садну в області нижньої щелепи зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, побігши у напрямку житлових будинків по вул. Круговій та вул. Цитрусовій в м. Запоріжжі.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст.186 КК України.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначення основного покарання більш м`якого ніж передбачено законом, можливо за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 69 КК України районним судом не встановлено і в апеляційних скаргах ними не приведено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом було враховано, що останній повністю визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, думку потерпілого, який просив суворо не карати ОСОБА_6 , а тому суд призначив йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцію ч. 2 ст. 186 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 69 КК України або пом`якшення йому покарання, зокрема, і у зв`язку з тим, що районний суд не врахував повною мірою дані про його особу, а саме те, що він є сиротою, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки, він вчинив тяжкий злочин, будучи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем навчання характеризується вкрай негативно, зокрема має безліч приводів до ВВС, неодноразово був замічений в крадіжках, вимаганнях та знущанням відносно своїх однолітків, лживий, неврівноважений, вживає ненормативну лексику (а.п. 47), на шлях виправлення не став, про що свідчить те, що цей злочин їм було скоєно в період іспитового строку.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи вищевказані вимоги законів, а також те, що ОСОБА_6 тримався під вартою з 14.11.2015 року по 28.03.2016 року включно, колегія суддів зараховує цей строк з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила :
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 14.11.2015 року до 28.03.2016 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4