№ 201/4291/14-к
пр. 1-В/201/160/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську подання начальника Жовтневого РВ м. Дніпропетровська КВІ про скасування звільнення від відбування покарання і направлення для відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також, ознайомившись з матеріалами особової справи № 115/14, -

ВСТАНОВИВ:

Начальник Жовтневого РВ м. Дніпропетровська КВІ звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з поданням про скасування звільнення від відбування покарання і направлення для відбування покарання ОСОБА_3 , у зв`язку з невиконанням останньою покладених на неї обов`язків.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2014 року ОСОБА_3 була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та засуджена до трьох років позбавлення волі. У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_3 була звільнена від відбування призначеного покарання із застосуванням дворічного іспитового строку та відповідно до ст. 76 КК України на останню були покладені обов`язки періодично з`являтися до органів кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

У своєму поданні Начальник Жовтневого РВ м. Дніпропетровська КВІ посилається на те, що засуджена ОСОБА_3 в період відбування покарання з випробуванням систематично порушувала обов`язки, покладені на неї судом, а саме 05.05.2015 року без поважних причин не з`явилася на реєстрацію, за що 15.05.2015 року була письмово попереджена про наслідки ст.78 КК України, з нею додатково була проведена профілактична бесіда про можливість направлення до суду матеріалів про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направленням для відбування призначеного судом покарання, але 16.06.2015 року знову не з`явилася до інспекції на реєстрацію без поважних причин, за що вдруге 25.06.2015 року була письмово попереджена за ст.78 КК України. Засуджена ОСОБА_3 належних висновків не зробила та 18.08.2015 року, 01.09.2015 року, 15.09.2015 року, 03.11.2015 року на реєстраціє до інспекції не з`явилася без поважних причин, за що 27.07.2015 року. 21.09.2015 року, 05.11.2015 року була письмово попереджена.

Засуджена ОСОБА_3 не зробила позитивних висновків та на шлях виправлення не стала: 02.02.2016 року не з`явилася без поважних причин на реєстрацію. За що була письмово попереджена за ст. 78 ч.2 КК України, з нею додатково було проведено профілактичну бесіду, попереджена про необхідність виконувати обов`язки, покладені на неї судом, не зважаючи на застосовані міри, засуджена ОСОБА_3 на реєстрацію 09.03.2016 року та 22.03.2016 року не з`явилася, за викликами до інспекції, надісланими 12.03.2016 року та 22.03.2016 року за місцем проживання, також до інспекції не з`явилася. 29.03.2016 року засуджена була перевірена за місцем проживання, з`ясовано, що засуджена ОСОБА_3 змінила адресу місця проживання, не повідомивши співробітників інспекції.

Суд, вивчивши подання начальника кримінально-виконавчої інспекції, матеріали особової справи ОСОБА_3 , вважає, що подання начальника Жовтневого РВ м. Дніпропетровська КВІ задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з нормами ст. 78 КК України та ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки, що може свідчити про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного йому покарання. Відповідно зі ст. 166 ч. 3 КВК України, невиконанням обов`язків засудженим вважається таке, коли засуджений не виконав хоча б один з обов`язків, які поклав на нього суд. В тому числі, якщо засуджений не буде періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції за встановленими для нього днях реєстрації, про що і стверджується в поданні начальника Жовтневого РВ м. Дніпропетровська КВІ.

Зі змісту ч. 5 ст. 166 КВК України випливає, що для визнання неявки засудженого для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, як невиконання ним обов`язків покладених судом, необхідно встановити відсутність у засудженого поважних причин для такої неявки - відсутність несвоєчасно отриманого виклику, хвороби чи інших обставин, які фактично позбавили його можливості прибути за викликом і які документально підтверджені.

Статтею 164 КВК України передбачено, що у разі неприбуття засудженого до кримінально-виконавчої інспекції без поважних причин, інспекція має право внести подання органу внутрішніх справ щодо здійснення приводу засудженого, а також організувати його початковий розшук, якщо місцезнаходження останнього невідоме, у зв`язку з чим до органів внутрішніх справ надсилаються відповідні матеріали для оголошення розшуку такого засудженого. З урахуванням вищевказаного, не було встановлено чи мають причини неявки засудженої ОСОБА_3 поважний характер.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що не виконання засудженої покладених на неї обов`язків, не є підставою, що свідчить про злісне навмисне не виконання останніх, а також про її небажання стати на шлях виправлення, так як не було достовірно встановлено чи мали ці неявки не поважні причини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 78 КК України, ст.ст. 164, 166 КВК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання начальника Жовтневого РВ м. Дніпропетровська КВІ про скасування звільнення від відбування покарання і направлення для відбування покарання ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи діб з дня проголошення ухвали суду.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1