Справа № 149/1511/15-к
Провадження №1-кп/149/16/16
Номер рядка звіту 35
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
01.02.2016 року м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільник кримінальне провадження №0000829 від 09.12.2014 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Феодосія, АРК Крим, розлученої, не працюючої, жительки АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07.07.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.05.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 в вересні 2011 року, перебуваючи по вул. Столярчука в м. Хмільник Вінницької області, шляхом обману, зловживаючи довірою, що полягає у використанні довірливих відносин з ОСОБА_6 , який являється батьком потерпілої ОСОБА_7 , під приводом оплатної оренди автомобіля ВАЗ 21063, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , реалізуючи свій умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, переслідуючи корисливу мету особистого збагачення, умисно, заволоділа вказаним автомобілем. Після чого отримавши вказаний автомобіль у користування, в лютому 2012 року продала його ОСОБА_8 , завдавши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 13837 грн. 61 коп.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину не визнала та пояснила, що з ОСОБА_6 домовилась про оренду автомобіля. ОСОБА_9 знає з 1998 року. В вересні 2011 року він передав автомобіль, це відбулось в гаражі по вул. Столярчука. Домовленість була усна. Після цього ОСОБА_10 дав ключі та технічний паспорт на автомобіль. Оскільки автомобіль постійно потребував ремонту, погодила із ОСОБА_11 що оренду за автомобіль платити не буде впродовж 2012 року. На ремонт витратила близько 1000 грн. Документів, що підтверджують ремонт автомобіля немає. В 2012 році були потрібні кошти і домовилась з ОСОБА_8 про те, щоб продати йому автомобіль. Зокрема приїхала до ОСОБА_8 додому та домовилась з ним за ціну продажу вказаного автомобіля в 500 доларів, що було еквівалентно 4000 грн., документи не оформляли. Вже після продажу автомобіля, в телефонному режимі, повідомила про це ОСОБА_9 , який сказав, що коли будеш мати гроші тоді повернеш кошти за автомобіль, точну ціну за автомобіль не визначали. Такі автомобілі коштували 500-800 доларів. В 2014 році мали подивитись скільки коштує такий автомобіль та мала намір віддати ОСОБА_12 вартість автомобіля. Одержані кошти від продажу автомобіля витратила на лікування матері. Потерпіла телефонувала запитувала за кошти. В 2013 року повинна була віддати кошти за проданий автомобіль. Кошти не віддавала. Автомобіль отримала у користування, довіреність не оформляла. При передачі автомобіля був присутній ОСОБА_6 , його дружина, ОСОБА_13 та вона. Автомобілем керував ОСОБА_13 , оскільки в неї немає водійських прав. ОСОБА_14 з приводу оренди телефонувала через рік, сказала щоб віддавати кошти за оренду. Також зазначила, що на момент отримання автомобіля не мала наміру продавати його, цей намір виник в лютому 2012 році коли терміново необхідні були кошти. В подальшому обвинувачена вину визнала та вказала, що в її діях дійсно мало місце шахрайство, розкаялась у вчиненому та зазначила, що хотіла б вибачитись перед потерпілою. Із вартістю автомобіля визначеною у звіті погоджується.
Вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України підтверджується наступними доказами.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 надала наступні показання. Вказаним злочином їй було завдано шкоду і вона є потерпілою, оскільки цей автомобіль мав нею бути успадкований. Автомобіль ОСОБА_5 отримала у її батька ОСОБА_15 , який дав автомобіль на умовах оренди зі сплатою 300 грн. в місяць. На звернення письмово визначити умови оренду ОСОБА_5 уникала зустрічі. Батько довіряв ОСОБА_5 . ОСОБА_5 спочатку говорила що автомобіль знаходиться біля Києва, потім повідомила що автомобіль згорів. Коли ОСОБА_7 оформляла спадщину необхідно було надати автомобіль для його оцінки. Оскільки ОСОБА_5 автомобіль на неодноразові звернення не повернула, потерпіла звернулась до міліції. ОСОБА_5 обіцяла повернути автомобіль за першою вимогою, а потім сказала, що автомобіль згорів. Потім говорила, що віддасть кошти за автомобіль в сумі 2000 доларів. Після звернення до міліції, автомобіль через два тижні було знайдено в одному із сіл і він вже був перепроданий. Вартість автомобіля в розмірі 13837 грн. 61 коп. підтримала. Працівники міліції повернули автомобіль їй автомобіль та передали на зберігання. Також потерпіла просила суворо не карати обвинувачену. Автомобіль передавався в вересні 2011 року, через пів року після смерті власника автомобіля дідуся ОСОБА_16 . Батько від спадщини відмовився на її користь. Батько ОСОБА_10 всі питання надання автомобіля ОСОБА_5 , умови надання, строк, оплату узгоджував з нею. Зі слів батька, їй відомо про всі обставини, зокрема те, що біля гаража по вул. Столярчука в м. Хмільник, батько передав ОСОБА_5 автомобіль та документи на нього, ключі. Умови передачі узгоджувались, батько запитував дозволу на надання автомобіля ОСОБА_5 в оренду. Після передачі автомобіля спілкувалась з ОСОБА_5 , яка мала сплачувати їй за користування автомобілем, жодних коштів не платила. ОСОБА_5 говорила що вона в м. Київ, потім не відповідала на телефонні дзвінки. Це тривало з вересня 2011 року до осені 2014 року. Весь цей час їй не було відомо де знаходиться автомобіль і вона не могла ним користуватись. На час відкриття спадщини проживала з спадкодавцем ОСОБА_16 та вважала що прийняла спадщину. До вересня 2011 року ключі та документи на автомобіль були у потерпілої. Також в 2013 році був випадок, коли ОСОБА_5 сказала, що віддасть гроші, домовились про зустріч, однак ОСОБА_5 не прийшла. Те що автомобіль згорів повідомив батько, зі слів ОСОБА_5 .
Свідок ОСОБА_13 в суді надав наступні показання. На протязі чотирьох років він проживав з ОСОБА_5 у цивільному шлюбі. В кінці вересня, на початку жовтня 2011 року ОСОБА_5 взяла у Завади Валентина автомобіль ВАЗ 21063, який в подальшому продала. Даний автомобіль він особисто переганяв з гаража Завади до свого гаража, який знаходиться в гаражному кооперативі, а також ремонтував. В подальшому, коли він перебував на роботі, ОСОБА_5 зателефонувала та повідомила йому, що дочка ОСОБА_17 хоче забрати автомобіль. Після того, коли він повернувся з роботи то побачив, що автомобіль відсутній, а ОСОБА_5 сказала що повернула автомобіль ОСОБА_7 . Автомобіль перебував у нього приблизно до травня 2012 року.

Свідок ОСОБА_8 в суді надав показання, відповідно до яких близько двох років тому, детально він не пам`ятає, до нього додому прийшла ОСОБА_18 та попросила його придбати автомобіль, на що він погодився та домовився з нею про зустріч. В подальшому він забрав з гаража, який знаходиться в гаражному кооперативі по вул. 1-го Травня, автомобіль «Жигулі», який знаходився в неробочому стані. Гроші за автомобіль в сумі 4000 грн. віддав ОСОБА_5 відразу, а документи на автомобіль вона передала йому через два дні. Даний автомобіль він відремонтував та продав за 11 тисяч гривень ОСОБА_19 .

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні надав показання, відповідно до яких він придбав у ОСОБА_8 автомобіль за 12 тисяч гривень. Під час продажу ОСОБА_8 запевнив, що автомобіль йому залишив ОСОБА_20 , який поїхав в Росію, а коли повернеться то надасть доручення. Автомобіль відремонтував та користувався ним близько двох років. В подальшому йому повідомили, що автомобіль в розшуку та він поставив його на штраф майданчик. ОСОБА_8 гроші за автомобіль повернув.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні надав показання, відповідно до яких він разом із ОСОБА_19 їздив купувати автомобіль. ОСОБА_8 передав техпаспорт, доручення не було. Автомобіль ОСОБА_19 придбав за 12 тис. гривень.

Вина обвинуваченої підтверджується також письмовими доказами:

-свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.98) власником автомобіля марки ВАЗ 21063, 1988 р.в., білого кольору, реєстраційний № НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_3 , являється ОСОБА_16 ;

-рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.01.2015 року визнано за спадкоємцем за законом ОСОБА_7 право приватної власності на транспортний засіб автомобіль ВАЗ 21063 білого кольору, 1988 року випуску, легковий седан НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер кузова VIN НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_1 , яке набуло законної сили 26.01.2015 року (а.с. 222-223);

-протоколом огляду місця події від 15.12.2014 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого слідчим СВ Хмільницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_22 , в рамках кримінального провадження №0000829 від 09.12.2014 року, було оглянуто, вилучено та доставлено до спеціального майданчика Хмільницького МВ автомобіль «ВАЗ-21063», білого кольору, 1988 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.103-107);

-звітом НДЕКЦ УМВС України у Вінницькій області №4 від 14.01.2015 року та ілюстративною таблицею до нього відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , 1988 року випуску, що належить ОСОБА_16 , станом на 14.01.2015 складає 13837 грн.61. коп. (а.с.108-110);

-постановою про визнання та приєднання до справи речових доказів, зокрема автомобіля марки ВАЗ 21063, 1988 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 229);

-розпискою ОСОБА_7 про отримання автомобіля ВАЗ 21063 на зберігання,

Згідно із положеннями ст. 190 КК України шахрайство з об`єктивної сторони полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якого знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі та переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам.
При цьому, слід мати на увазі, що обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього (абз. 2 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 року № 10.
Враховуючи те, що показання потерпілої ОСОБА_7 та свідків, є послідовними, не містять суттєвих суперечностей, відповідають іншим обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами та не викликають сумнівів у їх достовірності, підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд приймає їх до уваги при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, яке полягає у заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).
Так, доведена в суді обізнаність потерпілої ОСОБА_7 про умови на яких автомобіль передавався ОСОБА_5 , з нею узгоджувались всі умови, в тому числі і повернення автомобіля. Разом з тим ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, ще в момент заволодіння майном, шляхом обману та зловживання довірою як ОСОБА_6 так і потерпілої ОСОБА_7 , не маючи наміру виконувати свої зобов`язання, привласнила автомобіль ВАЗ 21063 1988 року випуску, який в подальшому без відповідної на те правової підстави за 4000 грн. продала ОСОБА_8 , а він продав ОСОБА_19 . Наявність у ОСОБА_5 умислу на незаконне заволодіння чужим майном та відсутність наміру виконувати зобов`язання перед потерпілою свідчить повідомлення як ОСОБА_6 так і потерпілій ОСОБА_7 різних версій, по яким автомобіль не може бути їм повернуто. Спочатку зазначала, що автомобіль в м. Києві, згодом вказана, що автомобіль згорів, в подальшому повідомила про те, що продала автомобіль. Домовлялась про зустріч з потерпілою для передачі коштів за автомобіль, однак не з`явилась. Також ОСОБА_5 вказала, що узгодила продаж автомобіля з Завадою, вже після того як продала автомобіль, однак остаточний розмір коштів які вона мала повернути за автомобіль так і не визначили. Таким чином заволодіння автомобілем та його подальша фактична реалізація, в сукупності з поведінкою обвинуваченої ОСОБА_5 після викриття факту продажу, що характеризується її ухиленням від спілкування з потерпілою свідчить про наявність в неї умислу на заволодіння чужим майном з метою особистого збагачення. Невизнання наявності у неї наміру заволодіння чужим майном, а також твердження ОСОБА_5 про те, що цей намір виник вже в лютому 2012 року, у сукупності із визнанням вини, що суперечить показам обвинуваченої ОСОБА_5 наданими в судовому засіданні, дає підстави вважати, що це є формою захисту обвинуваченої, спрямованою на уникнення чи пом`якшення відповідальності за вчинене, оскільки зазначене обвинувачення знайшло своє підтвердження в показанях потерпілої, свідків, а також в інших зібраних по даній кримінальній справі доказах, в їх сукупності.
Тому суд, враховуючи зміну правової кваліфікації в обвинуваченні ОСОБА_5 , вважає, що дії ОСОБА_5 кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вона своїми умисними діями вчинила шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.
В силу ст. 66 КК України пом`якшуючих покарання ОСОБА_5 обставин не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, те, що вона фактично вину не визнала, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, однак за злочини вчинені в 2014 році, посередньо характеризується по місцю проживання, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога, думку потерпілої, яка просила суворо не карати обвинувачену.

Також суд враховує вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.05.2015 року, яким ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано до призначеного покарання не відбуту частину покарання за вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07.07.2014 року та призначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. При цьому вказані вироки стосуються злочинів, вчинених ОСОБА_5 в 2014 році.

З огляду на це, покарання обвинуваченій належить призначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, оскільки злочин за ч. 1 ст. 190 КК України вчинений нею до постановлення вироків суду від 07.07.2014 року, 13.05.2015 року.

Разом з тим, враховуючи думку прокурора, потерпілої, яка просила суворо не карати обвинувачену, а також враховуючи вимоги ст. 65 КК України суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів є покарання у виді штрафу, при цьому відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні за сукупністю злочинів складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Також враховуючи майновий стан обвинуваченої, доводи захисника є обґрунтованими та підлягає застосуванню ч. 4 ст. 53 КК України з розстрочкою виплати призначеного ОСОБА_5 штрафу до десяти місяців після набрання вироком законної сили, рівними частинами.
Запобіжний захід не обирався.

Речовий доказ автомобіль ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , 1988 р.в. білого кольору, який передано на зберігання потерпілій повернути їй як законному володільцю.

Судові витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 395, 532 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., на користь держави.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01.02.2016 року щодо ОСОБА_5 виконувати самостійно від покарання, призначеного вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13.05.2015 року.
Згідно ч.4 ст. 53 КК України розстрочити виплату призначеного ОСОБА_5 штрафу після набрання вироком законної сили, рівними частинами по 85 гривень в місяць протягом 10 місяців.
Речовий доказ - автомобіль ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , 1988 р.в. білого кольору, який передано на зберігання потерпілій ОСОБА_7 повернути їй як законному володільцю.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_5 , строк на подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення, потерпілій ОСОБА_7 з дня отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1