Справа №576/984/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/414/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000007 від 02 січня 2015 року за апеляційною скаргою представника потерпілих ОСОБА_10 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 15 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків:не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 186 КК України та виправдано.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням товарознавчих експертиз, в сумі 797 грн. 94 коп.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь:

- потерпілого ОСОБА_11 19 575 грн. у відшкодування матеріальної шкоди;

- потерпілого ОСОБА_12 22 184 грн. матеріальної та 8 000 грн. моральної шкоди;

- потерпілої ОСОБА_13 42 938 грн. 25 коп. матеріальної та 8 000 грн. моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком, ОСОБА_8 в період з 17 год. 00 хв. 31 грудня 2014 року по 09 год. 00 хв. 02 січня 2015 року, за попередньою змовою з іншими особами, матеріали кримінального провадження відносно яких виділені в окреме провадження, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вибиття рами вікна, проникли до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали належне потерпілій ОСОБА_13 майно на загальну суму 42 938 грн. 25 коп. та ОСОБА_12 на суму 22 359 грн. Крім того, з вказаного будинку таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 19575 грн.

Не погоджуючись з ухваленим вироком, представник потерпілих ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, вимоги якої обґрунтовує тим, що суд при визначенні потерпілим матеріальної шкоди істотно занизив вартість викраденого майна, оскільки сума заподіяного матеріального збитку є в рази більшою у зв`язку зі спливом тривалого часу досудового та судового слідства, та інфляції гривні. Заявлені суми збитків у поданих цивільних позовах є справедливим, реальними і відповідають дійсної оцінки викраденого майна. Також на думку захисника, суд не вірно призначив засудженому міру покарання, яка є занадто м`якою. Так ОСОБА_8 відповідно матеріалам справи негативно характеризується, не розкаявся, не вживав жодних заходів до відшкодування заподіяної шкоди. Обвинувачений залишаючись на свободі буде пред`являти виняткову небезпеку для суспільства, та підлягає тривалій ізоляції від суспільства. Враховуючи викладене, представник потерпілих просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши покарання у вигляді позбавлення волі.

Про день та час розгляду кримінального провадження у порядку апеляційної процедури учасників провадження було проінформовано, при цьому вони не повідомили апеляційному суду про своє бажання взяти участь у апеляційному розгляді. Крім того, їх участь не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не є порушенням ст.. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Вислухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, які вважають вирок законним та просили залишити його без змін, прокурора, який погодився з вироком суду і прохав залишити його без зміни, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації його дій, та виправдання останнього за ч. 3 ст. 186 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється.

Дії ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 3 КК України за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, як зазначено у в обвинувальному акті і встановлено вироком суду, кваліфіковані вірно, що спростовує доводи представника потерпілих в цій частині, який фактично не оскаржує кваліфікацію дій обвинуваченого.

Є безпідставними доводи скарги представника потерпілого про неправильне призначення обвинуваченому виду покарання, яке, на їх думку, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно роз`яснення п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року зі змінами та доповненнями, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які щиро покаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Зазначені вимоги судом першої інстанції дотримано.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, зі звільненням від покарання та встановлення іспитового строку терміном на 2 роки, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України, взяв до уваги та послався на характер злочину, обставини його вчинення, відсутність компрометуючих даних за місцем проживання, критичне відношення обвинуваченого до скоєного, який визнав вину, розкаявся, частково відшкодував завдану шкоду, а також обставину, що пом`якшує покарання вчинення злочину вперше та у неповнолітньому віці. Зважив суд і на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку суду у зв`язку з суворістю призначеного ОСОБА_8 покарання.

Збільшення суми заподіяних матеріальних збитків потерпілих у зв`язку зі спливом тривалого часу досудового і судового слідства, інфляції гривні, як зазначено представником потерпілих у поданій апеляційній скарзі, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судовому практику у справах про злочини проти власності» розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи в суді.

Суд першої інстанції визначаючи розмір матеріальних збитків, виходив з висновків товарознавчих експертиз та вартості викраденого майна, згідно з обвинувальним актом, що на думку колегії суддів є обґрунтованим, оскільки матеріали кримінального провадження не містили інших доказів підтвердження розміру завданих збитків потерпілим.

У справі відсутні дані, що свідчили б про недостовірність позитивних характеристик обвинуваченого і формальність його розкаяння у вчиненому, про що зазначає в апеляційній скарзі представник потерпілих.

Цивільний позов в частині відшкодування потерпілим моральної шкоди вирішений судом відповідно до вимог законодавства з урахуванням аргументованого і доведеного в суді потерпілими обсягу і характеру їх моральних страждань. З огляду на це, а також виходячи із засад розумності і справедливості, місцевий суд правильно встановив розмір моральної шкоди, що підлягала стягненню на користь потерпілих.

Вирок суду на думку колегії суддів є законним, і вмотивованим, тому колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 409, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 15 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_10 - без задоволення

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня ї проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5