АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
в с т а н о в и в :
Вироком Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 рокуОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком та за вироком Апеляційного суду міста Києва від 03 вересня 2015 року більш суворим, призначеним за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року, ОСОБА_2 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 30 січня 2015 року.

Запобіжний захід ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Не погодившись з вищевказаним вироком суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_2 29 травня 2016 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначала про призначення їй судом першої інстанції занадто суворого покарання.

14 вересня 2016 р. апеляційна скарга обвинуваченої на вирок суду першої інстанції разом із матеріалами кримінального провадження № 0000428 надійшла до Апеляційного суду м. Києва та наступного дня передана судді-доповідачу.

Однак перевіркою відповідності поданої апеляційної скарги вимогам ст. 396 КПК України виявились наявними перешкоди для відкриття апеляційного провадження.

За правилами п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України, в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Конкретні вимоги повинні бути сформульовані з урахуванням того, які рішення суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на вирок чи ухвалу суду першої інстанції має право ухвалити, відповідно до положень, визначених ч. 1 ст. 407 КПК України.

У порушення п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України, обвинувачена не зазначила вимог апеляційної скарги, та не навела їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2 статті 399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу.

Якщо особа усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений суддею-доповідачем, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду апеляційної інстанції. Протягом трьох днів після усунення недоліків апеляційної скарги і за відсутності перешкод суддя-доповідач постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.

Оскільки апеляційна скарга обвинуваченої на вирок суду першої інстанції подана без додержання вимог, передбачених ст. 396 КПК України, що перешкоджає відкриттю апеляційного провадження, вона підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст. 396, 398, 399, 407, 420 КПК України, суддя-доповідач,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_2 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року відносно ОСОБА_2 - залишити без руху.

Встановити обвинуваченій ОСОБА_2 семиденний строк з дня отримання ухвали для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги.

Копію ухвали негайно надіслати обвинуваченій ОСОБА_2 .

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду
міста Києва ОСОБА_1