Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/887/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.11.2016 м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розуміївка, Олександрівського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, одруженого, працюючого головним агрономом на ТОВ «ТД «Елітнасіння», маючого вищу освіту за спеціальністю агронома, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки. Відповідно до ст. 76 КК України покладено обов`язки періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Ухвалено стягнути процесуальні витрати на користь держави у розмірі 4 624 гривень 20 копійок на залучення експерта.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_8 11 травня 2016 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, в порушення п.2.9 (а) ПДР України(2.9. Водію забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, в крові виявлено алкоголь 2,57 г/дм.куб., керував автомобілем «ВАЗ-212114», реєстраційний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_8 під час руху в темну пору доби по автодорозі Новомиргород - Олександрівка, з боку села Ставидла в напрямку села Несваткове, Олександрівського району, Кіровоградської області, на відстані 79,7 метри від дорожнього знаку 5.47 ПДР України (початок населеного пункту "Ставидла") на території Олександрівського району, Кіровоградської області, в порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), не контролюючи свої дії через стан сильного алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. Проявивши особисту безпечність до дорожньої обстановки, з моменту об`єктивного виявлення перешкоди для руху, яку він своєчасно мав можливість виявити, та яка полягала у наявності на проїзній частині потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався біля правого краю проїзної частини в попутному напрямку та котив велосипед, в порушення вимог п. 12.3, 13.1, 13.3 ПДР України (п. 12.3 Уразі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки безпечного для інших учасників руху об 'їзду перешкоди, п. 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, п. 13.3. Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху), маючи можливість своєчасно виявити пішохода, через свої неадекватні дії викликані сильним станом алкогольного сп`яніння, не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого транспортного засобу, не вибрав безпечний інтервал між своїм автомобілем та пішоходом в момент ; випередження останнього. В результаті недотримання вищевказаних правил, обвинувачений ОСОБА_8 , здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_9 . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 27 від 13.06.2016, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`які мозкові оболонки в лобній, тім`яній, скроневій, в потиличній долях по зовнішній поверхні справа, лобній, тім`яній, скроневій, в потиличній долях по зовнішній і по нижній поверхнях, на правій і лівій півкулях мозочка по задній поверхні, 4 крововиливу в речовину Варолієвого мосту, рани в тім`яній ділянці голови зліва, закритої тупої травми грудної клітини, живота з переломом тіла 7-го грудного хребця, повним розривом аорти і верхньої порожнистої вени, крововиливів під плевру правої і лівої легені по задній поверхні, навколо аорти, стравоходу, кренів легень, пошкодження і крововиливів в ділянці правої долі печінки, розриву з частковим розрушенням тканини селезінки, крововиливів в кліткову надниркову і верхніх полюсів нирок, в ділянці тіла підшлункової залози, в м`які тканини нижньої третини грудної клітки, в ділянці попереку, крововиливу в грудну і черевну порожнину, синця і садна в лівій підколінній ямці, саден на правій гомілці в верхній частині третині по задній поверхні, на лівому колінному суглобі по поперековій і внутрішній боковій поверхні, на лівому гомілко-ступневому суглобі і лівій стопі по передній поверхні, на 1-му поясно-фаланговому суглобі лівої кисті по тильній поверхні, поверхневих ран на лівій кисті по тильній поверхні, крововиливів в м`які тканини правої і лівої підколінних ямок. Вказані тілесні ушкодження несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останнього і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без застосування положень ст. 75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи.

Судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 65 КК України, не в повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким, представляє підвищену суспільну небезпеку у момент вчинення.

Суд першої інстанції, у судовому рішенні вказав, що обвинувачений посередньо характеризується, відшкодував шкоду потерпілим, залишивши поза увагою той факт, що внаслідок вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, спричинено смерть потерпілого.

За таких умов, на переконання прокурора, неприпустимо визначати життя людини як матеріальне благо, яке можливо відшкодувати.

Тож, прокурор вважає, що суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, безпідставно прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого за умови застосування положень ст. 75 КК України.

При цьому, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, керувався позицією потерпілих, що у даній категорії кримінальних правопорушень неприпустимо.

Більш того, як зауважує прокурор, рішення суду першої інстанції про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, - не мотивоване належним чином.

Також, судом першої інстанції, безпідставно вказано у вироку про відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки фактичними обставинами кримінального провадження (що їх досліджено судом у порядку ст. 349 ч. 3 КПК України) встановлено, що обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що, в свою чергу, підтверджується висновком судово-хімічної експертизи, наявної у матеріалах кримінального провадження.

До того ж, під час судового розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні досліджено обставини, що характеризують обвинуваченого, серед яких дані про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також рішення судів першої та апеляційної інстанції про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого за обставини, яка обтяжує покарання, - перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах прокурора, котрий підтримав свою апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без застосування положень ст. 75 КК України, думку сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора, вказували на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, просили залишити його без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотивами прийнятого колегією суддів рішення є наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Докази по кримінальному провадженні досліджено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Ніким із учасників судового провадження, зокрема, особою, яка подала апеляційну скаргу, не оспорюється фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій.

За таких обставин, колегія суддів не надає оцінки доказам по кримінальному провадженні у їх сукупності, та не входить до оцінки тих обставин, які ніким із учасників провадження не оскаржено.

Відтак, колегія суддів вважає винуватість ОСОБА_8 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, доведеною, а кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, - правильною.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, має постійне місце роботи, обставини, які пом`якшують покарання, - визнання винуватості, щире каяття, добровільне відшкодування майнової та моральної шкоди потерпілим, та призначив обвинуваченому покарання у межах санкції частини статті обвинувачення у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

При цьому, на підставі врахованих обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без його ізоляції від суспільства, надавши шанс виправлення за умови застосування положень ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки.

Призначений вид та міра покарання у даному випадку є обґрунтованою, покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, таке, що відповідає меті покарання.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого за умови застосування положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги прокурора з приводу безпідставного звільнення судом першої інстанції обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням за наслідками апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції свого підтвердження не знайшли.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 75 КК України: якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Також, у відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Вказані вимоги закону та рекомендації Пленуму Верховного Суду України судом першої інстанції дотримані.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, обвинуваченим ОСОБА_8 вчинено кримінальне правопорушення, що є тяжким, і, беззаперечно, потягло невідворотні і тяжкі наслідки у вигляді смерті людини.

Разом із тим, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України характеризується необережною виною особи, яка вчинила вказане правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечує факту вчинення ним кримінального правопорушення, визнаючи свою винуватість, більш того, щиро кається у вчиненому, попросив вибачення у потерпілих.

Обвинуваченим добровільно повністю відшкодовано потерпілим завдану його злочинними діями майнову шкоду, а також і сплачено потерпілим моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням (п`ятдесят тисяч гривень).

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 цивільний позов у межах кримінального провадження не заявляли.

Також, потерпілі не мають до обвинуваченого жодних претензій будь-якого характеру, до того ж, особисто просили не карати обвинуваченого суворо, і не позбавляти волі (волевиявлення зафіксовано у розписках потерпілих, написаних власноруч та засвідчених особистим підписом аркуші провадження 69,70, том 2).

Береться до уваги колегією суддів і особа обвинуваченого ОСОБА_8 .
Як те убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 одружений, проживає з дружиною та дочкою, має постійне місце роботи, а саме працює на посаді головного агронома ТОВ «ТД «Елітне насіння», виключно позитивно характеризується по місцю роботи (аркуші провадження 146-148, 220 том 1).
Зважується також і на стан здоров`я обвинуваченого, який хворіє на ряд хронічних захворювань, зокрема, й тяжких, а саме: хронічний гепатит, хронічний цистит, цироз печінки, дисциркуляторна гіпертонічна енцефалопатія, серцево-судинні захворювання (ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, хронічна серцева недостатність ІІ ступеня), обвинувачений, за висновками медиків, потребує постійного лікування, в тому числі курсового стаціонарного (аркуш провадження 149 том 1, довідки медичних установ надані суду апеляційної інстанції на чотирьох аркушах, долучені до матеріалів провадження)

Також, обвинувачений ОСОБА_8 має на утриманні та доглядає за батьками похилого віку, 1936 та 1942 років народження (пенсіонерами), у зв`язку із незадовільним станом їх здоров`я ( аркуш провадження 150, 151-152 том 1).

На обліку у наркологічному диспансері та у психіатричній лікарні обвинувачений не перебуває, є не судимим.

При цьому, є необґрунтованими доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі про те що: під час судового розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні досліджено обставини, що характеризують обвинуваченого, - дані про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також рішення судів першої та апеляційної інстанції про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого за обставини, яка обтяжує покарання, перебування у стані алкогольного сп`яніння, - проте вказане залишено судом поза увагою.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 , дійсно, притягався до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 та ст. 122 ч. 1 КУпАП (відповідно - керування транспортними засобами у стані сп`яніння та перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху та порушення інших ПДР).

Проте, по-перше, вказані порушення вчинені у 2003 та 2010 роках, і стягнення у виді штрафу, накладені за ст. 122 ч. 1 КУпАП (перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху та порушення інших ПДР) - погашені, по-друге, за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння у матеріалах кримінального провадження відсутні належні підтверджуючі процесуальні документи (або дані) щодо визнання ОСОБА_8 винуватим за вчинення даного порушення та про накладення на нього відповідного стягнення (аркуші провадження 201 -203 том 1).

Щодо притягнення у минулому ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 286 КК України), - на вказане слід зауважити наступне.

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 жовтня 2009 року ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження закрито.

Тож, визнано винуватим та притягнуто до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 286 КК України) не було.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги прокурора відносно того, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 65 КК України, не в повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким, - вказане спростовується матеріалами кримінального провадження, зокрема, безпосередньо вироком суду, де у мотивувальній його частині судом зазначено, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його тяжкість (аркуші провадження 89-90, том 2 вирок).

Що до посилань сторони обвинувачення (прокурора) в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, керувався позицією потерпілих, що у даній категорії кримінальних правопорушень неприпустимо зазначається наступне.

Як слідує зі змісту оскаржуваного вироку суду першої інстанції, - суд, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, зважував не тільки обставини провадження, але й обставини, передбачені ст. 65 КК України, як особу обвинуваченого (характеристики, репутацію, стан здоров`я, тощо), обставини, які пом`якшують покарання, а також і таке як: визнання обвинуваченим винуватості, каяття, відшкодування шкоди потерпілим (аркуші провадження 89,90 том 2 вирок).

Тобто, на підставі сукупного урахування всіх наведених обставин, судом першої інстанції визначено міру покарання обвинуваченому, про що й зазначено у вироку.

Беззаперечно, і те є правильним та ґрунтується на положеннях закону, що разом із указаними обставинами, судом першої інстанції взято до уваги відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілих, відсутність заявленого цивільного позову з їх боку, їх думку про міру покарання обвинуваченому.

Проте, матеріалами кримінального провадження не підтверджується той факт, що суд першої інстанції у конкретному кримінальному провадженні керувався виключно думкою потерпілих.

Не надано на те доказів, в обґрунтування своїх апеляційних доводів, й прокурором у кримінальному провадженні.

Тож, у цій частині доводи апеляційної скарги прокурора свого підтвердження не знайшли.

Разом із тим, є слушними та заслуговують на увагу аргументи прокурора в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції, безпідставно вказано у вироку про відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки фактичними обставинами кримінального провадження (що їх досліджено судом у порядку ст. 349 ч. 3 КПК України) встановлено, що обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що, в свою чергу, підтверджується висновком судово-хімічної експертизи, наявної у матеріалах кримінального провадження.

Дійсно, матеріалами кримінального провадження встановлено та підтверджується, що кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинено за обставини, яка обтяжує йому покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Проте, слід зазначити про таке.

Судом першої інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, судове слідство проведено у порядку ст. 349 ч. 3 КПК України, тобто, судом не досліджувалися докази щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

Відтак, обставини кримінального провадження, за умови повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, судом першої інстанції визнано встановленими так, як їх встановлено органом досудового розслідування.

Як органом досудового розслідування, так і судом у вироку (у мотивувальній частині) встановлено і безпосередньо зазначено обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння (аркуші провадження 3, 4, 88, 89 том 2 обвинувальний акт і вирок).

Більш того, суд достеменно встановив вказану обставину, допитавши обвинуваченого в судовому засіданні, який підтвердив, що при вчиненні кримінального правопорушення, перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Тобто, судом фактично встановлено дану обставину, зазначено про це у вироку, однак помилково вказано про відсутність обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання.

Судом апеляційної інстанції зважується на наявність такої обставини, яка обтяжує обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, проте, у конкретному випадку, за наявності сукупності зазначених вище обставин, характеристик особи обвинуваченого, дана обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченому, уособлено, не впливає на правильність ухваленого судом першої інстанції рішення, обґрунтованість призначеного виду та міри покарання та слушність висновків про можливість надання обвинуваченому шансу виправлення без ізоляції від суспільства шляхом застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Вказане не є тією підставою, за якої оскаржуване судове рішення у будь-якому випадку підлягає скасуванню. Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого вироку як незаконного, - не встановлено.

Відтак, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4