АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 177/1844/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/414/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 30 червня 2016 року апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000515 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Мусіївка Криворізького району Дніпропетровської області, одруженої, освіта середня, раніше не судимої, офіційно не працевлаштованої, без визначеного місця реєстрації, фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яку визнано винною та засуджено:
- за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
Стягнуто з засудженої ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди 5407 грнивень 97 копійок. В решті позову про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду відповідно до заяви потерпілого.

Питання з речовими доказами вирішено.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
обвинувачена ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6
потерпілий ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі прокурор, просить змінити вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 , вказавши підстави та рішення про задоволення цивільного позову та особу, на користь якої її задоволено, а також в частині роз`яснення строку і порядку набрання вироком законної сили.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , просить змінити вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання, призначивши їй покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, визначені ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне поживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.
Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року ОСОБА_7 була визнана виною та засуджена за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за наступних обставин.
ОСОБА_7 18 травня 2015 року, приблизно о 21 год 30 хвилин, перебуваючи за місцем фактичного мешкання, тобто в будинку АДРЕСА_2 , будучі в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклої сварки з своїм співмешканцем ОСОБА_8 , умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, тримаючи при цьому ніж в руці, нанесла один удар у життєво важливий орган, а саме в ліву частину грудей, завдавши таким чином ОСОБА_8 , тілесні ушкодження у вигляді: проникаючої колото-різаної рани грудної клітини ліворуч в проекції 8-го міжребір`я (розміром 2.5-0.8 см.) з подальшим пораненням лівого куполу діафрагми та селезінки, що призвело до її видалення та внутрічеревної кровотечі, шоку, які належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не заперечуючи винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, посилається на ті обставини, що в оскаржуваному вироку судом першої інстанції зазначено лише суму матеріальної шкоди та особоу обвинуваченої ОСОБА_7 , з якої стягується зазначена шкода. Крім того, в резолютивній частині вироку не вказано строк і порядок набрання вироком законної сили.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , не заперечуючи винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, посилається на ті обставини, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд не врахував її щире каяття та повне визнання нею своєї вини. Потерпілий ОСОБА_8 просив суд не позбавляти ОСОБА_7 волі, призначити їй покарання з випробуванням. Суд першої істанції не врахував вимог прокурора при призначені покарання, який також наполягав на застосуванні до неї положень ст.75 КК України. При постановленні вироку, суд також не врахував наданої під час судового розгляду позитивної характеристики на ОСОБА_7 і надану нею усну інформацію про те, що вона влаштувалася на роботу і тепер зможе відшкодовувати потерпілому витрати на лікування. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_7 раніше не судима. Також, на час постановлення вироку, суд першої інстанції не мав інформації про те, що на цей час потерпілий ОСОБА_8 примирився з обвинуваченою та вони ведуть спільне життя, що повинно бути враховано апеляційним судом, як пом`якшуюча обставина.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді захисник ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_7 , кожен окремо, підтримали викладені в апеляційній скарзі захисника вимоги та просили вирок суду першої інстанції змінити, призначивши ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст.75 КК України. В задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив колегію суддів апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити. Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просила залишити без задоволення.
Потерпілий ОСОБА_8 , просив апеляційний суд задовольнити апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, просив суд суворо її не карати, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував.
Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені а апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, кваліфікація її дій за ст.121 ч.1 КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому відповідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно вимог ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначені покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі, на мінімальний строк передбачений санкцією ч.1 ст.121 КК України.
Крім того, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, а саме з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд врахував всі необхідні дані про особу обвинуваченої для призначення справедливого покарання (том 1 а.кп.79-81).
При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.
Крім того, судом першої інстанції на підставі ст.66 КК України враховані обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме щире каяття в скоєному. Відповідно до ст.67 КК України врахована обставина, що обтяжує покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Обґрунтовуючи висновки щодо виду та міри покарання обвинуваченій та призначаючи їй покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, суд першої інстанції виходив, не лише з характеру і ступіню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення.
Судом враховано обставини, що пом`якшують покарання, конкретні обставини справи, а також дані про особу обвинуваченої, у тому числі ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, а саме: щире каяття та повне визнання обвинуваченою своєї вини та той факт, що вона раніше не судима.
Колегія суддів вважає, що доводи захисника щодо наявності ряду обставин, які пом`якшують покарання та не враховані судом першої інстанції, які б давали підстави для пом`якшення покарання обвинуваченій є надуманими, необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.
Крім того, судом прийнято до уваги, що обвинувачена ОСОБА_7 не прийняла будь-яких заходів для відшкодування завданих потерпілому збитків та усунення заподіяної шкоди, а також, відповідно до характеристики з місця проживання характеризується посередньо, не працює та епізодично вживає спиртні напої (том 2 а.кп.79).
Також, обвинувачена ОСОБА_7 у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває (том 1 а.кп.75-78).
З урахуванням всіх обставин кримінального провадженнясуд першої інстанції вірно дійшов висновку та призначив мінімальне покарання, передбачена санкцією ч.1 ст.121 КК України у виді позбавленя волі строком на 5 років, що колегія судів вважає достатнім для її подальшого виправлення, перевиховання та запобігання здійснення вчинення нових злочинів.

Що стосується доводів апеляції захисника з приводу неврахування судом думки потерпілого та прокурора, які наполягали на призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки згідно п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Будь-яких інших вимог щодо врахування судом обставин при призначенні покарання законодавець не зазначає, отже вимоги вказаної норми кримінального закону судом першої інстанції виконано в повному обсязі.

Також, захисник обвинуваченої зазначає, що судом при ухваленні вироку не прийнято до уваги той факт, що обвинувачена повідомила суду, що вона влаштувалася на роботу і тепер зможе відшкодовувати потерпілому витрати на лікування.
Вказаний факт не може бути врахований судом при призначенні покарання, оскільки жодного підтвердження про офіційне працевлаштування ОСОБА_7 ані з боку обвинуваченої, ані з боку її захисту суду надано не було.
Крім того, надання обвинуваченою позитивної характеристики під час судового розгляду та її примирення з потерпілим та відшкодування шкоди, вже після ухвалення вироку під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, не є такими обставинами, що істотно впливають на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та не можуть бути прийняті до уваги при призначенні їй покарання.
Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України та звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів та дані про особу, та призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченій ОСОБА_7 відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, є справедливим та відповідатиме вимогам ч.2 ст.50 КК України, згідно з яким покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора з приводу зміни вироку суду першої інстанції на підставі того, що в оскаржуваному вироку судом першої інстанції зазначено лише суму матеріальної шкоди та особоу обвинуваченої ОСОБА_7 , з якої стягується зазначена шкода, також в резолютивній частині вироку не вказано строк і порядок набрання ним законної сили, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
При перевірці оскаржуваного вироку, колегією суддів було встановлено, що судом першої інстанції було в повній мірі виконано вимоги кримінального процесуального закону, на порушення якого посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі, а саме в резолютивній частині вироку зазначено з кого, на чию користь та в якому розмірі стягнуто матеріальну шкоду при частковому задоволенні цивільного позову потерпілого, згідно вимог ст.374 КПК України. Також, в резолютивній частині вироку суд вказав строк і порядок набрання вироком законної сили (том 1 а.кп.79-81).
Отже підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення не виявлено.
Тому, колегія суддів приходить до висновку, що в апеляційних скаргах прокурора та захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_6 необхідно відмовити, а вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409,419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 , засудженої за ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.
Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4