АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 661/1376/15-к
Справа № 11кп/791/368/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія вирок ч.1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2016 р.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

З участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000229 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженню на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 05.02.2016 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого експедитором на підприємстві ЛДК, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у вигляді громадських робіт строком на 120 (сто двадцять) годин.
Запобіжний захід не обирався, речові докази відсутні.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. В решті вимог відмовлено.
Відповідно до вироку суду ОСОБА_8 30.01.2015 року, близько 02-20 год., перебуваючи у приміщенні коридору секції навпроти кв. АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_9 , умисно наніс один удар кулаком в область голови справа останньому, заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначає, що на досудовому слідстві не було дотримано повноти, об`єктивності, законності та упередженості розслідування, зокрема проведення слідчих дій щодо допиту свідка ОСОБА_11 та за його участі як свідка відтворення обстановки та обставин події при нанесенні легких тілесних ушкоджень. Також вважає, що докази зібрані у ході проведення оперативно-розшукових заходів та при проведенні слідчих дій зібрані з грубим порушенням кримінального процесуального законодавства, а отже є неналежними та не допустимими.

Просить вирок суду скасувати як незаконний та необґрунтований, визнати ОСОБА_8 невинуватим та виправдати його за недоведеністю вини. Винести постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України на підставі ч.3 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 та представник потерпілого ОСОБА_10 вважають вирок суду в частині призначення остаточного покарання та відмови у стягненні на користь потерпілого витрат на правову допомогу незаконними у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та м`якістю призначеного покарання, оскільки підозрюваний чітко усвідомлював, що перед ним знаходиться людина похилого віку та хвора та визнавав, що знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Суд при визначенні виду та міри покарання на зазначені юридичні факти уваги не звернув.

На підтвердження спричинення потерпілому матеріальних збитків на суму 803 грн. суду надані відповідні документи, але судом безпідставно визнано їх такими, що не являються доказами на підтвердження зазначених збитків.

Виходячи з наведеного та обставин скоєння злочину, стягнена судом на користь потерпілого сума моральної шкоди в 1000 грн. явно не відповідає ступеню тяжкості завданих моральних страждань, які були спричинені потерпілому.

Крім того, зазначають, що в актах прийняття-передачі юридичних послуг зазначені певні юридичні дії, які виконувались адвокатом ОСОБА_10 для позивача, а також час їх виконання та вартість. Загальна вартість виконаних послуг за вказаними актами становить 2435, 00 грн. тому вважають, що у частині стягнення витрат на правову допомогу судом відмовлено безпідставно та незаконно.

Просять вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок за яким засудити ОСОБА_8 до максимального покарання передбаченого санкцією ч.1 ст. 125 КК України, позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженню вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням судом кримінального процесуального закону, оскільки під час судового розгляду стороною обвинувачення заявлено клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку із неявкою в судове засідання свідка ОСОБА_12 та винесення відповідної ухвали про її привід, однак судом у задоволенні вказаного клопотання відмовлено до свідка привід судом не застосовано та в ході судового розгляду не допитано.

Крім того, за результатами судового розгляду, сторона обвинувачення просила суд призначити обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України покарання у виді громадських робіт строком 200 годин, суд при винесенні рішення без будь яких встановлених пом`якшуючих обставин визнав ОСОБА_8 винним та призначив йому покарання у виді громадських робіт строком на 120 годин.

Просить вирок суду скасувати, справу призначити на новий розгляд суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу, а апеляційні скарги інших учасників провадження просили залишити без задоволення, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженню, а апеляційні скарги інших учасників провадження просив залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, судом виконані вимоги, направлені на прийняття всіх передбачених законом мір для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні встановлених в судовому засіданні дій відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних і детально досліджених у судовому засіданні доказах у їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, та є обґрунтованим.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показами потерпілого ОСОБА_9 який підтвердив в судовому засіданні, що з ОСОБА_8 , виник спір і обвинувачений у коридорі, заподіявши йому удар рукою у правий висок, після чого він вдарився головою об стінку.
Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили, що вночі 30.01.2015 бачили, ОСОБА_8 вдарив у праву частину обличчя потерпілого від чого останній вдарився головою об стінку.
Покази свідків підтверджуються даними, отриманими в ході слідчого експерименту від 17.03.2015 р., під час якого потерпілий ОСОБА_9 указав спосіб та локалізацію нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 йому удару вночі 30.01.2015 р., висновком судово-медичної експертизи № 18НК від 09.02.2015 р. та висновком додаткової судово-медичної експертизи № 3/18НК від 24.03.2015 р., згідно якого тілесні ушкодження у вигляді крововилив в м`які тканини волосистої частини голови правої вісочної області виникли в результаті травматичної дії тупого предмету, не виключено 30.01.2015 р. та відносяться до легких тілесних ушкоджень і утворення цих тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_9 способом і при обставинах, зазначеним потерпілим під час слідчого експерименту з ним, не виключається.
Таким чином, за таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім доказам по справі і обґрунтовано дійшов висновку про чинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України.

Протиправні діяння ОСОБА_8 , за ст. 125 ч.1 КК України, як заподіяння легких тілесних ушкоджень, кваліфіковані правильно.

Посилання захисника ОСОБА_7 , що докази зібрані у ході проведення оперативно-розшукових заходів та при проведенні слідчих дій з грубим порушенням кримінального процесуального законодавства, а тому є недопустимими доказами, безпідставні.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", згідно зі ст.62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Згідно із ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Так, безпідставними є доводи захисника про недопустимість у якості доказу протоколу відтворення обстановки і обставин події з участю ОСОБА_11 , висновки судово-медичної експертизи № 18НК від 09.02.2015 р., та додаткової судово-медичної експертизи № 3/18НК від 24.03.2015 р. і протоколи допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Вказані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 безпосередньо були допитані в судовому засіданні, а відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_11 в ході досудового слідства не проводилось. Проте, свідок ОСОБА_11 був допитаний під час судового слідства та показав, що зі слів свідка ОСОБА_13 дізнався, що ОСОБА_8 побив ОСОБА_9 .

З огляду на положення статей 86, 87 КПК України, які встановлюють критерії допустимості доказів в межах кримінального провадження та матеріали кримінального провадження, підстави вважати протокол проведення слідчого експерименту від 17.03.2015 року за участю ОСОБА_9 та висновки судово-медичної експертизи № 18НК від 09.02.2015 р. та додаткової судово-медичної експертизи № 3/18НК від 24.03.2015 р., відсутні.

Висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

У ході перевірки матеріалів кримінального провадження істотних порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів, які могли б перешкодити ухвалити законні й обґрунтовані судові рішення, чи таких, які були б безумовними підставами для їх скасування, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недопустимість окремих доказів, зібраних у кримінальному провадженні доказів є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Посилання, які викладені в апеляційній скарзіпотерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 про те, що стягнена судом на користь потерпілого сума моральної шкоди в 1000 грн. явно не відповідає ступеню тяжкості завданих моральних страждань, які були спричинені потерпілому є безпідставними.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано визначено розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн., оскільки, судом враховано обставини, які впливають на визначення її розміру, а саме характер злочину, глибину фізичних і моральних страждань, ступінь вини обвинуваченого.

Також, наявна у матеріалах кримінального провадження розписка адвоката ОСОБА_10 про отримання грошових коштів у розмірі 2435 грн. від потерпілого ОСОБА_15 , на думку колегії суддів вірно визнана судом недопустимим доказом, який не відповідає встановленим вимогам на підтвердження оплати правової допомоги, а тому позовні вимоги в цій частині обґрунтовано не були задоволені.

Вирішуючи питання щодо задоволення цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди в частині відшкодування матеріальних збитків за лікування, судом порушено кримінально-процесуальні норми, що регулюють порядок судового розгляду цивільного позову в кримінальній справі.

Згідно з ч.3 ст.374 КПК України суд, визнавши розмір відшкодування матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, повинен навести у вироку відповідні мотиви прийнятого рішення про задоволення цивільного позову, а також перевірити обґрунтованість заявлених вимог і навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню.

Проте, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 127, 129, п.7 ч.1 ст. 368 КПК України, відмовляючи у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 в частині стягнення матеріальної шкоди на суму 803 грн. допустив неповноту встановлення даних, які б могли вплинути на його висновки.

Зазначаючи, що діагноз «струс головного мозку», встановлений у лікувальному закладі об`єктивними клінічними і судово-медичними даними не підтверджений, посилаючись на висновок експерта № 18 НК від 09.02.2015 року (а.п. 107), суд не перевірив належним чином надані потерпілим витрати на лікування шляхом допиту лікаря, який призначав лікування.

Вказані порушення закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, що тягне за собою безумовне скасування вироку в цій частині.

Оскільки чинний Кримінальний процесуальний кодекс України, крім випадків, передбачених п.п. 2-7 ч.2 ст.412, ч.1 ст. 415 КПК України, не регулює питання подальшого спрямування кримінального провадження, коли апеляційний суд повинен скасувати вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову через його незаконність, при цьому ухвалити новий вирок не має права, тому керуючись загальними засадами кримінального провадження на підставі ч.6 ст.9, п.п. 1, 2, 15 ч.1 ст. 7 КПК України, мають бути застосовані правила ч.1 ст.412, п.п. 2-7 ч.2 ст. 412, п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, тобто вирок має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

Тому вирок в частині відмови цивільного позову щодо відшкодування матеріальних витрат на лікування підлягає скасуванню з направленням на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається зокрема на слідчого та прокурора.

Тому посилання прокурора про те що судом не задоволено його клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку із неявкою в судове засідання свідка ОСОБА_12 та винесення відповідної ухвали про її привід є необґрунтованим та воно спростовується наявною в матеріалах кримінального провадження ухвалою про привід свідка ОСОБА_12 від 04.11.2015 року (а.п. 128) та поясненнями даними інспектору поліції громадянином ОСОБА_16 про те, що громадянка ОСОБА_12 за вказаною адресою не проживає та місце її знаходження невідоме (а.п. 138, 139).

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_8 покарання у вигляді громадських робіт строком на 120 годин, суд як вбачається з вироку дотримався вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України та врахував як ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України віднесений до категорії злочинів невеликої тяжкості, позитивну характеристику, дані про особу обвинуваченого, і призначив вид і міру покарання, які є достатніми для його виправлення та попередження нових злочинів.
Прокурором в апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів щодо обрання ОСОБА_8 більш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 125 КК України та не зазначено конкретних порушень кримінального процесуального та норм матеріального законодавства допущених судом першої інстанції при призначенні покарання.
При таких обставинах, на думку колегії суддів, апеляції захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора задоволенню не підлягають, а потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 05.02.2016 року відносно ОСОБА_8 - скасувати в частині вирішення цивільного позову щодо відмови у відшкодуванні матеріальних витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 з підстав зазначених в мотивувальній частині ухвали та призначити новий судовий розгляд в той же суд, в порядку цивільного судочинства, в іншому складі суду.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді (підпис) ОСОБА_2 ,

(підпис) ОСОБА_3 ,

(підпис) ОСОБА_4

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду

Херсонської області ОСОБА_2

.