Провадження № 11-кп/792/543/16
Справа № 671/201/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження № 0000494 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 на вирок Волочиського районного суду від 24 травня 2016 року, -

В с т а н о в и л а :
Вироком Волочиського районного суду від 24 травня 2016 року

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працездатного, приватного підприємця, одруженого, на утриманні двоє неповнолітні дитини, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку два роки.

Покладено на ОСОБА_10 відповідно до ст. 76 КК України обов`язки не виїжджати за межі на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися в інспекцію на реєстрацію.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 1843,20 грн. судових витрат по справі за проведення експертного дослідження (автотехнічної експертизи).

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 426407 грн. матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля, 63358,67 грн. матеріальної шкоди внаслідок витрат на лікування і протезування та 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 589765,67 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» залишено без розгляду.

Питання речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 не обирався.

За вироком суду, ОСОБА_10 08.10.2015 року близько 15 год. 20 хв., керуючи т/з «FIAT DOBLO», н/з НОМЕР_1 і рухаючись на 250 км + 100 м автодороги Стрий-Тернопіль-Знамянка в напрямку м. Хмельницького, що поблизу с. Порохня Волочиського району Хмельницької області, в порушення вимог абз. «б» п. 2.9. Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом у стані стомлення, а в порушення п.п.10.1, 11.3 ПДР України, перетнув суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.5, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорозі, яка має дві смуги руху, виїхав керованим ним автомобілем на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із зустрічним вантажним автомобілем «DAF 95XF», н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 .

В результаті зіткнення водій автомобіля DAF 95XF», н/з НОМЕР_2 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин лівого ліктьового суглобу (без зазначення чуткої локалізації), множинних саден тулуба та кінцівок (без зазначення чуткої локалізації), які відносяться до легких тілесних ушкоджень та гематоми м`яких тканин лівого стегна та підколінної ямки, задньої поверхні лівої гомілки, закритого внутрішньо-суглового перелому медіального виростку та міжвиросткового підвищення лівої великогомілкової кістки зі зміщенням відламків, розвитку синдрому тривалого стиснення лівої нижньої кінцівки на рівні гомілки, наслідком чого стала вторинна після травматична закупорка (оклюзія) судин лівої нижньої кінцівки з наслідком у вигляді критичної ішемії (порушення кровопостачання) лівої ступні та утворення її гангрени по сухому типу, розповсюдження у подальшому цього ураження на гомілку, через що потерпілому була виконана ампутація лівої ноги на рівні нижньої третини стегна, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння.

Своїми діями ОСОБА_10 порушив Правила дорожнього руху України, а саме: абз. «б» п. 2.9, п. 10.1 та 11.3.

Порушення ОСОБА_10 цих пунктів ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, просять вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначити обвинуваченому покарання в межах санкції вказаної статті, пов`язане з реальним позбавлення волі.

На їх думку, суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та інші обставини провадження, а саме непоправне знівечення здоров`я, наслідком якого стала втрата кінцівки, встановлення групи інвалідності та тривале лікування, неможливість забезпечувати свою життєдіяльність, оскільки внаслідок отриманої травми, він не зможе працювати водієм. Спричинення значних матеріальних та моральних страждань з боку обвинуваченого, який шкоду спричинену злочином не відшкодував та належних заходів для досягнення порозуміння з ним не вживає.

Акцентують увагу, що висновки суду щодо щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину обвинуваченим є надуманими та суперечать фактичним обставинам провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , прокурора, які підтримали подану апеляційну скаргу, з посиланням на зазначені в ній доводи, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі, які характеризують особу ОСОБА_10 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого та його представника підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах та не оскаржується в апеляційній скарзі, як і не оспорюється кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України.

Як встановлено в процесі апеляційного розгляду, ОСОБА_10 08.10.2015 року близько 15 год. 20 хв., керуючи т/з «FIAT DOBLO», н/з НОМЕР_1 і рухаючись на 250 км + 100 м автодороги Стрий-Тернопіль-Знамянка в напрямку м. Хмельницького, що поблизу с. Порохня Волочиського району Хмельницької області, в порушення вимог абз. «б» п. 2.9. Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом у стані стомлення, а в порушення п.п.10.1, 11.3 ПДР України, перетнув суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.5, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорозі, яка має дві смуги руху, виїхав керованим ним автомобілем на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із зустрічним вантажним автомобілем «DAF 95XF», н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 .

В результаті зіткнення водій автомобіля DAF 95XF», н/з НОМЕР_2 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин лівого ліктьового суглобу (без зазначення чуткої локалізації), множинних саден тулуба та кінцівок (без зазначення чуткої локалізації), які відносяться до легких тілесних ушкоджень та гематоми м`яких тканин лівого стегна та підколінної ямки, задньої поверхні лівої гомілки, закритого внутрішньо-суглового перелому медіального виростку та міжвиросткового підвищення лівої великогомілкової кістки зі зміщенням відламків, розвитку синдрому тривалого стиснення лівої нижньої кінцівки на рівні гомілки, наслідком чого стала вторинна після травматична закупорка (оклюзія) судин лівої нижньої кінцівки з наслідком у вигляді критичної ішемії (порушення кровопостачання) лівої ступні та утворення її гангрени по сухому типу, розповсюдження у подальшому цього ураження на гомілку, через що потерпілому була виконана ампутація лівої ноги на рівні нижньої третини стегна, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння.

Своїми діями ОСОБА_10 порушив Правила дорожнього руху України, а саме: абз. «б» п. 2.9, п. 10.1 та 11.3.

Порушення ОСОБА_10 цих пунктів ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В процесі судового та апеляційних розглядів обвинувачений ОСОБА_10 ствердив обставини дорожньо-транспортної пригоди за його участі та участі потерпілого, поблизу с. Порохня Волочиського району Хмельницької області, заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, однак викладав свою версію подій.

Повністю ствердив названі обставини і потерпілий ОСОБА_7 , який прямо вказав на ОСОБА_10 , як на особу, яка керуючи транспортним засобом, здійснила виїзд на його смугу руху та допустила зіткнення з керованим ним автомобілем, внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження та втратив ногу.

Разом з тим, при призначенні покарання ОСОБА_10 суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке без належного урахування ступеня тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, в тому числі і у виді позбавлення волі може бути прийняте судом з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, на підставі яких він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Рішення суду з цього приводу має бути належним чином вмотивовано у вироку (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року з подальшими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Однак, суд у вироку не навів переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та можливість його виправлення, попередження вчинення нових злочинів при даних обставинах, узагалі не мотивував свого висновку, а лише послався на обставини, що пом`якшують покарання.

Разом з тим, судом практично не взято до уваги те, що ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину, наслідки, що настали у вигляді непоправного знівечення здоров`я потерпілого, втрати ним кінцівки, встановлення групи інвалідності та тривале лікування, неможливість забезпечувати свою життєдіяльність та життєдіяльність своєї сім`ї, оскільки внаслідок отриманої травми, він не зможе працювати водієм, що було основним та єдиним заробітком у його родині, перенесеного потерпілим стресу та часу необхідного для відновлення здоров`я, думку потерпілого ОСОБА_7 , який просив виключно суворо покарати обвинуваченого, те що збитки спричинені злочином практично на протязі року взагалі не відшкодовані.

Аналогічну позицію щодо призначення ОСОБА_10 виключно суворого покарання у виді позбавлення волі підтримали потерпілий ОСОБА_7 та його представник і в процесі апеляційного розгляду.

Як стверджується матеріалами провадження, ОСОБА_10 фактично вину у вчиненні злочину визнав під тиском зібраних доказів, на протязі року не вживав будь-яких заходів щодо відшкодування шкоди та досягнення порозуміння з потерпілим.

Ті обставини, що ОСОБА_10 визнав вину, позитивно характеризується та має на утриманні неповнолітніх дітей, в даному випадку не є підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки це не спростовує встановлених судом обставин і висновків та не дає підстав вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.

Тому, застосування до нього ст. 75 КК України колегія суддів вважає безпідставним.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у випадку необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким, його особу, думку потерпілого, який просить виключно суворо покарати обвинуваченого, наслідки, які настали у вигляді непоправного знівечення здоров`я потерпілого, втрати ним кінцівки, встановлення групи інвалідності та тривалого лікування, неможливості внаслідок скоєння злочину забезпечувати свою життєдіяльність та життєдіяльність своєї сім`ї, оскільки він був єдиним годувальником в родині, перенесеного потерпілим стресу та часу необхідного для відновлення здоров`я, з огляду на те, що збитки спричинені злочином не відшкодовані взагалі, з врахуванням того, що злочин характеризується необережною формою вини, в обвинуваченого на утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_10 слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, лише у виді позбавлення волі ближче до мінімального розміру з позбавленням права керувати транспортними засобами, що буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

При цьому, колегія суддів вважає, що покарання у виді позбавлення волі, при даних конкретних обставинах провадження та особі обвинуваченого є достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, тобто ґрунтується на вимогах закону.

А тому, колегія суддів не може погодитись з твердженнями обвинуваченого та його захисника про явно несправедливі вимоги потерпілого щодо покарання внаслідок його суворості.

Те, що ОСОБА_10 позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності не притягався, має на утриманні неповнолітніх дітей не спростовувало встановлених судом обставин і висновків.

Враховуючи, що ОСОБА_10 засуджений до покарання у виді позбавлення волі, яке слід виконувати реально, з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, обвинуваченому слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Волочиського районного суду від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_10 в частині призначення основного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, скасувати.

Призначити ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбуття основного покарання обвинуваченому ОСОБА_10 рахувати з 21 липня 2016 року.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .