ЄУН 174/94/16-к
н/п № 1-м/174/1/2016
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
18 березня 2016 року м.Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Тверського районного суду м. Москви Російської Федерації від 05.03.2014 року у відповідність із законодавством України, відносно :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Новомосковську Дніпропетровської області, Україна, громадянина України, освіта середня, не працює, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 , засудженого вироком Тверського районного суду м. Москви Російської Федерації від 05.03.2014 року по ч.3 ст.30, п. «б» ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації, до 10 років позбавлення волі,-
В С Т А Н О В И В:
Міністерство юстиції України звернулося до суду з клопотанням про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації, вказуючи, що 25.01.2016 р. наказом Міністерства юстиції України № 218/5 прийнято рішення про прийняття в Україну ОСОБА_4 , який засуджений вироком Тверського районного суду м. Москви Російської Федерації від 05.03.2014 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п. «б» ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації до 10 років позбавлення волі, тобто за замах на незаконний збут наркотичних засобів у значному розмірі, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Белгородській області», кінець відбуття строку покарання 23.12.2023 р., останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні - АДРЕСА_1 . З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України російським судом, просять визначити норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним, визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню, копію ухвали направити на адресу Міністерства юстиції України для повідомлення Міністерству юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого в Україну.
Дослідивши письмові матеріли справи, вислухавши думку прокурора, який просить задовольнити подання, а ОСОБА_4 вважати засудженим по ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 307 КК України, міру покарання залишити у виді 10 років позбавлення волі, строк відбування покарання обчислювати згідно вироку російського суду, суд прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню по наступним підставам.
Так, згідно з ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої України приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 р.», компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або: b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Відповідно до ст. 11 вказаної Конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Згідно ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Як слідує з доданих до клопотання матеріалів, громадянин України ОСОБА_4 засуджений вироком Тверського районного суду м. Москви Російської Федерації від 05.03.2014 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п. «б» ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації до 10 років позбавлення волі, тобто за замах на незаконний збут наркотичних засобів у значному розмірі. ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №5» УФСВП Росії по Белгородської області, строк відбуття покарання рахується з моменту його фактичного затримання, тобто з 24.12.2013 року, кінець строку покарання - 23.12.2023 рік.
Апеляційною ухвалою судової колегії по кримінальним справам Московського міського суду від 11.06.2014 року вирок Тверського районного суду м. Москви Російської Федерації від 05.03.2014 року відносно ОСОБА_4 залишено без змін. Вирок набрав законної сили 11.06.2014 року.
Остання відома адреса реєстрації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Україні - АДРЕСА_1 .
23.07.2015 р. ОСОБА_4 надав заяву про переведення для подальшого відбування покарання в Україні, вказуючи, що його родичі мешкають в Україні і не мають можливості його відвідувати в зв`язку з важким матеріальним становищем та станом здоров`я, до того ж, він не має можливості оформити інвалідність по наявним у нього захворюванням.
Згідно ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором або відповідними положеннями КПК, констатує, що в Україні діє Закон України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року» від 22.09.1995року N 337/95-ВР.
Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
З огляду на зазначені норми, суд прийшов до висновку, що відповідальність за суспільно небезпечні діяння, за які ОСОБА_4 засуджено в Російській Федерації, передбачена також законодавством України.
Так, дії ОСОБА_4 вироком Тверського районного суду м. Москви Російської Федерації від 05.03.2014 року кваліфіковані за ч. 3 ст.30, п. «б» ч.2 ст. 228.1 КК РФ - як замах на незаконний збут наркотичних засобів у значних розмірах.
Санкцією ст.ч.3 ст.228.1 КК РФ передбачене покарання на строк від 8 до 15 років з штрафом в розмірі 500 тис. рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до 3 років або без такого та з обмеженням волі на строк до 2 років або без такого.
За зазначені дії в Україні також встановлена кримінальна відповідальність.
Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Згідно з ст.16 КК України, кримінальна відповідальність за готування до злочину і замах на злочин настає за статтею 14 або 15 і за тією статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає відповідальність за закінчений злочин.
Визначаючи частину статті 307 КК України, за якою ОСОБА_4 повинен нести відповідальність, суд приймає до уваги, що відповідно до Таблиці № 1 невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 01.08.2000 року № 188, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2000 року за № 512/4733, діацетилморфин (героїн), 6-моноацетилморфін відносяться до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, до великих розмірів відноситься 6- моноацетилморфін масою 0,1 г і більше, героїн масою від 1,0 до 10,0 г., кодеїн (основа та солі) масою від 10,0 до 50,0 г.
Відповідно до ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно з її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Таким чином, у разі вчинення засудженим аналогічних дій на території України, він підлягав би покаранню по ч.2 ст.307 КК України, якою передбачена відповідальність за незаконний збут наркотичних засобів у великих розмірах чи особливо небезпечних наркотичних засобів та передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Враховуючи вищевикладене, дії засудженого ОСОБА_4 , кваліфіковані за ч. 3 ст.30, п. «б» ч.2 ст. 228.1 КК РФ, відповідно до діючого законодавства України слід кваліфікувати за ч. 2 ст.15- ч.2 ст.307 КК України та враховуючи, що строк покарання у вигляді позбавлення волі, призначений вироком Російської Федерації не перевищує строку покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд прийшов до висновку, що при визначенні строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 , слід дотримуватися строку покарання, призначеного вироком суду іноземної держави, оскільки в такому випадку дотримуватиметься характер і тривалість покарання, призначеного ОСОБА_5 державою винесення вироку, що не суперечить законодавству України, оскільки за своїм характером та тривалістю покарання не буде більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не перевищуватиме максимальних строків позбавлення волі, передбачених законодавством України.
У вироку Тверського районного суду м. Москви Російської Федерації від 05.03.2014 року визначено вид колонії, в якому ОСОБА_4 повинен відбувати покарання, але відповідно до вимог ст.374 КПК України, зазначення виду виправної установи у вироку не передбачається, тому при вирішенні питання про приведення вироку суду, яким засуджено ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України, підстави зазначати вид виправної установи відсутні.
Згідно вироку, додаткове покарання засудженому не призначалося.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід визначити з 24 грудня 2013 року, відповідно до вироку Тверського районного суду м. Москви Російської Федерації від 05.03.2014 року.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок Російської Федерації, яким він засуджений, набрав законної сили, строк який має відбувати засуджений, більше шести місяців, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством України, тому маються достатні підстави для продовження виконання вироку на території України, а клопотання Міністерства юстиції України підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.9 Конституції України, ст. 9-12 Конвенції «Про передачу засуджених осіб», ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року», ст. ст. 602, 603, 610 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання Міністерства юстиції України - задовольнити.
Вирок Тверського районного суду м. Москви Російської Федерації від 05.03.2014 року, за яким громадянина України ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п. «б» ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації, тобто за замах на незаконний збут наркотичних засобів у значному розмірі, до 10 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму- привести у відповідність із законодавством України.
Положеннями ч.2 ст.15 КК України та ч.2 ст. 307 КК України передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнаний винним вироком Тверського районного суду м.Москви Російської Федерації від 05.03.2014 року.
ОСОБА_4 вважати засудженим за ч.2 ст.15- ч.2 ст. 307 КК України до 10 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 24 грудня 2013 року.
Копію ухвали направити Міністерству юстиції України для повідомлення Міністерству юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого в Україну та засудженому.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором протягом семи днів з дня її оголошення. Строк апеляційного оскарження для осіб, що не були присутні під час оголошення обчислюється з дня отримання ними копії ухвали.
Головуючий - суддя: підпис ОСОБА_1