Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
18 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою прокурора матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000329, щодо
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше судимого: 09.04.2015 року за ч.2 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,
обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України,
на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 22 липня 2015 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 22 липня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 /одного/ року 6 /шести/ місяців обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнено з випробуванням, встановивши іспитовий строк в 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців.
На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначено за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, зарахувавши в строк остаточно призначеного покарання, відбуте частково покарання за попереднім вироком, 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців обмеження волі із звільненням від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України та встановленням іспитового строку в 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців.
Відповідно до п. 2,3 ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язок не виїжджати на постійне проживання за межі України без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи.
Судом також вирішено питання речових доказів у провадженні.

Згідно вироку суду, в один з днів третьої декади лютого 2015 року ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку по АДРЕСА_1 , належного його батькові ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрав належні останньому два декоративні настінні килими вартістю 800 грн. та 480 грн. відповідно, чим заподіяв потерпілому матеріальних збитків на суму 1280 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд.
Не погодившись з вироком суду прокурор ОСОБА_9 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій прокурором апеляційній скарзі, він, не оспорюючи відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання. Просить постановити новий обвинувальний вирок, яким скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_6 призначити у виді обмеження волі на строк 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців. Покласти на ОСОБА_6 обов`язки передбачені п.2 та п.3 ч.1 ст.76 КК України. В решті вирок суду залишити без змін.

Свою позицію мотивує тим, що з матеріалів кримінальної справи вбачається, що судом першої інстанції незаконно звільнено обвинуваченого від призначеного покарання за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.75 КК України до визначення остаточного покарання на підставі ст.70 КК України.

Таким чином, на думку прокурора ОСОБА_9 , судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 на підтримку поданої прокурором ОСОБА_9 апеляційної скарги, її думку щодо скасування вироку суду та постановлення нового, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої прокурором апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не оспорюються.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за клопотаннями учасників судового розгляду суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, представника потерпілого й дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого. Учасникам судового розгляду було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна, вчиненому повторно (ч.2 ст.185 КК України) повністю доведена показами потерпілих та власними показами обвинуваченого, в котрих він не заперечував встановлені обставини вчиненого та ствердив власну вину у інкримінованому злочині.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про осіб винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
На думку колегії суддів, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини вчинення злочину та особу винного.
Зокрема, вірно встановивши наявність обставин що пом`якшують покарання обвинуваченого за скоєне, - а саме: його щире каяття у скоєному, активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обтяжуючих його вину обставин; а також врахувавши відшкодування обвинуваченим завданої потерпілому шкоди, суд залишив поза увагою ряд даних про особу винного, котрі суттєво впливають на оцінку й обрання міри покарання необхідної для його виправлення та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінально караного діяння.
Так, на думку колегії суддів, встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 та характеризують його з позитивної сторони не є вичерпними.
У ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що на момент притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України (??вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину у третій декаді лютого 2015 року, відповідальність за який передбачена ч.2 ст.185 КК України), останній судимостей не мав.
Поряд з цим, з відповідей на запити Апеляційного суду Сарненського РВ УМВС України та Сарененського відділу поліції в Рівненській області ОСОБА_6 знятий з військового обліку у зв`язку з призовом за мобілізацією та проходить службу в лавах Збройних Сил України.
В роз`ясненнях, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року з послідуючими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Згідно положень ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
На думку колегії суддів, встановлені обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відсутність тяжких наслідків від скоєного злочину, у своїй сукупності є такими, що істотно знижують тяжкість злочину, та з урахуванням особи винного який на момент скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення не мав судимостей, повністю відшкодував завдану шкоду та який, з поміж іншого мобілізований до лав Збройних Сил України та несе військову службу, є достатніми підставами для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Колегією суддів встановлено, що підстави, передбачені положеннями ст.69 КК України, з якими закон пов`язує можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією інкримінованої йому ч.2 статті 185 КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 статті 185 КК України - існують.

За таких обставин, колегія суддів вважає об`єктивними й ґрунтовними доводи апеляційної скарги прокурора в частині необхідності зміни оскаржуваного вироку суду. Такі твердження є слушними.

Відповідно до ч.2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З положень ст.414 КПК України вбачається, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Беручи до уваги вищенаведені доводи, колегія суддів вважає за необхідне вирок Сарненського районного суду від 22 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України в частині призначеного йому покарання змінити, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді штрафу не зазначеного у межах санкції ч.2 ст.185 КК України, який відповідно до ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.
Керуючись ст.ст.376, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 22 липня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 /п`ятсот десять/ гривень.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому її копії.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3