ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
ІМЕНЕМ України
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянув 15 грудня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за касаційними скаргами останнього та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Волинської області від 15 червня 2015 року.

Вироком Локачинського районного суду Волинської області від 17 квітня 2015 року засуджено
ОСОБА_5 , 1994 р. н., уродженця та мешканця міста Нововолинська Волинської області, не судимого, громадянина України,

- за ч. 2 ст. 146 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 289 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 2 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- на підставі ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів на 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 2577,47 грн на відшкодування матеріальної шкоди та на користь Нововолинської міської ради 2830,08 грн витрат на лікування потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Згідно вироку ОСОБА_5 в м. Нововолинську Волинської області 03.12.2014 в 00:30 біля магазину на бульварі Шевченка, 42 незаконно заволодів автомобілем ОСОБА_9 «Volkswagen Passat», після чого о 01:00 на АЗС «Марс» на вул. Дорошенка, 51 він же та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження у зв`язку із розшуком, грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи це особливою зухвалістю, побили ОСОБА_8 , а коли останній з ОСОБА_7 уїхали з місця події на автомобілі «ВАЗ-2103» - наздогнали їх на вищезазначеній іномарці, та біля будинку № 35 на вулиці Зеленій заблокували рух, витягли їх з автомобіля та незаконно заволоділи цим транспортним засобом, знову побили потерпілих, помістили їх в багажник автомобіля «Volkswagen Passat», незаконно позбавивши волі, й протягом години перевозили, спричинивши тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Апеляційний суд Волинської області 15.06.2015 скасував цей вирок й ухвалив новий, яким визнав ОСОБА_5 винуватим й призначив покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на 4 роки, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на 6 років без конфіскації майна, за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на 3 роки та на підставі ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 7 років без конфіскації майна.

При цьому апеляційний суд виключив з обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 146 КК України посилання на те, що незаконне позбавлення волі було «пов`язане з насильством», а обидва епізоди заволодіння автомобілями «Volkswagen Passat» та «ВАЗ-2103» кваліфікував не за ч. 1 та ч. 2 ст. 289 КК України, як суд першої інстанції, а за ч. 2 ст. 289 КК України, як вчиненні засудженим за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження у зв`язку із розшуком.
У касаційних скаргах:
- прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції;
- засуджений ОСОБА_5 , посилаючись на невинуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості, просить, за змістом скарги, скасувати судові рішення щодо нього та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав свою скаргу, думку прокурора, який підтримав скаргу прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилаються прокурор та засуджений у касаційних скаргах, сама по собі може бути підставою для скасування апеляційним судом вироку місцевого суду, згідно до вимог статей 409, 410 КПК України.
Твердження ж в касаційній скарзі засудженого про те, що він не вчиняв незаконні заволодіння автомобілями «Volkswagen Passat» і «ВАЗ-2103», а керував ними за згодою їх власників, та прокурора про те, що тілесні ушкодження заподіяні ОСОБА_8 й ОСОБА_7 під час незаконного позбавлення їх волі, а не вчинення хуліганства, є необґрунтованими, оскільки протилежні висновки судів в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до положень статті 94 КПК України.
Такі висновки відповідають показанням потерпілого ОСОБА_9 про обставини заволодіння ОСОБА_5 разом із особою, справу щодо якої виділено в окреме провадження, автомобілем «Volkswagen Passat»; показанням потерпілого ОСОБА_8 про те, як вночі 03.12.2014 ОСОБА_5 разом із особою, справу щодо якої виділено в окреме провадження, побили його та ОСОБА_7 , закрили їх в багажнику автомобіля «Volkswagen Passat», возили містом, зупинялись і знову били, під час чого він втрачав свідомість, а потім був знайдений працівниками міліції в підвалі будинку; таким же показанням потерпілого ОСОБА_7 ; показанням свідка ОСОБА_10 про те, як 03.12.2014 ОСОБА_5 разом із особою, справу щодо якої виділено в окреме провадження, після нетривалого конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в магазині підвезли її додому на автомобілі останнього; показанням свідка ОСОБА_11 про те, як 03.12.2014 ОСОБА_5 взяв у нього ключі від автомобіля «Volkswagen Passat» щоб «проїхатися» і не повернув; показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про те, як вони 03.12.2014 під час несення служби з охорони громадського порядку затримали ОСОБА_5 , на штанах якого були сліди бурого кольору, та особу, справу щодо якої виділено в окреме провадження, а потім знайшли двох «дуже побитих» потерпілих; показанням свідка ОСОБА_15 , який 03.12.2014 надавав медичну допомогу сильно побитим і обмороженим ОСОБА_8 й ОСОБА_7 ; даним протоколу огляду місця події від 03.12.2014; даним протоколу огляду автомобілів «Volkswagen Passat» та «ВАЗ-2103» від 03.12.2014; висновкам судово-медичних експертів № № 277, 278 від 05.12.2014 про характер, локалізацію й тяжкість заподіяних потерпілим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 тілесних ушкоджень; даним протоколу від 29.12.2014 про впізнання ОСОБА_7 . ОСОБА_5 як особи, яка вчинила злочини щодо нього; даним протоколів слідчих експериментів від 29.12.2014 і 14.01.2015 за участі потерпілих ОСОБА_7 й ОСОБА_8 про обстановку й обставини, за яких ОСОБА_5 вчинив злочини.

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у незаконному заволодінні автомобілями «Volkswagen Passat» і «ВАЗ-2103» та правильно кваліфікував ці дії за ч. 2 ст. 289 КК України, як вчиненні засудженим за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження у зв`язку із розшуком.
Показання потерпілого ОСОБА_9 , усупереч доводам засудженого в касаційній скарзі, не містять істотних суперечностей.
Обґрунтованими є й висновки суду про те, що ОСОБА_5 і особа, справу щодо якої виділено в окреме провадження, заподіяли потерпілим тілесні ушкодження середньої тяжкості не під час незаконного позбавлення волі, а хуліганства та про відсутність у зв`язку із цим підстав для кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 146 КК України, доводи ж прокурора на спростування таких висновків недостатні та непереконливі.
Зокрема прокурор стверджує, що засуджений та особа, справу щодо якої виділено в окреме провадження, вивозили потерпілих за межі міста Нововолинськ й продовжували бити, а потім знову позбавляли їх волі. Такий довід не береться касаційним судом до уваги, оскільки органом досудового слідства зазначені дії не ставились за вину ОСОБА_5 .
Усупереч доводам засудженого підсудність даного кримінального провадження визначена у відповідності до положень ст. ст. 32, 34 КПК України ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12.02.2015 через неможливість створення колегії суддів у місцевому суді, який повинен був розглядати справу за територіальною підсудністю.
Призначене ОСОБА_5 апеляційним судом покарання відповідає загальним засадам, передбаченим ст. 65 КК України, і є, усупереч твердженню прокурора, справедливим.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, при розгляді даної справи не було допущено.
За вказаних обставин касаційний суд визнає оскаржений вирок апеляційного суду таким, що відповідає вимогам ст. ст. 374, 420 КПК України.
Зважаючи на зазначене, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Вирок Апеляційного суду Волинської області від 15 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, касаційні скарги останнього та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_16 ОСОБА_17