Справа № 11-567/10 Провадження №11-567/10 Головуючий у 1 інстанції:Войтюк Л.М.
Категорія:ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач: Оксентюк В. Н.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2010 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді: Оксентюка В.Н.,

суддів: Лозовського А.О., Пазюка О.С.,

прокурора: Смолюка Б.С.,

подсудного: ОСОБА_2,

захисника: ОСОБА_3,

законного представника підсудного - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора який затвердив обвинувальний висновок на вирок Любомльського районного суду від 17 вересня 2010 року, яким ,-

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодружений, учень Володимир-Волинського вищого професійного училища, раніше не судимий ,-

засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України та звільнений від покарання із застосуванням на підставі п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України примусових засобів виховного характеру у виді застереження.

Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд скасований. Стягнуто з ОСОБА_2 225 гривень 36 копійок судових витрат за проведення товарознавчої експертизи.

Вироком вирішена доля речових доказів.

Розглядаючи справу у апеляційному порядку, колегія суддів судової палати ,-

встановила:

ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що 11 червня 2010 року, приблизно біля 12-ї години, перебуваючи в магазині «МТС», що у м.Любомль по вул. 1-го Травня, шляхом вільного доступу, з відчиненої вітрини магазину таємно викрав мобільний телефон «Нокія 2330» ІМЕІ 011276, вартістю 368 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_4 майнову шкоду на вказану суму.

Вказаним вироком ОСОБА_2 визнаний винним за ч. 1 ст. 185 КК України і його вказаним вироком звільнено від покарання та застосовано заходи виховного характеру у виді застереження.

В.о. Любомльського міжрайонного прокурора, який затвердив обвинувальний висновок у поданій апеляції просить вирок суду у зв'язку з істотним порушення кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням закону скасувати. Посилається на те, що постановляючи вироку суд повинен був керуватись вимогами ч. 1 ст. 335 КПК України та у резолютивній частині вироку зазначити кримінальний закон, за яким підсудного визнано винним, призначене покарання та інші обставини, наведені у даній частині цього Кодексу.

Вважає, що при постановленні вироку суду слід було ОСОБА_2 призначити за ч. 1 ст. 185 КК України покарання і з урахуванням вимог ч. 1 ст. 105 КК України застосувати до нього примусові заходи виховного характеру.

Прохає вирок скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, міркування прокурора, який апеляцію підтримав, просив вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, ОСОБА_2С, його законного представника та захисника, які апеляції не визнали та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляція підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Порядок звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням щодо нього примусових заходів виховного характеру визначений ст.. 447 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 КПК України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» в разі, якщо суд при розгляді кримінальної справи, що надійшла з обвинувальним висновком, прийде до висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, без застосування кримінального покарання, він виносить ухвалу, а суддя постанову про закриття кримінальної справи і вирішує питання про застосування до неповнолітнього одного з примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України.

Вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції не дотримався.

При розгляді справи в судовому засіданні по суті не з'ясував і у своєму рішенні не навів підстав звільнення ОСОБА_2 від покарання із застосуванням щодо нього примусових заходів виховного характеру, визначених у ст.. 105 КК України а також порушив встановлений законом порядок звільнення його від покарання, а саме: замість винесення постанови про закриття кримінальної справи, постановив щодо ОСОБА_2 обвинувальний вирок та без призначення жодного покарання, звільнив його від покарання та застосував щодо нього примусові заходи виховного характеру, чим допустив істотне порушення норм кримінально-процесуального закону.

Згідно п. З ч. 1 ст. 367 КПК України істотне порушення судом кримінально-процесуального законодавства є підставою для скасування судового рішення.

Тому вирок Любомльського районного суду від 17 вересня 2010 року з підстав істотного порушення кримінально-процесуального закону підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

При новому судовому розгляді слід перевірити наявність, передбачених ст.. 105 КК України підстав для закриття щодо ОСОБА_2 кримінальної справи за ч. 1 ст. 185 КК України та з врахуванням встановлених обставин у відповідності до вимог ч. 1 ст. 447 КПК України прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.. 365,366, 367 КПК України, колегія суддів судової палати,-

ухвалила:

Апеляцію виконуючого обов'язки Любомльського міжрайонного прокурора, який затвердив обвинувальний висновок задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду від 17 вересня 2010 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)