Провадження № 1-кп/127/962/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.04.2015 р. за № 0002327 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

27.02.2001 р. Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі з відстрочкою покарання на 2 роки зі сплатою штрафу в розмірі 850 грн.;

09.07.2003 р. Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

02.11.2006 р. Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 190 КК України з урахуванням ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

12.08.2010 р. Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі;

15.06.2015 р. Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України,
ВСТАНОВИВ:

01.04.2015 р. біля 16.20 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у кафе «Курочка» по просп. Юності, 19 в м. Вінниці, разом з ОСОБА_6 вживав спиртні напої. Поряд з ними за сусіднім столиком відпочивали ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Коли ОСОБА_8 почав діставати із задньої кишені своїх джинсів запальничку, разом з нею у нього на підлогу випали грошові кошти в сумі 600 грн., проте останній цього не помітив. В цей час, у ОСОБА_5 , який помітив біля ОСОБА_4 вищевказані грошові кошти, виник злочинний умисел, направлений на їх заволодіння. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи відкрито, усвідомлюючи, що за його діями спостерігають сторонні особи, швидко підійшов до столика, де відпочивав ОСОБА_4 , та підняв з підлоги грошові кошти в сумі 600 грн. В подальшому, тримаючи вказані кошти у правій руці, ОСОБА_5 почав відходити, не реагуючи на зауваження ОСОБА_7 , який спостерігав за його діями, та на прохання ОСОБА_4 повернути йому грошові кошти. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 поклав вищевказані грошові кошти до своєї правої кишені штанів, заподіявши ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 600 грн.

Крім того, не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні вищевказаного кафе, керований хуліганськими спонуканнями, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та виняткового цинізму, демонструючи свою зневагу до загальноприйнятих в суспільстві норм моралі та правил поведінки, в присутності інших осіб почав справляти свої природні потреби в сторону ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , оголивши свої статеві органи та демонструючи їх усім присутнім у вказаному закладі.

Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення злочинів зник.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав та суду пояснив, що вчинив їх за обставин, викладених в обвинувальному акті. Так, він зі своїм товаришем перебував у кафе, де вони пили пиво, і помітив, як у потерпілого випали гроші. Він підійшов і підняв вказані кошти. Коли потерпілий з товаришем почали просити повернути вказані кошти, він почав справляти в їхню сторону свої природні потреби.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 01.04.2015 р. він зі своїм товаришем прийшов до магазину випити кави. Пізніше до вказаного місця підійшов обвинувачений зі своїм товаришем. Товариш обвинуваченого пішов за пивом, а обвинувачений підійшов до них та почав скаржитись на життя. Після цього обвинувачений з товаришем пішов до іншого столика. Коли він виймав з кишені запальничку, кошти випали на підлогу і обвинувачений підбіг та забрав їх. Його (потерпілого) товариш бачив, що вказані кошти випали з його кишені. Вони почали вимагати, щоб обвинувачений повернув гроші, тримаючи його, на що той почав справляти на них свої природні потреби. Після цього обвинувачений втік, а він викликав міліцію.

Він не бачив, щоб обвинувачений передавав комусь кошти.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, думку сторін кримінального провадження, суд відповідно до ч. 3 ст. 26, ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням диску із записом з камер спостереження магазину «Курочка» та відомостей, що характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт заволодіння обвинуваченим грошовими коштами потерпілого, що підтверджується чіткими та послідовними показаннями останніх, які узгоджуються між собою.

При вирішенні питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого за даним фактом суд приймає до уваги роз`яснення, викладені в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно з якими розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки. Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається.
В судовому засіданні встановлено, що після того, як грошові кошти випали з кишені потерпілого, обвинувачений підійшов до столика, за яким останній сидів, та підняв вказані грошові кошти. В подальшому, не реагуючи на вимоги потерпілого щодо повернення грошових коштів, обвинувачений заволодів ними. Про дану обставину свідчать чіткі та послідовні показання потерпілого, які обвинуваченим не спростовувались. Крім того, обвинувачений в судовому засіданні повідомив, що заволодіння коштами потерпілого відбулось саме таким чином.
З огляду на викладене суд вважає, що дії ОСОБА_5 за даним фактом охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину повторно.
В судовому засіданні також було встановлено, що при спробі потерпілого змусити ОСОБА_5 повернути грошові кошти обвинувачений почав справляти на потерпілого та його товариша свої природні потреби, демонструючи усім присутнім у закладі громадського харчування свої статеві органи.
При вирішенні питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого за даним фактом суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006 р. «Про судову практику у справах про хуліганство», відповідно до яких за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла. Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи
грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.
В судовому засіданні об`єктивних відомостей, які б свідчили про те, що внаслідок справляння обвинуваченим природних потреб в сторону потерпілого було тимчасово призупинена нормальна діяльність закладу громадського харчування, суду надано не було. Разом з тим, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт прояву обвинуваченим безсоромності.
Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 також охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за ознаками грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується винятковим цинізмом (хуліганство).
При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, у вчиненому розкаявся, проте вчинив умисні злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, завдані потерпілому збитки не відшкодував, на час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, думки потерпілого щодо виду та міри покарання для обвинуваченого, зважаючи на ту обставину, що обвинуваченим вчинено умисні злочини в період не знятої і не погашеної судимості, суд вважає, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не можливе, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі.

При вирішенні питання щодо призначення остаточного покарання суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. Таким чином, суд вважає, що покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 15.06.2015 р. слід допустити до самостійного виконання.
Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази підлягають залишенню в матеріалах справи.

Під час досудового розслідування потерпілим було заявлено цивільний позов, згідно з яким він просив стягнути з обвинуваченого на його користь 600 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди. Обвинувачений проти задоволення заявлених до нього позовних вимог не заперечував, а тому суд вважає за доцільне заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 296 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_5 показання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 15.06.2015 р. та призначене покарання за даним вироком допустити до самостійного виконання.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити у виді домашнього арешту цілодобово із застосуванням електронних заходів контролю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 600 (шістсот) грн. матеріальної шкоди та 1000 (одну тисячу) грн. моральної шкоди.

Речовий доказ: диск із записом з камер відео спостереження залишити в матеріалах справи.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: