Справа № 408/2023/15-к
Провадження № 11кп/782/258/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
прокурора - ОСОБА_5
захисника адвоката - ОСОБА_6 , -
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Біловодського районного суду Луганської області від 10.09.2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кононівка Біловодського району Луганської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Жовте Слов`яносербського району Луганської області, українця, громадянина України, який має середньо - спеціальну освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 2 років обмеження волі.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волошине Міллеровського Ростовської області Російської Федерації, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років обмеження волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислено з 23 травня 2015 року, обвинуваченому ОСОБА_11 - з 26 травня 2015 року, обвинуваченому ОСОБА_12 - з 22 травня 2015 року.
Постановлено при прибутті до місць обмеження волі строк покарання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в подальшому обраховувати відповідно до вимог ст. 72 КК України.
Запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити до набрання вироком законної сили, обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - до прибуття до місць обмеження волі.
Процесуальні витрати стягнуті в доход держави згідно ст.124 КПК України.
Доля речових доказів вирішена згідно ст.100 КПК України.
Вироком суду ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставинах.
Приблизно у листопаді 2014 року, ОСОБА_7 разом з особами, відносно яких матеріали виділені в окреме провадження та знаходяться у розшуку, на автомобілі «ВАЗ -2115», з метою незаконного зберігання, перевезли три сумки, в яких знаходились пристрої у кількості дев`яти штук з написом на тубусі «МРО-А» до околиці с. Кононівка Біловодського району Луганської області, де ОСОБА_7 разом зі вказаними особами, за допомогою лопати, викопали яму в землі, куди помістили привезені сумки та засипали землею.
Після цього, наприкінці 2014 - на початку 2015 року ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_13 , який за цим епізодом був звільнений від кримінальної відповідальності, разом з особами, відносно яких матеріали виділені в окреме провадження, на прохання особи, яка зараз знаходиться у розшуку, перебуваючи на території домоволодіння за місцем проживання останньої особи, за адресою: АДРЕСА_1 , з колодязя дістали сумку (одна з тих сумок, що у листопаді були раніше закопані на околиці с. Кононівка), в якій знаходились три пристрої з надписом на тубусі «МРО-Л» та дві гранати, та віднесли її до території місцевості на відстані 1,5 км від кінця вулиці Поштова с. Кононівка Біловодського району Луганської області, де за допомогою лопати закопали цю сумку в землю.
Далі, наприкінці березня 2015 року, ОСОБА_7 , перебуваючи на околиці с. Кононівка: Біловодського району Луганської області, викопав дві з раніше закопаних сумок з шістьма пристроями з написом на тубусі «МРО-А» та переніс до іншого місця на відстані приблизно 100 м. від колишнього місця заховання, та за допомогою лопати переховав ці сумки у викопаній ямі, засипавши їх землею.
Наприкінці квітня 2015 року ОСОБА_14 на прохання свого знайомого ОСОБА_13 , знаходячись на території домоволодіння останнього, за адресою: АДРЕСА_2 , взяв раніше схований у дворі пристрій з написом на тубусі «МРО - А» (один з тих, що були сховані у колодязі по вул. Пролетарська, 39 у с. Кононівка), перевіз його за допомогою мотоциклу на територію саду на околиці с. Кононівка Біловодського району Луганської області, де у кущах сховав цей пристрій, засипавши землею.
26 травня 2015 року під час проведення огляду території саду на околиці с. Кононівка Біловодського району Луганської області за участі ОСОБА_15 був виявлений та вилучений пристрій з написом на тубусі «МРО-А».
Крім того, 21 травня 2015 року ОСОБА_16 , приблизно о 03 годині 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на околиці с. Кононівка Біловодського району Луганської області, викопав із землі сумку (одна із тих сумок, яку у листопаді 2014 р. ховав, а потім переховував ОСОБА_7 ), забрав її з собою та попрямував до домоволодіння свого знайомого ОСОБА_17 , за адресою: АДРЕСА_1 . Дорогою до вказаного будинку ОСОБА_18 зупинився біля берега р. Журавка, з ясував вміст сумки, а саме те, що там знаходились три пристрої з написом на тубусі «МРО-А», здійснив з одного з них постріл, викинувши використаний тубус у річку. Далі дійшовши до домоволодіння ОСОБА_17 , зайшов до будинку та залишив знайдені два пристрої на підлозі.
Потім, приблизно о 07 годині 00 хвилин, того ж дня, ОСОБА_16 взяв залишений раніше в будинку ОСОБА_17 один із пристроїв, вийшов на вулицю та здійснив ще один постріл.
Дані пристрої з написом на тубусі «МРО-А», згідно вибухотехнічних експертиз № 188 від 25.05.15 pоку, № 192 та № 202 від 08.06.15 р. виявились малогабаритними реактивними вогнеметами МРО-А, спорядженими термобаричною речовиною і пороховим реактивним двигуном, які відносяться до бойових припасів.
На даний вирок прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу, в якій він, не оспорюючи доведеності вини обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначенням всім обвинуваченим покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених через його м`якість.
Вказує, що злочин за який вони засудженні відноситься до категорії тяжких, має підвищену суспільну небезпеку, предметом злочину є боєприпаси, які становлять підвищену небезпеку для оточення, призначені, або можуть бути використані як засіб ураження живої сили, знищення чи пошкодження майна.
Апелянт вказує на те, що правильно зазначивши, що дії ОСОБА_7 носили тривалий в часі характер, суд залишив поза увагою кількість боєприпасів, які він незаконно придбав, носив та зберігав, а саме 9 малогабаритних реактивних мінометів «МРО-А», які у подальшому стали предметами злочинів, вчинених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а тому вважає, що покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі явно не є достатнім та необхідним для його вправлення.
Посилається на те, що суд безпідставно призначив обвинувачним ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, при цьому не мотивував, яким чином обставини справи та данні про особу обвинувачених істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, як це передбачено ст. 69 КК України.
Також суд не врахував, що ОСОБА_8 вчинив два постріли із реактивних мінометів у населеному пункті, у безпосередній близькості до житла, достовірно знаючи, що в ньому перебувають люди, окрім того, вчинив це він в стані алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_9 також носив та зберігав малогабаритний реактивний вогнемет в населеному пункті, в подальшому сховав його в саду, доступ до якого має широке коло осіб, наражаючи при цьому на небезпеку людей.
Вважає, що ці обставини свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку і аж ніяк не знижують ступінь тяжкості злочину, що не може бути підставою для призначення стосовно них більш м`якого покарання.
Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити за ч.1 ст. 263 КК України обвинуваченим ОСОБА_7 4 роки 6 місяців позбавлення волі, ОСОБА_8 4 роки позбавлення волі, ОСОБА_9 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , що повністю підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_6 в їх інтересах, які заперечували проти апеляції прокурора, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, а призначене покарання достатнім, перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши дебати сторін та останнє слово обвинувачених, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок - скасуванню у частині призначення покарання, за таких обставин.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Кримінальне провадження судом розглянуто відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинувачених та докази їх вини ніким з учасників провадження не оспорювалися, не оспорюються вони і в апеляційній скарзі, тому колегія суддів в цій частині вирок суду першої інстанції згідно до ст. 404 КПК України не перевіряє.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого злочину і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, правильно кваліфікувавши їх дії за ч. 1 ст. 263 КК України.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону при призначені покарання обвинуваченим, про невідповідність призначеного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та безпідставне застосування ст. 69 КК України, є обґрунтованими.
Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та яке б запобігло вчиненню нею нових злочинів.
Проте суд першої інстанції зазначені вимоги закону належним чином не виконав.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на пом`якшуючі обставини, а саме, що він визнав свою вину, сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся в скоєному та відсутність обставини, що обтяжують його покарання.
При цьому суд, хоча і вказав у вироку, однак в недостатній мірі врахував, що злочинні дії ОСОБА_7 носили тривалий у часі характер, були направлені на зберігання значної кількості боєприпасів, які він незаконно придбав, носив та зберігав, а саме 9 малогабаритних реактивних мінометів «МРО-А», які у подальшому стали предметами злочинів вчинених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а тому колегія суддів вважає, що покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі є занадто м`яким, явно не є достатнім та необхідним для його виправлення.
Що стосується призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при його призначенні із застосуванням ст. 69 КК України, не дотримався належним чином вимог ст. 65 КК України, безпідставно вийшов за межі санкції ч.1 статті 263 КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, та призначив їм біль м`яке покарання.
Згідно з вимогами ст. 69 КК України та відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами, внесеними постановою від 10 грудня 2004 р. № 18) призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої законом, або більш м`якого покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Суд першої інстанції, обґрунтовуючи рішення про призначення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, послався на те, що їх дії носили разовий характер, були не триваючими, послався на мотив вчинення злочину власну дурість, та врахував наявність декількох обставин, що пом`якшують їх покарання, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ними діянь, а саме що вони визнали свою вину, сприяли розкриттю злочину, щиро розкаялися в скоєному та відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 .
Однак суд першої інстанції обмежився приведенням у вироку лише обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та всупереч п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами, внесеними постановою від 10 грудня 2004 р. № 18) в мотивувальній частині вироку не мотивував своє рішення та не вказав, які саме обставини справи або дані про особу обвинувачених він визнає такими, що суттєво знижують ступень тяжкості скоєного злочину, впливають на пом`якшення покарання.
Також суд не врахував, що ОСОБА_8 вчинив два постріли із реактивних мінометів у населеному пункті, у безпосередній близькості до житла, достовірно знаючи, що в ньому перебувають люди, вказав, однак не врахував, що в діях обвинуваченого мають місце обставини, що обтяжують його покарання: скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_9 також носив та зберігав малогабаритний реактивний вогнемет в населеному пункті, в подальшому сховав його в саду, доступ до якого має широке коло осіб, наражаючи при цьому на небезпеку людей.
Колегія суддів вважає, що хоча суд і вказав у вироку, але не в достатній мірі врахував, що скоєний обвинуваченими злочин є тяжким та конкретні обставини справи.
Посилання суду першої інстанції на те, що обвинувачені сприяли розкриттю злочину суперечить матеріалами справи, оскільки злочин було розкрито не завдяки заявам про його вчинення самих обвинувачених, а були перепинені і оперативно розкриті правоохоронними органами, їх вчасному і результативному пошуку.
Встановлене колегією суддів свідчить, про безпідставне застосування місцевим судом ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш м`якого покарання ніж передбачено законом, що за даних обставин не сприятиме їх виправленню та попередженню нових злочинів, внаслідок м`якості.
Тобто застосування ст. 69 КК України у даному випадку є безпідставним, а отже судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 413 КПК України підставою для скасування апеляційною інстанцією вироку суду є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш сурового покарання.
Враховуючи викладене, у зв`язку з допущеним судом першої інстанції при ухваленні вироку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду скасувати в частині призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ухвалити новий вирок, яким з урахуванням приведених вище обставин, та обставин, пом`якшуючих покарання обвинувачених та обтяжуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_8 обставини скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, призначити за ч. 1 ст. 263 КК України кожному покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції вказаної статті.
З вищенаведених підстав, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Біловодського району Луганської області ОСОБА_10 задовольнити частково.
Ухвалити новий вирок, яким призначити за ч. 1 ст. 263 КК України покарання:
- ОСОБА_7 - 4 роки позбавлення волі;
- ОСОБА_8 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- ОСОБА_9 3 роки позбавлення волі;
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 тримання під вартою.
Строк відбування покарання обчислювати обвинуваченому ОСОБА_7 з 23 травня 2015 року, обвинуваченому ОСОБА_11 - з 26 травня 2015 року, обвинуваченому ОСОБА_12 - з 22 травня 2015 року.
Згідно з ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у строк позбавлення волі строк попереднього ув`язнення, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дня позбавлення волі.
В іншій частині залишити вирок без змін.
Вирок може бути оскаржено учасниками процесу в Вищій спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку, а засудженим у той же строк з моменту отримання копії вироку.
Судді: