Провадження 11-кп/792/492/15
Справа № 676/2339/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження № 0000325 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 15 червня 2015 року, -

В с т а н о в и л а :

Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 15 червня 2015 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нижній Тагіл, Свердловської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , росіянина, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, приватного підприємця, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 задоволено частково. Ухвалено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої 2000 грн. моральної шкоди та 150 грн. витрат на правову допомогу.

За вироком суду, ОСОБА_9 , 05.03.2014 року, біля 08 год., в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де він займається підприємницькою діяльністю по ремонту взуття, під час словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з приводу непорозуміння щодо початку робочого часу обвинуваченого, в ході сварки та бійки умисно наніс потерпілій два удари викруткою, яку тримав у правій руці в область першого пальця лівої руки, протяг викруткою по зап`ястю лівої кисті, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження у вигляді невеликих ран: одна переднє-зовнішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, одна долонній поверхні дистального відділу основної фаланги І пальця лівої китиці, одна в долонній поверхні нігтьової фаланги І пальця лівої китиці ближче до латеральної поверхні. Після чого схопивши ОСОБА_7 обома руками за плечі, штовхнув її до міжкімнатних дверей, внаслідок чого потерпіла вдарилась правою стороною тулуба у дверний арцаб, в подальшому ОСОБА_9 тримаючи руками потерпілу за плечі виштовхав її в коридор вказаної квартири, де кинув на підлогу та наніс декілька ударів ногами по тулубу та кінцівках, спричинивши ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, що мають скороминущі наслідки, у вигляді синця та садна заднє-зовнішньої поверхні правого ліктьового суглобу, садна передньої поверхні правого колінного суглобу.

Обвинувачений ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі стверджує, що участі у вчиненні злочину не приймав. Тому просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити, вважає, що його провина під час досудового розслідування, з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами судом не доведена, а сам вирок ухвалений на сфальсифікованих та недопустимих доказах.

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та мають істотні суперечності. На його думку, кримінальне провадження відносно обвинуваченого сфальсифіковане, а сам вирок ухвалений з грубим порушенням вимог закону, на доказах, які є недопустимими.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги, з посиланням на зазначені в них доводи, прокурора та потерпілу ОСОБА_7 , які просять апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково, виходячи з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами судом проведено з дотриманням вимог закону, таких порушень закону, які були б істотними і тягли за собою безумовне скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам справи та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами судом проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

Зокрема, в процесі судового та апеляційних розглядів обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував та ствердив обставини конфлікту з потерпілою в квартирі АДРЕСА_2 в ранкову пору 5 березня 2014 року, вчинення відносно ОСОБА_7 активних фізичних дій, однак викладав свою версію подій.

Обставини умисного спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , їх вид, спосіб та механізм спричинення, в час та при обставинах, які зазначені у вироку, повністю ствердила допитана судом потерпіла ОСОБА_7 .

Показаннями свідка ОСОБА_11 , які є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_7 , який ствердив обставини конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, в тому числі спричинення останній 05.03.2014 року тілесних ушкоджень.

Показаннями лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_12 , яка показала, що потерпілій ОСОБА_7 були спричинені легкі тілесні ушкодження, в тому числі у вигляді ран на руках. Ствердила, що враховуючи механізм та локалізацію тілесних ушкоджень, отримати такі потерпіла могла саме в час та при обставинах на які вона вказує, тобто внаслідок побиття ОСОБА_9 та застосування ним викрутки для нанесення ушкоджень, оскільки отримання таких від падіння на виступаючі з стіни цвяхи є малоймовірним.

Показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , показання яких повністю узгоджуються між собою, які заперечили наявність будь-яких виступаючих цвяхів на місці вчинення злочину, об які б могла поранитися потерпіла та отримати виявлені на руках тілесні ушкодження.

Показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які ствердили, що потерпіла ОСОБА_7 в процесі слідчого експерименту в деталях, вказала місце, спосіб та механізм нанесення їй тілесних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_9 .

Крім того, факт вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення об`єктивно стверджується даними протоколу огляду місця події з таблицями ілюстрацій з яких вбачається, що на підлозі квартири АДРЕСА_2 виявлені сліди темно-коричневого кольору схожі на кров, тобто саме в тому місці, де за твердженнями потерпілої та свідків, обвинувачений наносив тілесні ушкодження ОСОБА_7 (а.п. 10-13, т. 2).

Змістом протоколу проведення слідчого експерименту з фото-таблицями стверджується, що потерпіла ОСОБА_7 , в деталях, вказала місце, спосіб та механізм нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим (а.п. 51-56, т. 2).

Із змісту висновків експерта № 142 від 06.03.2014 року, № 805 від 31.07.2014 року та комісійної експертизи № 100 від 06.02.2015 року вбачається, що потерпілій ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодженні у вигляді: 3-х ран в області лівого променево-зап`ясткового суглобу та І-го пальця лівої кисті, могли утворитися внаслідок дії предмету з загострено-ребристою травмуючою поверхнею і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Синяк, садна в області правого ліктьового суглобу та садна в області правого колінного суглобу могли утворитися внаслідок ударів об тупі тверді предмети і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Всі названі тілесні ушкодження могли утворитися в строк та при обставинах, на які вказує потерпіла.

Враховуючи характер рубців у вигляді неправильної зірчастої форми рубця переднє-зовнішньої поверхні лівого передпліччя в нижній третині, дещо дугоподібної форми рубця долонної поверхні дистального відділу основної фаланги І пальця лівої китиці з відходженням променя від нього, лінійна форма рубця долонної поверхні нігтьової фаланги І пальця лівої китиці ближче до латеральної поверхні, а також заокругленість кінців усіх виявлених рубців, можна говорити, що рани цих ділянок могли утворитися від не менше двох-трьох окремих травматичних впливів тупого (тупих) твердого (твердих) предмету (предметів) із обмеженою контактуючою поверхнею.

Утворення ран вказаної локалізації від дії складових елементів леза робочої частини стержня викрутки або вістря цвяха не виключається. Враховуючи локалізацію ран переднє-зовнішньої поверхні лівого передпліччя в нижній третині та долонної поверхні основної і нігтьової фаланг І пальця лівої китиці на різних травмованих площинах, можна говорити, що утворення цих ран одномоментно при падінні на виступаючі предмети чи при спиранні лівою рукою на виступаючі предмети малоймовірне (а.п. 102-103, 140-144, т. 1; 15-16, т. 2).

Проаналізувавши висновки судово-медичних експертиз в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що виявлені у потерпілої ОСОБА_7 тілесні ушкодження, спричинені саме внаслідок побиття обвинуваченим, в тому числі нанесенні за допомогою викрутки. Оскільки це повністю узгоджується з належними, об`єктивними, вищенаведеними, дослідженими судом доказами. Більше того, беручи до уваги кількість травматичних впливів на руки потерпілої, яких було не менше двох-трьох та характер рубців, враховуючи дані протоколу огляду місця події, які повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в тій частині, що на стіні квартири, де за твердженнями обвинуваченого поранилася потерпіла відсутні будь-які сліди крові, колегія суддів приходить до переконання, що тілесні ушкодження потерпіла ОСОБА_7 отримала саме внаслідок побиття обвинуваченим, в тому числі в результаті нанесення тілесних ушкоджень за допомогою викрутки.

Не знайшло свого підтвердження в процесі апеляційного розгляду твердження сторони захисту стосовно ігнорування місцевим судом висновків судово-медичних експертиз, які містять кардинально протилежні дані щодо механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. Оскільки, вказані висновки були предметом судового розгляду, повністю узгоджують та доповнюють один одного, були роз`яснені лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_12 в процесі з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, повністю узгоджуються із зібраними в провадженні та дослідженими судом доказами та безпосередньо вказують на отримання тілесних ушкоджень потерпілою саме внаслідок побиття обвинуваченим.

Змістом акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 538 від 6 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_9 на момент вчинення інкримінованого йому злочину та на даний час міг та може усвідомлювати фактичний характер і суспільну небезпеку своїх дій. На момент вчинення інкримінованого йому злочину міг керувати своїми діями. На момент скоєння злочину та на даний час, ОСОБА_9 хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством, іншим хоробливим станом психіки не страждав і не страждає, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує (а.п. 130-132, т. 1).

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що ОСОБА_9 міг та може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто відносно скоєного і на теперішній час його можна вважати осудним.

Сукупність всіх вказаних обставин вчинення правопорушення, спосіб, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка обвинуваченого і потерпілої, що передувала події, їх стосунки вказують про цілеспрямовані, обдумані та умисні дії ОСОБА_9 спрямовані на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про необґрунтованість порушення кримінального провадження та засудження ОСОБА_9 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим ОСОБА_9 , ні його захисником не надано.

Більше того, дані твердження ОСОБА_9 та його захисника були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

В кримінальному провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 та свідків заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Такі обставини ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_9 та його захисника, які є прямо зацікавленими особами, їх роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону, що не можна визнати допустимими доказами.

При цьому, в матеріалах кримінального провадження не встановлено доказів, щоб ОСОБА_9 чи його захисник звертались із заявами та скаргами до прокурора м. Кам`янець-Подільського, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників міліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями обвинуваченого та його захисника, що обвинувачення ОСОБА_9 ґрунтується виключно на показаннях потерпілої, оскільки його вина у вчиненні кримінального правопорушення доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених судом доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновках експерта, які підтверджують показання потерпілої та спростовують твердження обвинуваченого і його захисника.

В матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних показань свідка ОСОБА_11 щодо фактичних обставин справи та обставин конфлікту між обвинуваченим і потерпілою. Оскільки показання ОСОБА_11 щодо способу та механізму нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілій повністю узгоджуються з жодним чином не спростованими стороною захисту показаннями потерпілої та фактичними обставинами кримінального провадження.

Ні обвинуваченим, ні його захисником не надано та не наведено жодних належних та об`єктивних доказів упередженості ОСОБА_11 по відношенню до ОСОБА_9 не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

У зв`язку з цим підстав вважати, що свідок ОСОБА_11 , враховуючи безсторонність останнього, оговорює обвинуваченого у колегії суддів не має.

Більше того, вказані твердження названого свідка повністю узгоджуються з вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

З аналогічних підстав колегія суддів відхиляє твердження сторони захисту щодо надання судово-медичними експертами завідомо необ`єктивних висновків стосовно способу та механізму утворення в потерпілої тілесних ушкоджень.

В кримінальному провадженні не встановлено жодного належного, допустимого та об`єктивного доказу таких обставини, не надано таких доказів і стороною захисту, не здобуто таких доказів і в процесі судового розгляду.

Є надуманими та повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження твердження обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, що в процесі досудового розслідування, з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами судом допущено порушення його прав на захист.

Зокрема, як вбачається з жодним чином не спростованих ні ОСОБА_9 , ні його захисником, власноручних заяви обвинуваченого, пам`яток про права та обов`язки підозрюваного (обвинуваченого), даних технічних засобів фіксування судового процесу, ОСОБА_9 , у встановленому законом порядку, належним чином був ознайомлений зі своїми правами, в тому числі з правом мати захисника (а.п. 43, 44-45, т. 2).

Однак, ОСОБА_9 , без жодного тиску та примусу, повністю розуміючи українську мову та не потребуючи послуг перекладача, що стверджується його власноручною заявою, від послуг професійного захисника відмовився, що ствердив власноручними поясненнями та підписами і це є його конституційним правом гарантованим державою (а.п. 43, т. 2).

Належних та допустимих доказів, які б стверджували протилежне, істотного порушення органами досудового розслідування та місцевим судом вимог кримінального процесуального закону, в тому числі права на захист обвинуваченого в матеріалах провадження не встановлено, не надано таких ні ОСОБА_9 , ні його захисником, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_9 використовує політику подвійних стандартів, бачучи та декларуючи виключно свої права, при цьому повністю ігноруючи свої обов`язки, хоча закон покладає на осіб обов`язок неухильно дотримуватися вимог чинного законодавства, а не давати їм оцінку.

Злочин в якому визнаний винним ОСОБА_9 , ні його особа, в силу ст. 52 КПК України, не передбачають обов`язкової участі захисника.

ОСОБА_9 на протязі років проживає на території України та є її громадянином.

За таких обставин відсутність у ОСОБА_9 професійного захисника в процесі досудового розслідування, з огляду на те, що обвинувачений від участі захисника відмовився, не утворює порушення прав та законних інтересів останнього.

Разом з тим, ОСОБА_9 , в тому числі в процесі судового та апеляційних розглядів, повністю забезпечені права, передбачені законами та Конституцією України, в тому числі право користуватися допомогою захисника, давати пояснення, подавати докази, тощо.

Ставлячи питання про скасування вироку, захисник ОСОБА_8 , конкретних фактів порушення прав та законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 органами досудового розслідування та судом не навів, а виключно обмежився перерахунком та декларуванням норм права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Ні обвинувачений, ні його захисник не вказали конкретно, у чому полягає неправильність досудового розслідування та судового розгляду. Зазначені в твердженнях захисника обставини в повному обсязі перевірені судом в установленому законом порядку під час з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами. При ухваленні вироку, суд дав належну оцінку доказам по справі щодо їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Не може погодитися колегія суддів з доводами сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події з відповідними додатками з огляду на те, що такий проведений без дозволу слідчого судді. Оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України дозволено проводити огляд місця події до внесення відомостей до ЄРДР.

Як стверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками судового розгляду фактично не заперечується, за викликом потерпілої з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень, в ранкову пору 05.03.2014 року на місце пригоди прибула оперативна група, яка з метою недопущення знищення слідів злочину, в тому числі плям крові на місці його скоєння, провела огляд місця події (а.п. 10-13, т. 2).

В подальшому, після завершення огляду, цього ж числа 05.03.2014 року, Кам`янець-Подільським МВ УМВС України в Хмельницькій області, як органом досудового розслідування, до ЄРДР були негайно внесені відомості стосовно ОСОБА_9 по обставинам спричиненням ним тілесних ушкоджень потерпілій в місці, де проводився огляд, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (а.п. 1, т. 2).

Вказані обставини стороною захисту не спростовані. За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що проведення огляду за місцем вчинення злочину, з метою недопущення знищення слідів кримінального правопорушення, в даному випадку не утворює порушення процедури його проведення встановленої законом.

Разом з тим, вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 15 червня 2015 року визнано належним та допустимим доказом, що покладений в основу обвинувачення ОСОБА_9 протокол проведення слідчого експерименту з додатками за участю обвинуваченого від 14 березня 2014 року (а.п. 57-67, т. 2).

В той же час, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 брав участь у слідчому експерименті 14 березня 2014 року в якості свідка, був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, йому були роз`яснені права та обов`язки свідка. Хоча ОСОБА_9 13 березня 2014 року вже було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Відомості внесені до ЄРДР 5 березня 2014 року щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України, а не по факту кримінального правопорушення (а.п. 1, 46, т. 2).

Оцінюючи названий доказ місцевий суд не звернув уваги на вимоги ст. 87 КПК України.

Так, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати недопустимими доказами, зокрема, такі діяння, як отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприйняв під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, а тим більше поясненнями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Однак, не дивлячись на прямі вказівки закону, місцевий суд обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину послався на пояснення потерпілої ОСОБА_7 щодо механізму отримання тілесних ушкоджень надані нею 05.03.2014 року о/у СКР Кам`яенець-Подільського МВ УМВС України за результатами конфлікту з ОСОБА_9 , що є прямим недотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, залучення ОСОБА_9 , якому оголошену підозру у вчиненні злочину, до участі в слідчих діях в якості свідка та покладення в основу обвинувального вироку пояснень потерпілої наданих працівникам міліції, на переконання колегії суддів, є прямим порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою визнання таких доказів, як протокол проведення слідчого експерименту з додатками за участю обвинуваченого від 14 березня 2014 року та пояснення потерпілої ОСОБА_7 щодо механізму отримання тілесних ушкоджень надані нею 05.03.2014 року о/у СКР Кам`яенець-Подільського МВ УМВС України за результатами конфлікту з ОСОБА_9 недопустимими доказами (а.п. 8, 57-67, т. 2).

В той же час, визнання протоколу проведення слідчого експерименту з додатками за участю обвинуваченого від 14 березня 2014 року та пояснень потерпілої наданих працівникам міліції недопустимими доказами, жодним чином не впливає на доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого чи визначення виду та строку покарання і не перешкоджало ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не тягне за собою безумовне скасування вироку, оскільки в матеріалах провадження наявні інші, належні, об`єктивні та допустимі, вищенаведені докази вини ОСОБА_9 у спричиненні потерпілій умисних тілесних ушкоджень.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого.

Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні правопорушення невеликої тяжкості, його суспільну небезпечність, спосіб та механізм його вчинення, наслідки, що настали.

Як стверджується матеріалами провадження вину у вчиненні правопорушення ОСОБА_9 не визнав навіть під тиском зібраних у справі доказів, даних виявлення жалю, спроби виправити ситуацію у провадженні не встановлено, не вживав достатньо заходів для досягнення порозуміння з потерпілою.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим правопорушення, його особу, який раніше не судимий, працює та отримує сталі, систематичні доходи, спосіб та механізм вчинення злочину, наслідки, що настали, беручи до уваги думку потерпілої, яка просить виключно суворо покарати обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що обране ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт, є достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.

Ґрунтується на вимогах закону і рішення місцевого суду відносно вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про стягнення збитків завданих злочином.

Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження розмір спричиненої потерпілій шкоди, з врахуванням ступеня моральних страждань ОСОБА_7 , порушення нормального способу життя потерпілої, порушенням одного із основних конституційних прав права на здоров`я, перенесеного ОСОБА_7 стресу, способу та механізму спричинення тілесних ушкоджень, а саме за допомогою викрутки, з врахуванням матеріального становища обвинуваченого, суд визначив в розмірі 2000 грн.

Зазначена сума за своїм розміром, враховуючи наслідки злочину, фізичний та моральний стан потерпілої є достатньою сатисфакцією.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 15 червня 2015 року щодо ОСОБА_9 змінити, виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання як на доказ вини обвинуваченого протокол проведення слідчого експерименту з додатками за участю ОСОБА_9 від 14 березня 2014 року та пояснення потерпілої ОСОБА_7 щодо механізму отримання тілесних ушкоджень надані нею 05.03.2014 року о/у СКР Кам`яенець-Подільського МВ УМВС України в Хмельницькій області за результатами конфлікту з ОСОБА_9 визнавши їх недопустимими доказами (а.п. 8, 57-67, т. 2).

В решті вирок суду залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду ОСОБА_2