Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-кс/644/841/14
Провадження № 1-кс/644/841/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова

в складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова - ОСОБА_3 ,

слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України Харківської області ОСОБА_4 ,

скаржника представника потерпілої ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові скаргу представника потерпілої за кримінальним провадженням № 0001874 ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України Харківської області ОСОБА_4 від 01 грудня 2014 року про часткову відмову в задоволенні клопотання, про бездіяльність слідчого та процесуального керівника прокурора прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова ОСОБА_3 ,

встановив:

Представник потерпілої за кримінальним провадженням № 0001874 ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова зі скаргою на постанову слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України Харківської області ОСОБА_4 від 01 грудня 2014 року про часткову відмову в задоволенні клопотання, про бездіяльність слідчого та процесуального керівника прокурора прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова ОСОБА_3 .

В обґрунтування скарги представник потерпілої ОСОБА_5 вказує, що 01 грудня 2014 р. в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 58, ч. 1 ст. 220 КПК України, він звернувся до слідчого ОСОБА_4 з письмовим клопотанням, яке надав до канцелярії Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області (вхідний № Т-401/5). В мотивувальній частині клопотання просив слідчого під час проведення досудового слідства: не займатись фальсифікацією матеріалів кримінального провадження; дотримуватись норм діючого кримінально-процесуального Кодексу України, а саме, - ч. 1 та ч. 2 ст. 91, ч. 1 та ч. 2 ст. 94, ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КПК України; при кваліфікації дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прийняти до уваги роз`яснення, надані в п. 5 та п. 6 Постанови № 10 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року „Про судову практику у справах про хуліганство; виконати ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2014 року по справі № 644/8690/14-к, провадження № 1-кс/644/569/14 та від 07 листопада 2014 року по справі № 644/11115/14-к, провадження № 1-кс/644/717/14; прийняти до уваги ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 року по справі № 644/11291/14-к, провадження № 1-кс/644/738/14.

Також в клопотанні від 01 грудня 2014 року представник потерпілої ОСОБА_5 , просив слідчого у відповідності до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КПК України розглянути по суті клопотання потерпілої ОСОБА_5 від 26 листопада 2014 року і від 27 листопада 2014 року, ухвалити відповідну постанову та повідомити про результати розгляду; допитати за кримінальним провадженням № 0001874 в якості свідків: ОСОБА_9 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_10 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; дії ОСОБА_7 перекваліфікувати з ч. 1 ст. 296 КК України на ч. 2. ст. 296 КК України та змінити повідомлення про підозру; дії ОСОБА_8 кваліфікувати за ознаками фактично вчиненого кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 296 КК України та повідомити її про підозру за вказаною статтею КК України; долучити до матеріалів кримінального провадження копії скарг, звернень, клопотань та відповіді на них; клопотання розглянути в строк, передбачений ст. 220 КПК України.

Обґрунтовуючи доводи скарги, представник також вказує, що оскільки в порушення положень ст. 220 КПК України слідчий ОСОБА_4 клопотання від 01 грудня 2014 року своєчасно не розглянув, відповідну постанову не виніс, в порядку ст. ст. 303-304 КПК України 04 грудня 2014 року він був вимушений оскаржити бездіяльність слідчого та звернутись з відповідною скаргою до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. В судовому засіданні, яке відбулося 11 грудня 2014 року за участю процесуального керівника ОСОБА_3 та слідчого ОСОБА_4 , остання повідомила представника потерпілої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про наявність постанови від 01 грудня 2014 року, яку вона ухвалила за результатами розгляду клопотання від 01 грудня 2014 року та надала слідчому судді фотокопію вказаної постанови та дві фотокопії супровідних листів про відправку її потерпілій та представнику. Таким чином, як вказує представник в скарзі, про існування оскаржуваної постанови слідчого йому стало відомо лише 11 грудня 2014 року в судовому засіданні. При цьому, слідчий ОСОБА_4 не надала жодного доказу про вручення вказаної постанови потерпілій або її представнику протягом трьох днів, як це передбачено в ч. 1 ст. 220 КПК України. Під час судового засідання 11 грудня 2014 року вказані фотокопії оскаржуваної постанови та супровідних листів були вручені представнику слідчим суддею. В скарзі представник потерпілої зазначає, що постанову слідчого ОСОБА_4 від 01 грудня 2014 року про часткову відмову в задоволенні клопотання від 01 грудня 2014 року він вважаю незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Підставами для скасування постанови вказує, що клопотання в інтересах потерпілої він заявляв слідчому за кримінальним провадженням № 0001874, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2014 року на підставі заяви ОСОБА_5 , інтереси якої він представляє. Слідчий в постанові послався на інше кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2013 року, до якого ні потерпіла ОСОБА_5 , ні її представник не мають відношення. Не відповідають дійсності ствердження слідчого в мотивувальній частині постанови про те, що відомості до ЄРДР були внесені 23 липня 2014 року за правовою кваліфікацією за ознаками ч. 1 та ч. 2 ст. 296 КК України. Насправді 23 липня 2014 року слідчим були внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України. На підставі ухвали слідчого судді від 10 вересня 2014 року лише 01 жовтня 2014 року слідчий вніс відомості до ЄРДР за ознаками ч. 2 ст. 296 КК України. ОСОБА_7 було повідомлено про підозру 23 жовтня 2014 року за ч. 1 ст. 296 КК України. Слідство за ознаками фактично скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 групою осіб за ч. 2 ст. 296 КК України, як вказує представник, слідчим так і не було розпочато. Також в обґрунтування скарги представник потерпілої вказує, що зі змісту фотокопій супровідних листів про відправку копії оскаржуваної постанови потерпілої вбачається, що ОСОБА_4 направила не копію постанови від 01 грудня 2014 року, а якесь (незрозуміло яке) клопотання на 2-х аркушах. Викладене, як вказує представник в скарзі, свідчить про бездіяльність слідчого. Представник вказує, що в оскаржуваній постанові від 01 грудня 2014 року слідчий необґрунтовано вказує про відсутність правових підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ознаками ч. 2 ст. 296 КК України та повідомлення їх про підозру за вказаною статтею. Також відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий в оскаржуваній постанові перекрутив обставини вчиненого злочину 19 липня 2014 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а саме: в постанові слідчий вказує, що нібито ОСОБА_7 , перебуваючи в адмінбудівлі СТ „Ювілейний приблизно о 12 год. 19 липня 2014 року вчинив сварку, порушив громадський порядок та спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження. Але, як зазначає представник в скарзі, такі обставини суперечать матеріалам кримінального провадження і не були встановлені під час досудового слідства. Під час проведення досудового слідства встановлено, що до того як, ОСОБА_7 наніс удар кулаком в обличчя потерпілої, ОСОБА_8 протягом 15-20 хвилин вже ображала голову правління нецензурною лайкою та штовхала ОСОБА_5 двома руками в грудину, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження, що підтверджено висновками судово-медичного експерта та іншими слідчими діями, проведеними під час досудового слідства. ОСОБА_7 , як зазначає скаржник, забіг до кабінету ОСОБА_5 та вдарив її кулаком в обличчя вже після вказаних дій ОСОБА_11 . Відмовляючи в задоволенні клопотання в частині повідомлення вказаних осіб про підозру за ознаками ч. 2 ст. 296 КК України, слідчий не прийняв до уваги, що не ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 вчинила сварку в адмінбудівлі СТ „Ювілейний 19 липня 2014 року. Також в постанові від 01 грудня 2014 року слідчий посилається лише на дії, які вчинив ОСОБА_7 , а про противоправні дії ОСОБА_8 нічого не вказано. Навіть тілесні ушкодження, які спричинила потерпілій ОСОБА_8 , слідчий ОСОБА_4 вказує, що їх спричинив ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи скаргу, представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 також вказує, що відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий проігнорував наявні ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ; не дотримався рекомендацій, які містяться в Постанові № 10 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року „Про судову практику у справах про хуліганство, де в п. 5 вказано, що „За ознакою особливої зухвалістю хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла. В п. 6 вказаної Постанови № 10 ПВСУ від 22 грудня 2006 року вказано, що: „Хуліганство визнають учиненим групою осіб і кваліфікують за ч. 2 ст. 296 КК у разі участі в злочинних діях декількох (двох і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті (ст. 28 КК) мала місце. ... Як зазначає скаржник, в клопотанні від 01 грудня 2014 року він просив слідчого повідомити про підозру ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України, виходячи з обставин фактично встановлених під час розслідування, вказуючи, що кваліфікуюча ознака „особлива зухвалість виразилась в сумісних діях ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , які продовжувались тривалий час понад 40 хвилин. Протягом вказаного часу бухгалтер ОСОБА_12 не мала можливості приймати щомісячні та цільові внески від членів товариства; своєчасно зробити звіт; оформлювати перепустки. Голова правління ОСОБА_5 припинила виконувати свої професійні обов`язки, так як внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, заподіяних сумісно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вимушена була звернутись до медичної установи та до судово-медичного експерта. Кваліфікуюча ознака „група осіб знайшла своє підтвердження в спільних, узгоджених хуліганських діях ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які доповнюють один одного. Про кваліфікуючу ознаку ч. 2 ст. 296 КК України „мотив явної неповаги до суспільства вказують дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які під час вчинення протиправних дій 19 липня 2014 року, знаходячись в адмінбудівлі СТ „Ювілейний висловлювались нецензурно, голосно кричали, скоїли побиття голови правління. Щодо „насильства із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, представник вказує, що ОСОБА_8 своїми діями завдала ОСОБА_13 легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком додаткової судово-медичної експертизи № 2515-С/14 від 25 листопада 2014 року; неодноразово штовхала потерпілу. ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, що підтверджено сукупністю висновків судово-медичних експертів, в тому числі додаткових експертиз № 1826-С/14 від 20 серпня 2104 року та № 2515-С/14 від 25 листопада 2014 року. На обставини щодо спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та побоїв саме ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вказували свідки, в присутності яких це фактично відбувалось: ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , але слідчий, ухвалюючи постанову від 01 грудня 2014 року та відмовляючи представнику в задоволенні клопотання, в цій частині викладене вище не прийняв до уваги.

Також представник потерпілої ОСОБА_5 вказує в скарзі на те, що відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий не прийняв до уваги наявні ознаки суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України в діях ОСОБА_8 , вказуючи в постанові на відсутність у неї умислу на порушення громадського порядку. Не погоджуючись з висновком слідчого в постанові, представник потерпілої зазначає в скарзі, що для кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не має значення мала ОСОБА_8 чи ні умисел на порушення громадського порядку, вказані особи повинні нести відповідальність за фактично вчинений злочин, а саме за ч. 2 ст. 296 ККК України. При таких обставинах, представник вважає, що слідчий необґрунтовано відмовив йому в задоволенні клопотання в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ознаками ч. 2 ст. 296 КК України та повідомленні їх про підозру за вказаною статтею КК України в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 276 та ст. 279 КПК України.

В судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Слідчий СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 та прокурор прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечували, посилаючись на те, що досудове слідство за кримінальним провадженням закінчено, підстави для задоволення скарги відсутні, а ОСОБА_5 та її представник намагаються затягнути направлення матеріалів до суду. Підстав для повідомлення ОСОБА_8 про підозру за ознаками ч. 2 ст. 296 КК України та для зміни підозри ОСОБА_7 з ч. 1 на ч. 2 ст. 296 КК України не вбачається.

Заслухавши доводи заявника та його представника, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

При цьому суд виходить з наступного:

Стаття 303 КПК України містить вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Вимоги про зміну повідомленої підозри, як захисту порушеного права, глава 26 КПК України, в межах якої заявлено скаргу, не містить.

Також відповідно до п. 4 Інформаційного листа ВССУ від 09.11.2012 р. № 1640/0/4-12 ч. 1 ст. 303 КПК України визначає ті рішення, які можуть бути оскаржені лише на досудовому слідстві, але не можуть бути предметом оскарження на стадії підготовчого судового засідання. Водночас рішення, дії або бездіяльність слідчого чи прокурора, які не визначені у вказаній статті можуть бути оскаржені лише під час підготовчого судового засідання.

Згідно ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Суд в межах своїх повноважень не має права давати органам досудового слідства вказівки щодо кваліфікації злочинів чи пред`явлення підозри.

Відмова в задоволенні скарги щодо зміни підозри не позбавляє сторони кримінального провадження можливості поставити питання щодо зміни кваліфікації дій підсудних під час судового розгляду справи.

Щодо вимог про допит свідків, судом не вбачається підстав для проведення такого допиту, при тому, що досудове розслідування закінчено, а потерпіла та ї захисник не позбавлені права заявити таке клопотання в процесі судового розгляду.

З урахуванням викладеного вище, скарга представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ч.4 ст. 22, ч. 4 ст. 58, ч. 1 та ч. 2 ст. 84, ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92, ч. 1 та ч. 2 ст. 94, ч. 1 та ст. 220, ст. 276, ст. 278, ст. 279, ст. 303, 314-316 КПК України, -

ухвалив:

Скаргу представника потерпілої за кримінальним провадженням № 0001874 від 23 липня 2014 року ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 від 01 грудня 2014 року залишити без задоволення

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1