Провадження № 11/780/2/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 11.02.2016

УХВАЛА
Іменем України
11 лютого 2016 р. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю прокурора : ОСОБА_5 ,
засудженого: ОСОБА_6 ,
його захисника- адвоката: ОСОБА_7 ,
потерпілого: ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями прокурора та засудженого ОСОБА_6 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2015 року, яким,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ревне Бориспільського району Київської області, громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, з вищою освітою, працюючого приватним підприємцем, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 , -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

Вироком вирішена доля речових доказів.

В с т а н о в и л а :
Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 29 листопада 2009 року близько 21 -00 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Мерседес -200 С» державний номер НОМЕР_1 , який йому належить на праві приватної власності та, рухаючись зі швидкістю більше 100 км/год по автошляху Бортниці Рогозів Бориспільського району Київської області в напрямку з с. Ревне до с. Мартусівка, на заокругленні дороги ліворуч, грубо порушуючи п.п. 1.5., 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1 ПДР України та не вибравши безпечної швидкості руху, не впоравшись з керуванням автомобіля, виїхав за межі проїзної, частини дороги на праве узбіччя, де допустив з`їзд вказаного автомобіля, виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, де допустив з`їзд вказаного автомобіля в кювет від чого відбулось його перекидання, внаслідок чого пасажир автомобіля потерпілий ОСОБА_9 , який знаходився на задньому сидінні отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя, саден обличчя, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритого перелому правої стегнової кістки на межі середньої та нижньої третини та перелому лівої плечової кістки в середній третині, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також у вигляді закритої травми грудної клітини із забоєм обох легень та серця, що супроводжувались явищами, загрозливими для життя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, а пасажир автомобіля потерпілий ОСОБА_10 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді саден голови та обличчя зліва, саден передніх поверхонь обох колінних суглобів та тяжкі тілесні ушкодження у вигляді синців передньої поверхні грудної клітини, множинних двобічних переломів ребер, перелому груднини, травматичного розриву серця, крововиливів в прикореневих та міждолевих відділеннях легень з розривом плеври, розриву тканин нижньої долі правої легені, крововиливів у зв`язках печінки та розтрощення правої долі печінки, від яких настала смерть останнього.

В апеляції прокурор просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати у частині призначеного покарання у зв`язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі засудженого. Постановити свій вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК Україниу у виді 4 років позбавлення волі з позбавленям права керування транспортними засобами на 3 роки. Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що раніше, вироком по вказаній кримінальній справі від 23.12.2011 р. ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Зазначений вирок скасований ухвалою апеляційного суду від 20.06.2013р. у зв`язку з неповнотою судового слідства, а справу направлено на новий судовий розгляд, та не вказувалось про невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. Однак, вироком 09.11.2015 р. ОСОБА_6 у порушення вимог ст. 374 КПК України призначено більш м`яке покарання, ніж вироком від 23.12.2011 р.

В апеляції засуджений ОСОБА_6 просить вирок щодо нього змінити та помякшити призначене покарення як таке, що не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, у тому числі шляхом зміни кваліфікації злочину і застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин, на таке, що не пов`язане з позбавленням волі. У випадку відсутності підстав чи повноважень апеляційної інстанції для задоволення вищезазначених вимог, вирок щодо нього скасувати, а справу передати на новий розгляд до Бориспільського міськрайонного суду Київської області в іншому складі суду. Обґрунтовуючи свою апеляцію засуджений ОСОБА_6 вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги покази лікарів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які покази, що у ОСОБА_6 ознак сп`яніння не було. Якби такі ознаки мали місце, то вони б були зафіксовані у метичній картці. Крім того, матеріали справи не містять медичної довідки, що він на момент ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння. Тому, на думку ОСОБА_6 , законним та правосудним щодо нього було б покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційні вимоги прокурора, що брав участь у суді першої інстанції, засудженого та його захисника, котрі підтримали апеляційні вимоги ОСОБА_6 стосовно виключення обтяжуючої покарання обставини та обрання ОСОБА_14 покарання не пов`язаного з позбавленням волі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів апеляцію прокурора залишає без задоволення, а апеляцію засудженого задовольняє частково, з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у зазначених у вироку злочинних діях та правильність юридичної кваліфікації скоєного ним за ч. 2 ст. 286 КК України ніким не оспорюється, тому колегія суддів згідно з ст. 365 КПК України в ред. 1960 року перевіряє вирок в межах апеляційних скарг, тобто стосовно призначеного ОСОБА_6 покарання та обтяжуючої покарання обставини скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння. Ніяких інших клопотань під час апеляційного розгляду учасники судового засідання не заявляли.

Як вбачається із вироку, призначаючи покарання засудженому, суд врахував, що ОСОБА_6 скоїв тяжкий злочин за обтяжуючої покарання обставини в стані алкогольного сп`яніння, взяв до уваги думку потерпілого ОСОБА_8 про необхідність реального позбавлення волі винного, а тому прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства. Беручи до уваги, що ОСОБА_6 не усвідомив ступінь і характер скоєного, суд першої інстанції також обрав йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На виконання ухвал судів касаційної та апеляційної інстанцій про передчасність висновків суду першої інстанції щодо перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння в момент вчинення злочину та неповноти і неналежної оцінки всіх доказів, Бориспільський міськрайонний суд у вироку від 09 листопада 2015 року усунув допущену раніше неповноту досудового і судового слідства, допитавши як потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , що підтвердили факт вживання ОСОБА_18 алкогольних напоїв так і свідка ОСОБА_19 , який не бачив, щоб ОСОБА_6 пив спиртні напої, а також свідків медичних працівників ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , котрі контактували з ОСОБА_6 та не виявили у нього ознак сп`яніння.

Проте, усунувши неповноту судового слідства, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, необґрунтовано визнав покази свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 недостовірними і недопустимими, оскільки названі медичні працівники раніше потерпілого і підсудного не знали, з ОСОБА_6 в медичному закладі контактували вперше і пояснили в суді, що в разі перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння зробили б відповідний запис у медичній картці, але зазначених ознак у ОСОБА_6 не було.

Беручи до уваги, що свідки з боку потерпілого стверджують про вживання спиртного ОСОБА_6 , при цьому самі знаходилися в стані алкогольного сп`яніння і що вони вживали спиртні напої бачив свідок ОСОБА_19 , котрий, в свою чергу, не бачив, щоб ОСОБА_6 пив спиртні напої; свідки-лікарі не підтвердили факт перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння; будь-які медичні документи про факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_6 відсутні, тобто безспірних доказів про перебування засудженого в стані алкогольного сп`яніння в момент ДТП не здобуто і перечень їх вичерпано, то колегія суддів виключає із вироку обтяжуючу покарання винного обставину скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння. Тим більше, що суд першої інстанції при описанні злочину лише послався на порушення ОСОБА_6 п. 2.9 «а» ПДР України, вказавши що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин, а в якому конкретно стані перебував ОСОБА_6 в момент скоєння необережного злочину, судом не конкретизовано.

Таким чином, задовольнивши апеляцію ОСОБА_6 про виключення із обвинувачення обтяжуючої покарання обставини, колегія суддів залишає без задоволення його апеляцію стосовно основного і додаткового покарання, оскільки вирок суду першої інстанції в цій частині відповідає вимогам ст. 65 КК України. Цей висновок апеляційний суд обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 дійсно вперше притягується до кримінальної відповідальності за необережний злочин, позитивно характеризується, має малолітню дитину. Але внаслідок хоча і необережного, але тяжкого злочину настали тяжкі наслідки у виді заподіяння одному потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а другий потерпілий від отриманих в ДТП тілесних ушкоджень загинув, тому підстав для пом`якшення покарання колегія суддів не знаходить.

Що стосується апеляції прокурора, то вона не підлягає до задоволення, так як суд першої інстанції не порушив вимог ч. 2 ст. 375 КПК України в ред. 1960 року, оскільки вирок скасовано не у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин та посилення покарання, тому обране в межах санкції закону як основне так і додаткове покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, яке не є явно несправедливим внаслідок м`якості в контексті ст. 372 КПК України в ред.. 1960 року.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора залишити без задоволення, а апеляцію засудженого задовольнити частково. Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2015 року щодо засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 змінити.

Виключити із вироку грубе порушення ОСОБА_6 п. 2.9 «а» ПДР України та обтяжуючу його покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В решті вирок залишити без змін.

Судді: