АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1362/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 213 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 0002812 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,

ОСОБА_7 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чапаєвка Монастирищенського району Черкаської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Судом вирішено питання про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні.

Як встановив суд першої інстанції у вироку, 25 березня 2015 року приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , не будучи внесеним до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та не маючи державної реєстрації та спеціального дозволу (ліцензії), одержання яких передбачено Законом України «Про державну реєстрацію осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15 травня 2013 року, в порушення вимог ч. 1, ч. 10 ст. 4, ч. 3 ст. 5 Закону України «Про металобрухт» від 05 травня 1999 року, знаходячись в автомобілі ГАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , що був розташований неподалік будинку № 4 по вул. О. Пчілки в м. Києві, без оформлення акту приймання незаконно прийняв у ОСОБА_10 2 кг 130 гр. брухту кольорового металу, згідно з прейскуранту цін по 11 гривень за однин кілограм, а фактично по ціні 10 гривень 80 коп. за один кілограм, за що заплатив ОСОБА_10 гроші в сумі 23 гривень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його діяння, вказує на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність і, як наслідок невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушенні й особі обвинуваченого, а тому просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 213 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що санкція ч. 1 ст. 213 КК України в редакції Закону від 15.11.2011 року передбачає покарання у виді штрафу в розмірі від п`ятисот до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, проте суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що і призвело до призначення занадто м`якого покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, але в судових дебатах змінив свою позицію та просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання і вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 213 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; заперечення обвинуваченого, який просив не збільшувати розмір штрафу, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, суд першої інстанції обґрунтував доказами, дослідженими під час судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, такі висновки сторонами не оспорюються, а відтак, за відсутності порушень вимог кримінального процесуального закону України під час розгляду справи судом, в тому числі й положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 394 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини судом встановлені правильно, проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину та необхідності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчиненні протиправні дії.

Так, за вироком суду першої інстанції, що відповідає обвинуваченню, яке було висунуто прокурором в обвинувальному акті, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він, не будучи внесеним до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та не маючи державної реєстрації та спеціального дозволу (ліцензії), 25 березня 2015 року о 12 годині, знаходячись в автомобілі ГАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , що був розташований неподалік будинку № 4 по вул. О. Пчілки в м. Києві, без оформлення акту приймання незаконно прийняв у ОСОБА_10 2 кг 130 гр. брухту кольорового металу, за що заплатив останньому гроші в сумі 23 грн., і таке діяння формально містить у собі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Але ні фізичний обсяг брухту кольорового металу, який скупив ОСОБА_7 , 2 кг 130 гр., ні тим паче його вартість, не можуть свідчити про те, що він своїми діями вчинив кримінально-каране діяння, оскільки через свою малозначність таке діяння не становить суспільної небезпеки, тобто в даному випадку не заподіяло і не могло заподіяти істотної шкоди суспільству або державі, в тому числі і з огляду на відсутність (відповідно до обвинувального акту та вироку) будь-яких матеріальних збитків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КК України не є злочином діяння або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в разі, якщо у протиправному діянні встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, то кримінальне провадження підлягає закриттю.

За наведених обставин, з урахуванням вимог ст. 417 КПК України, колегія суддів, установивши обставини, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, вважає за необхідне, з огляду на положення ч. 2 ст. 404 КПК України, скасувати обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 і закрити кримінальне провадження, залишивши без задоволення апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, закрити на підставі ч. 2 ст. 11 КК України та п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

________________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4