Справа № 372/3416/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000378 від 08.04.2015 року, за обвинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Обухів Київської області, українця, громадянина України, освіта середня технічна, одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.129, ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_11 вчинив погрозу вбивством та самоправство за таких обставин.
02 квітня 2015 року близько 17 годин ОСОБА_11 , прийшов до належної ОСОБА_7 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:026:0048, де діючи умисно, застосовуючи лопату та металевий ланцюг, що був намотаний у нього на кисті правої руки, діючи відкрито, не реагуючи на заперечення власника, самовільно, всупереч установленому законом порядку, викопав і демонтував сім металевих стовпчиків, які належали ОСОБА_7 і були вкопані в землю на лінії розмежування вказаної вище земельної ділянки із іншою ділянкою, після чого заніс зазначені металеві стовпчики на подвір`я домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 і перебуває у користуванні членів його родини, чим заподіяв значну шкоду інтересам ОСОБА_7 як власника.

25 травня 2015 року близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_11 без дозволу власника ОСОБА_7 зайшов на територію його земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , де власною косою почав косити траву. Після того, як він був виявлений дружиною ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вказаній земельній ділянці, яка вказала йому на його неправомірні дії, запропонувавши залишити ділянку, в нього виник умисел на погрозу вбивством. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_11 став виказувати в її бік погрози вбивством та для надання своїм погрозам ознак реальності, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи, що висловлена ним погроза здатна викликати у потерпілої побоювання її реалізації, він рухаючись в напрямку потерпілої косою махнув перед обличчям ОСОБА_8 , внаслідок чого вона злякалася за своє життя, оскільки його погрози сприймала як реальні та відійшла з місця події.

В судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав повністю, показав, що протягом тривалого часу у нього із родиною ОСОБА_12 тривають суперечки через земельну ділянку по АДРЕСА_2 , оскільки він вважає, що останні приватизували земельну ділянку, яка повинна належати іншим особам, він особисто не є власником спірної ділянки. 02.04.2015 року приблизно о 17 год. він виявив закопані стовпчики на ділянці, яку ОСОБА_12 приватизували незаконно, тому він вирішив їх викопати, оскільки із ним межі ніхто не погоджував. За допомогою лопати та металевого ланцюга він викопав і переніс до свого подвір`я сім металевих стовпчиків, які хотів зберегти в якості речового доказу. Металевий ланцюг він використовував для захисту від агресивно налаштованих людей в кількості 10-15 осіб, серед яких були родина ОСОБА_12 , дільничний інспектор міліції ОСОБА_13 та депутат ОСОБА_14 , які, на його переконання, сприяють ОСОБА_12 у захопленні землі ОСОБА_15 . Йому присутні повідомляли про те, що стовпчики комусь належать, але ОСОБА_12 не пред`явив йому документів на право власності щодо стовпчиків. Стовпчики пізніше вилучили працівники міліції із кузова його вантажного автомобіля на подвір`ї дружини. Свої дії пояснив незгодою із приватизацією земельної ділянки та встановленням межових знаків потерпілим. 25.05.2015 року приблизно після 5 год. ранку він косив траву на земельній ділянці, яку незаконно приватизував ОСОБА_12 , але якою повинен був би користуватись ОСОБА_15 . В цей час до нього підійшло подружжя ОСОБА_12 , стали заважати, у них в руках були граблі, тому він один раз махнув косою в бік дружини ОСОБА_12 , бо його «допекли», при цьому відстань між ними була невеликою. Ніякого злочинного умислу він не мав, його спровокували, тілесних ушкоджень під час цього конфлікту він не отримав. Цю подію було знято на відео потерпілими. Вважав обвинувачення необґрунтованим, оскільки косою не можна вбити. У вчиненому не кається, вини у скоєному не вбачає. Проти цивільного позову заперечив повністю, посилаючись на відсутність в його діях порушень закону.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаних злочинів повністю доведена показами потерпілих, свідків, письмовими та речовими доказами.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що обвинувачений тривалий час вчиняє неправомірні дії по відношенню до його родини та інших односельців, знищував межові знаки на його ділянці та користувався чужими земельними ділянками, через що міліцію він викликав неодноразово. Він має державний акт на право власності на земельну ділянку, де відбувались всі події по цій справі, неправомірність дій ОСОБА_11 щодо земельних спорів підтверджується чинними судовими рішеннями у цивільних справах. 02.04.2015 року за належно оформленими документами геодезичною організацією за участю свідків та працівників міліції було встановлено закуплені ним завчасно межові знаки, однак цього ж дня після 17 год. йому зателефонувала дружина і повідомила про те, що обвинувачений викопує стовпчики огорожі, він із депутатом районної ради ОСОБА_14 приїхали на місце, його син проводив відеозйомку, ОСОБА_16 викопував належні йому стовпчики і відносив до себе на подвір`я, на його та всіх присутніх зауваження він погрожував проломити голову і махав металевим ланцюгом, продовжував свої дії і після приїзду працівників міліції, незважаючи на їх вимоги припинити, ввечері обвинувачений продовжував викопувати стовпчики. Стовпчики він придбав на металобазі для встановлення огорожі через конфлікти із обвинуваченим щодо користування земельною ділянкою. Він неодноразово казав обвинуваченому про те, що стовпчики належать саме йому, але той не звертав уваги. Всього у нього зникло 7 стовпчиків, які потім міліція знайшла у подвір`ї обвинуваченого. 25.05.2015 року вранці на своїй земельній ділянці він побачив обвинуваченого, який в черговий раз косив траву, він вийшов із відеореєстратором, він із дружиною підійшли до обвинуваченого і вкотре запропонували покинути чужу ділянку та припинити красти чужу траву, на що обвинувачений свої дії не припиняв та став погрожувати, коли його дружина підійшла приблизно на відстань близько 4 метрів, обвинувачений сказав їй «ще підійди, ти зараз ляжеш», потім різко зробив 2-3 кроки в її бік та махнув косою, яка пройшла щонайбільше за півметра від її голови. Він дуже злякався за життя дружини, оскільки коса є небезпечним інструментом. Він перебував за декілька метрів від дружини. Після цього дружині стало погано, у неї піднявся тиск, тому він відвіз її до лікарні. Усні погрози вбивством та послідуючі дії ОСОБА_11 він вважав реальною загрозою для життя дружини. Підтримав свій цивільний позов в повному обсязі, посилаючись на системність неправомірних дій обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_8 дала аналогічні покази, а також показала, що на початку квітня 2015 року геодезична організація повторно встановила межові знаки на земельній ділянці чоловіка, але після 17 год. обвинувачений став їх викопувати, про що вона повідомила чоловіка, а потім міліцію. Незважаючи на всі зауваження, в тому числі і працівників міліції у формі, обвинувачений продовжував викопувати металеві стовпчики і відносити до себе на подвір`я. 25.05.2015 року приблизно о 5-30 год. вона із чоловіком вийшла на город, де обвинувачений вже косив їхню траву, вона підійшла до обвинуваченого і сказала йому йти з чужого городу, на що він продовжував косити та відреагував погрозами і нецензурною лайкою, зокрема казав, що приб`є, «тільки підійди, тут ляжеш», «не піходь, бо заріжу», потім коли вона була від обвинуваченого на відстані приблизно 2 метри він раптово підскочив до неї і махнув в її бік косою, вона дещо відступила, що і врятувало її життя, оскільки коса пройшла безпосередньо біля її обличчя. Погрози обвинуваченого вона сприймала реально, злякалась за своє життя, оскільки раніше ОСОБА_11 неодноразово погрожував їй, її родині, працівникам міліції, застосовуючи різні предмети, взагалі часто вів себе неадекватно, а лезо коси пролетіло перед її очима на рівні шиї. Після цього їй стало зле, заболіло серце, підвищився тиск, її знудило, чоловік відвіз її до лікарні, де зробили ін`єкції, лікарі сказали, що це через стресову ситуацію, вона лікувалась. Підтримала свій цивільний позов в повному обсязі, посилаючись на тривалість моральних страждань через неправомірні дії обвинуваченого.

Представник потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні вважав вину обвинуваченого у скоєнні інкримінованих злочинів доведеною.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що приблизно після 17 год. в кінці травня він як депутат районної ради перебував в с.Нещерів із ОСОБА_7 , коли останньому подзвонила дружина і попросила приїхати додому, вони разом поїхали до домоволодіння потерпілого, де виявили, що ОСОБА_11 викопує стовпчики по межі земельної ділянки потерпілого, він, дільничний та інші присутні умовляли обвинуваченого припинити незаконні дії, повідомляли про належність стовпчиків іншій особі, але той не зважав та продовжував викопувати стовпчики та відносити їх до себе на подвір`я, при цьому погрожуючи йому та всім присутнім, він бачив, як ОСОБА_11 викопав і відніс до себе щонайменше 3-4 стовпчики, після від`їзду міліції він продовжував свої дії.

Свідок ОСОБА_18 показав, що є сином потерпілих, землевпорядна організація встановила стовпчики на межі земельної ділянки батька, але їх викопав і забрав ОСОБА_11 , на зауваження його матері обвинувачений кинув в неї каменем і продовжував свої дії, за проханням матері він знімав цю подію на відеореєстратор, пізніше приїхали батько та ОСОБА_17 , які також робили зауваження обвинуваченому, але той їх не слухав, він бачив, як ОСОБА_16 зняв і перетягнув до себе 3 стовпчики.

Свідок ОСОБА_19 показала, що є дочкою потерпілих, в другій половині дня навесні 2015 року вона бачила, як ОСОБА_11 за допомогою лопати та металевого ціпка в руці викопував раніше поставлені батьком стовпчики на межі його ділянки, батьки йому забороняли, просили припинити, але той вів себе агресивно, погрожував і продовжував, при ній він заніс до себе 3 стовпчики, подію було знято на відео. Пізніше їй розповіли батьки про те, як ОСОБА_11 замахнувся на матір косою і показали відповідне відео.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що має будинок по сусідству із потерпілими, одного дня він побачив міліцію у подвір`я ОСОБА_12 , зайшов туди та бачив, що ОСОБА_11 стоїть із викопаним стовпчиком і лається, хоч його всі присутні просили припинити, потерпілі розповіли, що той викопував їх стовпчики і переносив до себе додому. Іншого разу вранці він почув крики, потім з відстані приблизно 50 метрів побачив, як на городі ОСОБА_12 вони лаються із ОСОБА_11 , який в цей час був із косою та замахувався нею.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаних злочинів також підтверджується поданими суду письмовими і речовими доказами, зокрема:
-протоколом огляду місця події від 08.07.2015 року, згідно якого оглянуто виявлені у кузові належного обвинуваченому вантажного автомобіля на території домоволодіння ОСОБА_21 належні потерпілому ОСОБА_7 металеві стовпчики (т.1 а.с.123-125);

-актом погодження меж земельної ділянки, видатковою накладною та іншими письмовими доказами, які підтверджують належність металевих стовпчиків, які викопував обвинувачений саме потерпілому ОСОБА_7 (т.1 а.с.40,86-89);

-актом погодження меж земельної ділянки, кадастровими планами, державними актами, договором, витягами із державних реєстрів, свідоцтвами про право власності та іншими письмовими доказами, які підтверджують належність земельної ділянки, яка є місцем події, саме потерпілим (т.1 а.с.40,50-51,87-95,100);

-чинними судовими рішеннями, позовною заявою, матеріалами перевірок заяв потерпілого міліцією, протоколом сесії сільради, заявами та іншими письмовими доказами, якими спростовуються доводи захисту про наявність у ОСОБА_11 права користування земельною ділянкою та право на вчинення інкримінованих обвинуваченням дій, а також підтверджується право потерпілих на відповідні земельні ділянки, свідчить про відсутність судового рішення чи виникнення іншої підстави, яка б обумовлювала наявність повноважень ОСОБА_11 на вчинення відповідних дій, що у сукупності вказує на те, що викопування стовпчиків обвинуваченим здійснювалось всупереч волі власника та із порушенням встановленого законом порядку (т.1 а.с.41-49,119-121,144,155-170, 220-223, 241-245);

-відтвореними в судовому засіданні відеозаписами на виданих потерпілим слідчому носіях інформації, визнаних в установленому законом порядку речовими доказами, на яких потерпілий зафіксував події та обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, зокрема те як ОСОБА_11 викопує стовпчики, незважаючи на заперечення потерпілого, як ОСОБА_11 25.05.2015 року косить траву, на заперечення обох потерпілих та їх вимоги припинити свої дії відповідає нецензурною лайкою та погрозами, в тому числі вимагає йому не заважати, каже «хочеш получити?», «щас получиш», після цього здійснив два кроки назустріч потерпілій ОСОБА_8 та різко і сильно махнув косою в її бік, при цьому лезо коси наблизилось на незначну відстань від голови потерпілої на рівні шиї, після чого звертаючись до потерпілої ОСОБА_11 підтвердив умисність своїх дій словами «я ж тобі казав…» та продовжив свої неправомірні дії, а потерпіла відійшла від нього на значну відстань (т.1 а.с.101-103);

-висновком судово-психіатрічного експерта № 314 від 08.07.2015 року, згідно якого за результами поведеної у справі комплексної судово-психологічної експертизи встановлено те, що ОСОБА_11 не виявляв ознак будь-якого психічного розладу під час вчинення інкримінованих йому дій, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.1 а.с.141-143).

Хоч сторона захисту в судовому засіданні посилалась на те, що відтворені відеозаписи можуть бути змонтовані, при цьому переконливо не обґрунтувавши свою позицію, однак обвинувачений не заперечував те, що саме він зображений на відеозаписах, тому суд вважає відповідні відомості, безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду шляхом огляду носіїв і відтворення наявної в них інформації, належними і допустимими доказами, які підтверджують обставини вчинення злочину обвинуваченим, оскільки вони отримані у передбачений законом спосіб в межах реалізації прав потерпілого на подання доказів, послідовно, взаємоузгоджено з іншими доказами, об`єктивно вказують на достовірність доводів обвинувачення. Доводи захисту вказаних доказів не спростовують.

Доводи захисту про недопустимість вказаних вище доказів з мотивів невідкриття їх стороні захисту та отримання поза межами кримінального провадження суд вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи є протокол надання доступу до матеріалів досудового розслідування, в якому обвинувачений без будь-яких зауважень засвідчив факт надання йому доступу до всіх матеріалів досудового розслідування в повному обсязі, а окремі докази взагалі подані самим обвинуваченим на підтвердження своєї захисної позиції, тому підстав вважати їх такими, що здобуті із порушенням права на захист немає.
Протокол огляду місця пригоди від 02.04.2015 року (т.1 а.с.77) суд вважає недопустимим доказом, оскільки він здобутий із порушенням приписів ст.214 КПК України.

Суд вважає, що мотив ОСОБА_11 на вчинення самоправства доведено сукупністю зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні доказів, з яких вбачається, що ОСОБА_11 не є власником або законним володільцем земельної ділянки, на якій сталися події злочинів, а також металевих стовпчиків, стороною захисту будь-яких належних і допустимих доказів цього суду не надано. Відсутність судового рішення про усненння перешкод у користуванні земельною ділянкою або будь-яких інших правових підстав для демонтажу законно встановлених межових знаків, відсутність у обвинуваченого будь-яких повноважень на вчинення відповідних дій всупереч волі власника вказує на те, що ОСОБА_11 вчиняв такі дії самовільно, такі дії оспорювались потерпілим ОСОБА_7 , а відповідне право ОСОБА_11 на вчинення таких дій було уявним. Суспільна небезпечність таких дій визначається тим, що вони порушують встановлений порядок реалізації громадянами своїх законних прав або передбачуваних прав, призводять до дезорганізації нормальної діяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також до порушення прав та законних інтересів інших фізичних чи юридичних осіб. Самовільними діями ОСОБА_11 було спричинено значну шкоду законним інтересам власника земельної ділянки та металевих стовпчиків ОСОБА_7 , яка полягала у протиправному втручанні у охоронюване законом конституційне право власності, протиправному тимчасовому вилученні майна без будь-яких правових підстав. Аналіз поведінки обвинуваченого під час скоєння злочину дає підстави суду прийти до висновку, що ОСОБА_11 діяв умисно, усвідомлював, що він самовільно, всупереч установленому законом порядку, незважаючи на відповідні попередження представників влади та працівників міліції, вчиняє дії, передбачав, що його дії можуть завдати значної шкоди інтересам потерпілого ОСОБА_7 , свідомо допускав настання такої шкоди. Винуватість обвинуваченого у вчиненні саме таких злочинних діянь стороною захисту фактично не оспорювалась, про що наголосив захисник у судових дебатах.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності умислу на вчинення протиправних діянь суд вважає непереконливими, оскільки будучи учасником судових процесів у цивільних справах ОСОБА_11 був обізнаний із неправомірностю своїх посягань на чужу власність, маючи життєвий досвід міг належно сприйняти вимоги працівників міліції та представників органів місцевого самоврядування про припинення протиправних дій, однак не припинив свої самовільні дії. Доводи захисту про те, що дії ОСОБА_11 законні, оскільки він, представляючи інтереси інших осіб має право на самозахист чужого цивільного права, не засновані на законі і суперечать встановленому законом порядку вирішення спорів про захист прав власників.

Вирішуючи питання про пред`явлене ОСОБА_22 обвинувачення за ч.2 ст.186 України суд враховує наступне.

Органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачувався у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при наступних обставинах.

02 квітня 2015 року близько 17 год. ОСОБА_11 , перебуваючи на земельній ділянці за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , де діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме: застосуванням металевого ланцюга, що був намотаний у нього на кисті правої руки, до сусіда ОСОБА_7 , із земельної ділянки останнього, що розташована по АДРЕСА_2 , викрав сім металевих стовпчиків вартістю 123,18 грн. кожний, що були вкопані в землю та знаходились на лінії розмежування зазначених земельних ділянок, які заніс до себе на подвір`я. Своїми неправомірними діями ОСОБА_11 спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на ззагальну суму 862,26 грн. Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Обвинувачений заперечив наявність в його діях складу злочину, передбаченого цією нормою кримінального закону, посилаючись на те, що стовпчики він викопав і відніс на подвір`я дружини з метою їх збереження в якості речових доказів, які можуть підтвердити неправомірну, на його думку, діяльність родини ОСОБА_12 . Пізніше він видав слідчому ці стовпчики, які визнані по цьому кримінальному провадженню речовими доказами, в матеріалах справи відсутні відомості про знищення, використання для власних потреб або розпорядження цим майном обвинуваченим. Вказане майно було повернуто власнику без зауважень щодо його стану. При цьому достатніх переконливих доказів наявності прямого умислу ОСОБА_11 на заволодіння чужим майном, наявності в його діях корисливого мотиву, вчинення дій з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна суду не подано. За таких обставин, суд вважає, що наявність у діяннях ОСОБА_11 суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.186 КК України під час судового розгляду не доведена, однак в цих самих діях вбачаються ознаки суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.356 КК України, по якій і слід кваліфікувати дії обвинуваченого. Також суд приймає до уваги недоведеність матеріальної складової грабежу в діях ОСОБА_11 .

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналіз дій та висловлювань обвинуваченого, зафіксованих наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, не дає достатніх підстав стверджувати про достовірність доводів обвинувачення щодо умислу на вчинення грабежу, належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_11 такого злочину у наданих суду матеріалах немає, а наявні докази вказують на вчинення ним інших діянь, які охоплюються диспозицією іншої норми кримінального закону ст.356 КК України, яка передбачає менш суворе покарання. За таких обставин усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого у вчинення вказаного злочину суд тлумачить на його користь.

Враховуючи викладене, при визначенні вірної норми кримінального закону, за якою слід призначати покарання, суд приходить до висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого в частині подій, що сталися 02.04.2015 року.

Суд вважає винуватість ОСОБА_11 у вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України доведеною сукупністю зібраних у справі доказів, оскільки із встановлених судом фактичних обставин вбачається, що 25.05.2015 року ОСОБА_11 вчиняв дії у виді погрози вчинити вбивство потерпілої ОСОБА_8 , тобто виявленому намірі позбавити іншу людину життя, що виразилося у словесних погрозах фізичної розправи, за допомогою жестів, демонстрації небезпечного колючо-ріжучого інструмента коси. Суспільна небезпечність таких діянь обвинуваченого визначається тим, що він, викликаючи у людини почуття тривоги і неспокою, заважає її нормальній праці та відпочинку. Погрозу ОСОБА_11 суд вважає реальною, оскільки вона сприймалась потерпілою як така, що може здійснитися, на що вказує як сприйняття погрози самою потерпілою, так і спосіб та інтенсивність її вираження, особа винного, характер стосунків між ним та потерпілою. Так, потерпілій до вчинення відносно неї вказаного злочину було достеменно відомо, що ОСОБА_11 є учасником бойових дій, отже володіє достатніми навичками для позбавлення життя людини, неодноразово вчиняв неправомірні дії, погрози та спроби фізичного насильства до різних громадян, в тому числі неї самої та членів її сім`ї, мав при собі небезпечний інструмент (косу), якою реально виконати відповідні погрози. На реальність погрози також вказує поведінка сторін під час конфлікту, зокрема те, що ОСОБА_11 цілеспрямовано наблизився на близьку відстань до потерпілої та махнув гострим лезом коси у безпосередній близькості від життєво важливого органу голови потерпілої, після чого потерпіла відійшла від нього на значну відстань, словесно просила припинити протиправні дії, однак більше не наближалась на небезпечну відстань, що врешті усунуло обвинуваченому перешкоди у продовженні своєї неправомірної поведінки та попередило фізичне втручання у конфлікт чоловіка ОСОБА_8 ОСОБА_7 . Крім того, сторони конфлікту мали тривалі неприязнені відносини. З урахуванням агресивних дій, вчинених ОСОБА_11 та характеру стосунків, що склались між ними протягом тривалого часу, враховуючи обстановку, що склалася саме на місці події, ОСОБА_8 , на думку суду, мала достатні підстави повірити в серйозність намірів ОСОБА_11 і сприйняла дієву погрозу реально, тобто як таку, що може здійснитися, оскільки не могла передбачити його подальшої поведінки. Реальність погрози ОСОБА_11 , небезпеку для життя ОСОБА_8 підтвердив і присутній під час цих подій ОСОБА_7 , який також сприймав це реально. Прямий умисел обвинуваченого на вчинення цього злочину підтверджується не лише попередньою поведінкою ОСОБА_11 , а і вчиненням безпосередньої дії замаху косою та подальшим усним підтвердженням послідовності дій для досягнення мети виклику у потерпілої відчуття тривоги і неспокою за своє життя. За таких обставин обвинувачений усвідомлював, що його слова та маніпуляції з косою можуть викликати у потерпілої побоювання за своє життя і бажав цього. Доводи захисту про те, що коса наблизилась до потерпілої тупою стороною леза, що унеможливило б смерть чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень спростовуються оглянутим судом відеозаписом, доводи про відсутність у ОСОБА_11 наміру на вбивство не можуть бути взяті до уваги судом з наведених вище підстав і можуть свідчити лише про обраний ним спосіб захисту від обвинувачення та намагання уникнути покарання.
При наданні правової оцінки обставин справи суд надає перевагу показам потерпілих, які попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів на противагу обвинуваченому, також покази потерпілих та свідків є послідовними та взаємоузгодженими на противагу протирічливим і непослідовним показанням обвинуваченого.

Аналіз свідчень обвинуваченого, потерпілих та свідків в суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати покази потерпілих та свідків правдивими, оскільки вони узгоджуються із наявними у справі доказами, а покази обвинуваченого частково неправдивими, оскільки вони у відповідній частині спростовуються сукупністю доказів по справі.

Частково неправдиві покази обвинуваченого суд розцінює як спосіб захисту та намір уникнути покарання за скоєні діяння.

Всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеним винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаних вище злочинів.

Суд вважає, що дії ОСОБА_11 за доведеною частиною обвинувачення слід кваліфікувати за частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились у погрозі вбивством, при цьому були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, а також за статтею 356 Кримінального кодексу України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились у самоправстві, тобто самовільному, всупереч установленому законом порядку, вчиненні дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином і такими діями була спричинена значна шкода інтересам громадянина і власника.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, особу винуватого та його відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд вважає наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання немає.

При наданні оцінки особі обвинуваченого та ступіню його суспільної небезпечності суд враховує індивідуальні властивості особи, обставини, що характеризують його поведінку після вчинення злочину, а саме відсутність будь-якої критичної оцінки вчиненого, ознак турботи про потерпілих, невжиття будь-яких заходів щодо відшкодування заподіяної шкоди, що вказує на можливість продовження обвинуваченим злочинної діяльності.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не має постійного місця роботи та джерел доходу, має багатодітну сім`ю та міцні соціальні зв`язки, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, враховуючи думку потерпілих, які просили призначити суворе покарання та ізолювати обвинуваченого від суспільства, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді обмеження волі мінімально передбаченого законом терміну, оскільки такий вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні виду покарання суд також приймає до уваги недоцільність призначення покарання у виді штрафу через матеріальний стан обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи, утримує багатодітну сім`ю, а також недоцільність призначення покарання у виді виправних робіт через відсутність місця роботи, де можна відбувати такий вид покарання.

Призначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів слід застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

При цьому суд вважає можливим застосування ст.ст. 75, 76 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування призначеного цим вироком покарання за умови виконання певних обов`язків, оскільки його виправлення можливе без відбування покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

При наданні правової оцінки цивільним позовам, за вимогами яких ОСОБА_8 просила стягнути з ОСОБА_11 відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., а ОСОБА_7 - відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд враховує, що під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого потерпілим було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку із протиправною поведінкою щодо них самих, порушенням життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя, а для ОСОБА_7 , окрім того, також і у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із посяганням на його майно. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченого, ступіню його вини, глибини страждань потерпілих, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 10 тис. грн. для ОСОБА_8 та 5 тис. грн. для ОСОБА_7 , що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Таким чином, цивільні позови підлягають задоволенню частково.
Згідно ст.100 КПК України речові докази сім металевих стовпчиків, що зберігаються у потерпілого, слід йому залишити як законному володільцеві, а диски із відеозаписами слід залишити при справі.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 129, статтею 356 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

-за частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі строком на один рік,

-за статтею 356 Кримінального кодексу України у виді арешту строком на два місяці.

На підставі статтей 70,72 Кримінального кодексу України призначити ОСОБА_22 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на один рік.

Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового терміну двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Контроль за поведінкою ОСОБА_11 покласти на Обухівський міжрайонний відділ кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в місті Києві та Київській області.

Цивільні позови задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень.

В задоволенні іншої частини цивільних позовів відмовити.

Речові докази сім металевих стовпчиків залишити ОСОБА_7 , а диски із відеозаписами залишити при справі.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1