АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: ст.186 ч.2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6

адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 644/10254/14-к по обвинуваченню ОСОБА_8 за ст.186 ч.2 КК України
за апеляційними скаргами обвинуваченого та прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 29 січня 2015 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 29 січня 2015 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 25.06.1998 року за ст.ст.142 ч.3, 145 ч.1 КК України до 6 років позбавлення волі;
- 08.12.2003 року за ст.186 ч.2 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі;
- 23.06.2006 року за ст.ст.186 ч.2, 309 ч.І КК України до 4 років позбавлення волі;
- 13.10.2011 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України іспитовим строком на 2 роки;
- 28.11.2012 року за ст.215-3 ч.2 КК України 1960 року до 5 років позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки,
визнано винним і засуджено за ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України до 4 років позбавлення волі. В силу ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_8 , частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 28.11.2012 року і остаточно визначено покарання у вигляді 5років 2 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 09.09.2014 року, тобто з дати обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зарахувавши у строк відбування покарання час утримання під вартою в СІЗО. Речовий доказ рюкзак залишено у володінні потерпілої ОСОБА_9 . Стягнуто з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення товарознавчої експертизи в сумі 147 грн. 60 коп. Запобіжний захід до набрання вироком в законної сили залишено тримання під вартою в СІЗО № 27.
З цим вироком не погодився обвинувачений, який подав апеляційну скаргу, просить зарахувати як відбуте покарання 1 рік 2 місяці які він перебував під вартою у зв?язку з засудженням 13.10.2011 року. В подальшому змінив свої доводи і просив скасувати вирок а справу направити на новий судовий розгляд, оскільки його дії неправильно кваліфіковано як грабіж. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 стверджував, що скоїв крадіжку і його дії мають бути кваліфіковані за ст.185ч.2 КК України. Також наполягав на зарахуванні зазначеного у первинній апеляційній скарзі терміну як відбутого покарання.
Прокурором теж подавалася апеляційна скарга, яку ще на початку апеляційного розгляду він відкликав.
Вислухавши доповідь судді, думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Оскаржуваним вироком було встановлено, що ОСОБА_8 8 вересня 2014 року приблизно о 17 годині 10 хвилин, знаходячись у магазині «Рибачок» ПП ОСОБА_10 , що розташований на ринку «Лосево» по АДРЕСА_2 , з метою грабежу взяв з полиці магазину рюкзак вартістю 150 грн., який належить потерпілій ОСОБА_9 , після чого в присутності продавця магазину ОСОБА_11 відкрито його викрав та зник з рюкзаком з місця вчинення злочину, але невдовзі був затриманий працівниками міліції з викраденим рюкзаком.
Обставини події, встановлені вироком суду, знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду провадження.
Так, свідок ОСОБА_11 стверджувала, що вона, як продавець, знаходилась в магазині і бачила як забіг ОСОБА_12 , який різко схопив рюкзак, що стояв на вітрині і став вибігати з магазину. Вона йому сказала покласти рюкзак на місце, що він коштує 150 грн. ОСОБА_12 їй на це нічого не відповів. Вона довго вибігала з-за прилавку магазину, а тому не встигла забрати у нього рюкзак. Після того, як ОСОБА_13 вискочив з магазину, він побіг у напрямку вул.Миру, а вона на вулиці кричала йому, щоб він зупинився і повернув назад. Потім вона повернулася до магазину і викликала працівників міліції. Зазначила, що вона не встигла схопити рюкзак за лямку. Уточнила, що рюкзак завжди був в полі її зору. Через деякий час ОСОБА_14 привели працівники міліції разом з рюкзаком.
Свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які несли службу, як працівники міліції, пояснили судові, що коли отримали сигнал про викрадення сумки, побачили ОСОБА_14 , який біг з сумкою. Вони почали переслідувати його, кричали йому зупинитися, після чого ОСОБА_12 викинув сумку в сторону, а вони його наздогнали і затримали.
Згідно протоколу пред`явлення для впізнання від 08.09.2014 року, свідок ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_17 як особу, яка відкрито викрала рюкзак в магазині.
Згідно протоколу слідчого експерименту від 26.09.2014 року, ОСОБА_12 на місці показав, як він зайшов до магазину і взяв із полиці рюкзак, після чого з ним вийшов. Показав, що продавець магазину була за прилавком в іншому кінці магазину. Також показав місце, де побачив працівників міліції, де викинув рюкзак, і де був затриманий міліцією.
Постановою від 09.09.2014 року викрадений рюкзак визнаний речовим доказом.
Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 10340 від 17.09.2014 року вартість викраденого рюкзака складає 150 грн.
Зазначеним доказам у їхній сукупності суд першої інстанції дав належну оцінку і дійшов правильного висновку щодо доведеності винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України як грабежу, вчиненого повторно. Та обставина, що обвинувачений усвідомлював, що його дії є явними для свідка ОСОБА_11 , підтверджена показаннями останньої щодо того, що у відповідь на її крик ОСОБА_8 став втікати, утримуючи при собі викрадений рюкзак. Інші свідки також підтвердили, що ОСОБА_8 саме біг з рюкзаком, намагаючись зникнути з місця злочину. Ознаку повторного вчинення грабежу створює/ те, що обвинувачений раніше засуджувавсь за грабежі і ці судимості не зняті й не погашені у визначеному законом порядку.
Колегія суддів зазначає, що підстав для пом?якшення покарання та для зарахування як відбутого покарання у виді 1 року 2 місяців, які обвинувачений перебував під вартою у зв?язку з засудженням 13.10.2011 року, немає.
Покарання ОСОБА_8 призначено в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, достатнє для його виправлення й запобігання нових злочинів.
Судом враховано обставини події, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого його 5 судимостей, в т.ч. одну за розбій та 3 за грабежи, а також те, що новий злочин він вчинив в період наданого судом іспитового строку.
Згідно вимог ч.1 та 4 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України поряд з іншим у резолютивній частині вироку зазначаються: початок строку відбування покарання; рішення про залік досудового тримання під вартою.
Зазначених вимог кримінального та кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримавсь. Призначивши покарання за ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України, суд частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 28.11.2012 року. Оскільки була приєднана саме невідбута частина, тим самим, суд врахував, що відповідну частину покарання за цим вироком, на яку посилається обвинувачений, останній вже відбув. Тобто ті обставини, на врахуванні яких наполягає обвинувачений, суд першої інстанції вже врахував, визначаючи остаточне покарання.
Судове рішення є законним і обґрунтованим, підстав для його змін немає.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 29 січня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим в то самий строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ ___________________ ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОЧЕРЕТНИЙ