пр. № 1-кп/759/622/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2015 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0014939 за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, перебуває в цивільному шлюбі, працюючого автомийником в ПП «Нептун», зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185 ч.1, 185 ч.2 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

сторони захисту: захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілих: ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:
Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 , в період часу з 23 години 10 хвилин 21.12.2013р. до 03 години 30 хвилин 22.12.2013р., знаходячись в кв. АДРЕСА_2 , таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон «Самсунг GT-S6802», завдавши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2260 грн.
Так, ОСОБА_3 взимку 2013 року, проживаючи один в трикімнатній квартирі кв. АДРЕСА_2 , вирішив отримувати кошти для власних потреб шляхом надання в оренду однієї з кімнат своєї квартири, розмістивши при цьому відповідне оголошення в мережі Інтернет. 18.12.2013р., в денний час до кв. АДРЕСА_2 , прибув ОСОБА_10 , який звернувся до ОСОБА_3 з приводу розміщеного ним оголошення, та оглянувши запропоновану йому окрему кімнату, вхідні двері якої не були обладнані врізним замком, погодився її наймати, після чого 19.12.2013р. фактично заселився в указане помешкання.
21.12.2013р., у вечірній час, ОСОБА_3 , знаходився за місцем свого мешкання, в кв. АДРЕСА_2 . Відчуваючи потребу в грошових коштах, ОСОБА_3 вирішив вчинити крадіжку чужого майна, яке належало ОСОБА_9 та знаходилось в квартирі, з метою його подальшої реалізації та отримання грошей для власних потреб.
З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 в період часу з 23 години 10 хвилин 21.12.2013р. до 03 години 30 хвилин 22.12.2013р., пересвідчившись в тому, що ОСОБА_10 спить, таємно викрав з кв. АДРЕСА_2 , майно останнього, а саме: мобільний телефон «Самсунг GT-S6802», ІМЕІ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , вартістю 2000 грн., з СІМ-картками: оператора мобільного зв`язку «Київстар», придбаної безкоштовно, на рахунку якої знаходились кошти в сумі 20 грн., оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 20 грн., на рахунку якої знаходились кошти в сумі 20 грн., з картою пам`яті, ємністю 16 Гб., вартістю 100 грн., а також силіконовим чохлом, вартістю 100 грн., а всього майна на загальну суму 2260 грн. Викраденим майном ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду.
Крім цього, ОСОБА_3 в період часу з 08 годин до 19 години 25.12.2013р., знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , повторно, таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: ноутбук «Asus X54HR-SX071D», завдавши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 5200 грн.
Так, ОСОБА_3 25.12.2013р., знаходився за місцем свого мешкання, в кв. АДРЕСА_2 . Відчуваючи потребу в грошових коштах, ОСОБА_3 вирішив повторно таємно викрасти чуже майно, яке належить ОСОБА_9 та знаходилось в орендованій останнім квартирі, з метою його подальшої реалізації та отримання грошей для власних потреб.
З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 в період часу з 08 годин до 19 години 25.12.2013р., пересвідчившись у відсутності ОСОБА_11 за місцем проживання, повторно, таємно викрав з кв. АДРЕСА_2 , належний останньому ноутбук «Asus X54HR-SX071D», серійний номер С1N0AS182546028, вартістю 5200 грн., після чого розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду.
Крім цього, ОСОБА_3 в період часу з 18 годин 03.10.2014р. до 10 години 30 хвилин 04.10.2014р., знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , повторно, таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_12 , а саме: ноутбук «MSI СХ500», завдавши потерпілій майнову шкоду на суму 3 518 грн.
Так, 28.09.2014р., в денний час, за місцем проживання ОСОБА_3 до кв. АДРЕСА_2 , прибула ОСОБА_12 , яка звернулась до нього з приводу розміщеного в мережі Інтернет оголошення щодо надання в оренду кімнати в указаній квартирі. Оглянувши запропоновану ОСОБА_3 окрему кімнату, вхідні двері якої не були обладнані врізним замком, ОСОБА_12 , погодилась її наймати, після чого 01.10.2014р. заселилась в указане помешкання.
03.10.2014р., приблизно о 18 годині, ОСОБА_12 , вирішивши поїхати за місцем своєї реєстрації, до с. Пісківка Бородянського району Київської області, повідомила ОСОБА_13 про свій намір повернутися до м. Києва 05.10.2014р., після чого з кв. АДРЕСА_2 пішла, а ОСОБА_3 залишився за місцем свого проживання один. Відчуваючи потребу в грошових коштах, ОСОБА_3 вирішив повторно таємно викрасти чуже майно, яке належить ОСОБА_12 та знаходилось в орендованій нею квартирі, з метою його подальшої реалізації та отримання грошей для власних потреб.
З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 в період часу з 18 годин 03.10.2014 до 10 години 30 хвилин 04.10.2014, з кв. АДРЕСА_2 , повторно, таємно викрав належний ОСОБА_12 ноутбук «MSI MegaBook СХ500», с/н CX500430LUAK (2009DJ0358), дійсна (ринкова) вартість якого згідно висновку про результати експертизи від 21.10.2014р., становить 3 518 грн., після чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185 ч.1, 185 ч.2 КК України, визнав повністю та показав, що по 1-му епізоду відносно потерпілого ОСОБА_7 , свою вину визнає повністю, а саме визнає факт крадіжки майна- телефона марки «Samsung» та ноутбук «Asus, але не визнає факту проникнення в приміщення. Стосовно часу та місця вчинення правопорушення, то все відповідає обвинувальному акту, а саме: телефон він викрав в період часу з 23-10 год. 21.12.2013 до 03-30 год. 22.12.2013, а ноутбук з 08-00 год. до 19-00 год. 25.12.2013, за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 винаймав в нього кімнату. Квартира в нього 3- х кімнатна та обмежень щодо користування кімнатами не було, вони могли вільно користуватися ними. Де був ОСОБА_7 коли він викрадав його майно, не пам`ятає. Викрадені речі він заклав до ломбарду «Скарбниця» по вул.Гната Юри в м.Києві. Про скоєне він зізнався потерпілому ОСОБА_7 та через деякий час компенсував його збитки.

По 2-му епізоду відносно потерпілої ОСОБА_8 показав, що так само вину свою визнає повністю, а саме визнає факт крадіжки ноутбука «МSI MegaВоок», але не визнає факту проникнення. Час та місце правопорушення, як вказано в обвинувальному акті, а саме: в період часу з 18-00 год. 03.10.2014 по 10-30 год.04.10.2014, за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає дійсності. ОСОБА_8 з кінця вересня 2014 року винаймала в нього в 3-х кімнатній квартирі кімнату. На укладенні договору оренди вона не наполягала, та вони не уклали його. Заборон щодо користуванням кімнатами в них не було та був вільний доступ до всіх кімнат. Потерпіла просила його встановити замок на її кімнату, але він так і не встановив його. Чи давала вона йому на це гроші, він не пам`ятає. Коли він заволодів ноутбуком, то потерпілої з її хлопцем в дома не було. Коли ж вони повернулися та запитали де ноутбук, то він у всьому зізнався і сказав, що здав його до ломбарду. На наступний день він їхав за грошима щоб викупити ноутбук, але так і не викупив його тому що приїхали якісь знайомі потерпілої, які забрали її речі, та зустрілися з ним біля ломбарду і самі викупили ноутбук. Умисел викрасти майно потерпілої виник в момент коли він хотів встановити замок на двері в кімнату потерпілої та побачив ноутбук.

Вина ОСОБА_3 у скоєних кримінальних правопорушеннях, передбачених ст.ст.185 ч.1, 185 ч.2 КК України підтверджується показаннями потерпілих.

Так, потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що з кінця вересня 2014 року вона та її на той час хлопець, а тепер чоловік винаймали кімнату за адресою: АДРЕСА_1 , яку їм здавав обвинувачений ОСОБА_3 . Обвинувачений жив там зі своєю співмешканкою - ОСОБА_14 . Письмового договору оренди вони не укладали. Жили вони там не довго, точно не пам`ятає, але приблизно 5-6 днів. Квартира була 3-х кімнатною, вони жили в окремій кімнаті. ОСОБА_3 мав доступ до їхньої кімнати лише коли вони були в кімнаті, коли ж їх не було вдома то вони не дозволяли обвинуваченому заходити до них. Обвинувачений міг туди зайти, оскільки в їхню кімнату не було замка та вони хотіли його поставити, на що ОСОБА_3 сказав, що сам його поставить. Вони усно домовились поставити замок та дали обвинуваченому на замок 60 грн., але він так його і не поставив та кошти за нього не повернув. Потім 05.10.2014 року вона виявила відсутність їхніх речей в кімнаті, а саме ноутбука «МSI MegaВоок», який був в кімнаті в шафі під речами. Також вони помітили відсутність їхніх документів, які були в тумбі, яка не закривалась. Про втрату документів вони не заявляли в міліцію, тому що вони потім знайшлися їх в сумці від ноутбука і як вони туди потрапили їм невідомо. Коли вони запитали в ОСОБА_3 де їхній ноутбук, він сказав, що в ломбарді та сам відвів їх туди і вони викупили його за свої кошти в сумі 1000 грн.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що в грудні 2013 року він винаймав кімнату в ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 . Знайшов він цю кімнату по оголошенню в мережі інтернет, зустрівся з ОСОБА_3 та домовився про умови оплати, а також заплатив за місяць проживання. Крім нього в квартирі ще жила співмешканка ОСОБА_3 - ОСОБА_14 . Письмової угоди вони не укладали і між ними була усна домовленість. Прожив він там менше тижня. На дверях в його кімнату замка не було та він не наполягав, щоб його поставили. Частиною речей, які були в нього, він дозволяв користуватися ОСОБА_3 і серед них був ноутбук марки «Asus». Через декілька днів після того, як він заселився в кімнату в нього пропав телефон марки «Samsung» вартістю 2 000 грн. та ноутбук «Asus» вартістю - 5 200 грн. ОСОБА_15 сказав, що це він взяв ці речі та згодом поверне, але не повернув, після чого він звернувся з заявою в міліцію. Вже під час судового розгляду справи ОСОБА_3 відшкодував йому шкоду, претензій він до нього не має та не бачить необхідності позбавляти його волі. Телефон, який пропав був в його кімнаті, а ноутбук в загальній кімнаті (залі), тому що там був Інтернет кабель. Його вдома не було коли ОСОБА_3 забрав телефон та ноутбук. ОСОБА_3 не заперечував, що це він взяв речі, але не повертав їх і він був вимушений звернутися із заявою в міліцію та висилитись з кімнати. Де саме в кімнаті знаходились речі, коли їх брав ОСОБА_3 , він не пам`ятає. За час, який він прожив там, ОСОБА_3 заходив до нього і вони спілкувались між собою. Прямої заборони ОСОБА_3 не заходити до нього в кімнату, не було і вони не обговорювали цього взагалі.

Крім показань потерпілих вина ОСОБА_3 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185 ч.1, 185 ч.2 КК України об`єктивно підтверджується наступним:

-протоколом огляду ноутбука «MSI MegaBook СХ500», який був викрадений у потерпілої ОСОБА_12 (Т.2 а.п.97-101);
-висновком про результати експертизи від 21.10.2014р., згідно якого вартість ноутбука «MSI MegaBook СХ500» становить 3 518 гривень (Т.2 а.п.102-104);
-відповідями ПТЗТ «Скарбниця», згідно яких ОСОБА_3 04.10.2014р. здав до ломбарду ноутбук «MSI MegaBook СХ500», який був викрадений у потерпілої ОСОБА_12 (Т.2 а.п.106-114);
Вищевказані докази дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку встановленому КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні.

Сторона обвинувачення в обвинувальному акті вважає повністю доведеним, факт проникнення ОСОБА_3 до кімнат потерпілих під час скоєння вищевказаних кримінальних правопорушень.
Дослідивши докази, представлені стороною обвинувачення, вислухавши показання обвинуваченого та потерпілих, суд приходить до висновку, що факт проникнення ОСОБА_3 до кімнат потерпілих, не знайшов свого підтвердження.

Показання ОСОБА_3 , що він не проникав до кімнат потерпілих, повністю узгоджуються з показаннями потерпілих, а тому ці показання не викликають у суду сумніву в їx достовірності у встановлених судом діянь обвинуваченого, оскільки вони послідовні, не протирічні i підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказами.
Таким чином аналізуючи та оцінюючи в сукупності всі докази, що досліджені у судовому засіданні, суд знаходить, що стороною обвинувачення не здобуто достатньо доказів, які могли б довести, що обвинувачений ОСОБА_3 під час скоєння кримінальних правопорушень проникав до кімнат потерпілих, а тому даний факт викладений в обвинувальному акті, підлягає виключенню з пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, що досліджені в судовому засіданні, суд знаходить винуватість обвинуваченого доведеною повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ст.ст.185 ч.1, 185 ч.2 КК України правильно, як таємне викрадення чужо майна (крадіжка) та таємне викрадення майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вирішуючи питання про вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття в скоєному та повне відшкодування завданої шкоди, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено і вважає за необхідне обрати йому міру покарання у виді позбавлення волі.

Поряд з цим, суд з врахуванням фактичних обставин по справі, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, знаходить за можливе його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства, обравши йому міру покарання не пов`язану з відбуванням покарання в місцях позбавлення волі згідно ст.75 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_7 залишити без задоволення, у зв`язку з повним відшкодуванням обвинуваченим шкоди та відмовою потерпілого від позовних вимог.

Речові докази по справі, вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185 ч.1, 185 ч.2 КК України та призначити йому покарання:

-за ст.185 ч.1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік,

-за ст.185 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_3 призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбуття покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки та згідно ст.76 КК України зобов`язати не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Речові докази по справі, згідно постанови про визнання речових доказів від 23.10.2014р., зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
СУДДЯ: ОСОБА_1