Провадження №11-сс/792/294/15
Категорія: ст.183 КПК України Доповідач ОСОБА_2
(на ухвалу слідчого судді)
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі с/з ОСОБА_5 ,
з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали справи за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 09 жовтня 2015 року,-
В с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 09 жовтня 2015 року задоволено клопотання слідчого СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_9 та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 грудня 2015 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, в силу ст.89 КК України не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

В порядку ч.3 ст.183 КПК України визначено розмір застави підозрюваному ОСОБА_8 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

У разі внесення застави підозрюваним, визначено покласти на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що 07.10.2015 року, перебуваючи за адресою проживання, а саме АДРЕСА_1 , у ОСОБА_8 виник умисел заволодіти будь-яким мобільним телефоном. Для реалізації свого злочинного задуму, ОСОБА_8 взяв за адресою проживання спеціальні засоби (склорізи), щоб не було проблем при проламуванні скляних вітрин. В подальшому, прогулюючись по місту, дочекавшись пізньої пори, вирішив піти до магазину, який йому відомий, а саме до кіоску, з продажем бувших у використанні мобільних телефонів, що розташований у одній із частин приміщення кафе «Свояни», що за адресою АДРЕСА_2 . Проходячи поруч приміщення, ОСОБА_8 переконався що нікого не має навколо, повернувся до вітрини та почав за допомогою попередньо приготовлених спеціальних засобів здійснювати декілька спроб вирізати частину скла вітрини, однак у нього не вийшло, для того, щоб все ж таки реалізувати свій злочинний намір останній оглянув все довкола та на протилежній стороні дороги віднайшов поруч приміщення частину цеглини, жбурнув її у скло, де попередньо пробував зробити отвір, однак і дана частина цеглини не пошкодила скло так, щоб можна було проникнути у приміщення та вчинити крадіжку, в зв`язку із цим ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний намір, повернувся до того ж місця поруч приміщення, віднайшов ще більшу частину цеглини та повторно жбурнув у теж місце вітрини, на даний раз його умисел був реалізований, і він досяг своєї мети, оскільки скло було проламане на стільки, щоб можна було у нього проникнути та заволодіти майном.

Після того як утворився отвір, підозрюваний хутко підійшов до скла та для того, щоб закінчити свої дії, проник у приміщення кіоску де викрав із прилавка навпроти отвору, мобільний телефон, марки «Нокіа 5230» ІМЕІ НОМЕР_1 , в корпусі чорного кольору, який належить ОСОБА_10 , саме в цей час він виявив, що до нього прямують працівники охорони, які можуть перешкодити його злочинним діям чи затримати його на місці вчинення злочину, однак ОСОБА_8 не припинив свої дії, а довів їх до кінця, а саме: вийняв телефон через отвір, заховав до своєї правої кишені кофти і почав тікати в напрямку вул. Грушевського в м. Хмельницькому. Під час руху ОСОБА_8 втратив мобільний телефон, який під час падіння пошкодився. Після чого ОСОБА_8 на деякій відстані від місця вчинення злочину був затриманий працівниками ВДСО.

Своїми діями ОСОБА_8 завдав потерплому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну 550 гривень.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також даних про особу підозрюваного, застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та необхідним у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Свої вимоги аргументує відсутністю мотивів прийняття судом рішення щодо обрання ОСОБА_8 найсуворішого виду запобіжного заходу.

Звертає увагу на те, що органом досудового слідства не надано жодного доказу ухилення чи можливості ухилення ОСОБА_8 від слідства чи суду, впливу на свідків чи потерпілого, тобто ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Наголошує на тому, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, визнав повністю вину, щиро розкаюється, надає зізнавальні показання слідству, тим самим сприяє у розкритті злочину.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів наведених у ній, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді та безпідставність доводів апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, яка підлягає задоволенню в силу наступних підстав.

За роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» (з змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року № 10, від 24 жовтня 2008 року № 15) суди при вирішенні питань, пов`язаних із обранням запобіжного заходу у вигляді взяття під варту мають додержувати вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Аналіз ст.29 Конституції України та ст.ст. 176, 177, 178 КПК України свідчить про те, що право на свободу і особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини, обмеження якого можливо лише у передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Так, в силу ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В силу ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання, в тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного.

Вказаних вимог закону, слідчим суддею в повній мірі дотримано не було, як і не було їх дотримано слідчим у поданому клопотанні про застосування запобіжного заходу, адже залишено вказаними органами поза увагою значимі обставини справи.

Зокрема, як слідчий суддя в ухвалі, так і слідчий у клопотанні, вказуючи, що запобігти наявним у справі ризикам може лише найбільш суворий запобіжний захід, не проаналізували свої висновки в контексті кримінального провадження та в співставленні з даними про особу підозрюваного, а також не послалися на жодний доказ, який би підтверджував вказані твердження, що розглядається апеляційним судом виключно як припущення.

В порушення положень діючого кримінального процесуального закону та правової позиції, викладеної у п.80 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», не було розглянуто і можливість застосування щодо підозрюваного інших менш суворих (альтеративних) запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, зокрема, домашнього арешту.

Органи досудового розслідування в клопотанні, як і слідчий суддя в ухвалі, не навели виняткових і достатньо переконливих підстав, які б дали можливість вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 буде намагатися ухилитися від досудового розслідування та суду. Крім того, з часу повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та раніше, ОСОБА_8 в розшук не оголошувався, даних про те, що він переховувався від слідства, не має, в матеріалах кримінального провадження відсутні і будь-які офіційні дані про те, що ОСОБА_8 незаконно впливає на свідків, потерпілого, інших осіб, знищив чи має намір знищити речі та документи, що мають значення для справи, або ж має намір вчинити нове кримінальне правопорушення.

Навпаки, дані про особу підозрюваного, жодним чином не характеризують його з негативної сторони, а вказують на те, що останній має постійне місце проживання із своїми батьками, визнав повністю вину у пред`явленій йому підозрі, щиро розкаявся, сприяє в розкритті злочину, відшкодував у повному обсязі завдану шкоду потерпілому ОСОБА_11 , що підтверджується доданою до матеріалів справи розпискою останнього та свідчить у сукупності на користь зменшення ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 .

Підозрюваний ОСОБА_8 в силу ст.89 КК України не судимий, а тому посилання слідчого на дану обставину, як підставу наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в тому числі вчинення підозрюваним нових злочинів, є безпідставними.

Та обставина, що санкція ч.3 ст.186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі до восьми років, сама по собі ще не дає підстав для застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки не вказує про бажання підозрюваного змінити постійне місце перебування з метою уникнення відповідальності.

Оскільки при апеляційному розгляді справи не встановлено жодного конкретного факту про будь-який тиск зі сторони підозрюваного ОСОБА_8 на свідків чи потерпілого, вжиття підозрюваним заходів направлених на знищення речових доказів тощо, переховування від органів досудового розслідування чи суду, вчинення інших кримінальних правопорушень та не наведено доказів на підтвердження таких ризиків слідчим і прокурором під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів вважає обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою безпідставним.

На переконання апеляційного суду, у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, існує незначний ступінь ризиків з боку підозрюваного перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, однак таким ризикам, може дієво запобігти інший запобіжний захід, який не є виключним за своєю суворістю.

Адекватним та ефективним механізмом у цій справі буде запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який, на переконання колегії суддів, у повній мірі забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 194, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області, -

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 09 жовтня 2015 року щодо обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 грудня 2015 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити строк дії ухвали до 04 грудня 2015 року.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_8 з під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2