Справа № 395/849/15-к
Провадження № 1-кп/395/94/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2015 року м.Новомиргород
Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі Колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: прокурора прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , секретаря судового засідання ОСОБА_15 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000176 від 10.06.2015 р., стосовно
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Сарапул, Удмуртської АРСР, РФ, громадянин України, неодружений, осіб на утриманні не має, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
29.10.1999 р. Зачепилівським райсудом Харківської області за ч. 3 ст. 81 КК України до 3-х років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;
29.12.2000 р. Київським міськсудом за ст. ст. 93 пп. «е», «б», «і», 206 ч. 2, 117 ч. 3, 118 ч. 2 КК України до 10 років позбавлення волі;
25.02.2003 р. Червоноградським райсудом Харківської області за ч. 3 ст.185 КК України до 10 років позбавлення волі;
09.07.2012 р. Київським райсудом м. Харкова за ст. ст. 115 ч. 2 п. 13, 185 ч. 2 КК України до 11 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України,
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Новомиргорода, Кіровоградської області, громадянин України, неодружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: 2004 р. н., 2011 р. н., не працює, зареєстрований по АДРЕСА_2 , фактично проживає по АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Гаврилівка, Барвінківського району Харківської області, громадянин України, неодружений, осіб на утриманні не має, не працює, з професійно-технічною освітою, зареєстрований по АДРЕСА_3 , фактично проживає по АДРЕСА_4 , раніше судимий Барвінківським районним судом Харківської області:
23.01.2013 р. за ч. 1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
04.03.2015 р. за ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В :
06 липня 2015 року до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області згідно ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України 2012 р. (далі КПК України) надійшов від прокурора прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_19 обвинувальний акт з додатками по обвинуваченню ОСОБА_16 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_18 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України.
Підготовче судове засідання у даній справі було призначено спочатку на 09.07.2015 р., а у подальшому на 05.08.2015 р. і 07.08.2015 р.
Прокурор ОСОБА_20 , потерпілі ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , ОСОБА_8 не вбачають перешкод для призначення вказаного обвинувального акту до судового розгляду.
Обвинувачені ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , захисники ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 не висловили своєї думки з вищевказаного питання.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження та перевіривши обвинувальний акт, суд вважає, що згаданий обвинувальний акт не може бути призначений до судового розгляду як такий, що не відповідає вимогам КПК України, з наступних міркувань.
Органи досудового розслідування вважають, що в ніч на 01.12.2014 р. обвинувачені ОСОБА_18 і ОСОБА_17 в с. Костянтинівка, Новомиргородського району Кіровоградської області таємно викрали 2 баули та 2 мішки з качиним пір`ям, завдавши потерпілому ОСОБА_28 матеріальні збитки на загальну суму 2.450 грн. Тому ОСОБА_17 , діючи спільно з ОСОБА_18 та узгоджено з ОСОБА_16 , скоїли таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у приміщення, тобто ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Таким чином, на думку прокурора, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 одночасно як обвинувачуються у скоєнні вищенаведеного злочину, так і підозрюються у його вчиненні. Водночас формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_16 за вищезгаданим епізодом взагалі відсутнє.
В той же час згідно приписам ч. 2 ст. 42 КПК України особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, є обвинуваченим (підсудним).
Окрім цього, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Як вбачається з положень підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що гарантує кожній особі право на справедливий суд, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
За таких обставин вказані особи ( ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ) можуть помилково вважати себе підозрюваними у скоєнні інкримінованих злочинів та не розуміти потреби захищатися саме від обвинувачення, а не підозри, що суттєво суперечить вищенаведеним приписам ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Органи досудового розслідування також стверджують, що ОСОБА_16 , діючи узгоджено з ОСОБА_17 і ОСОБА_18 у складі створеної та очолюваної ним організованої злочинної групи, обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України, а саме: вимаганні вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілими та їхніми близькими родичами, знищенням їхнього майна, розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці, погрозою вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також з пошкодженням їхнього майна, вчинене організованою групою, а з урахуванням раніше скоєних злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, судимості за які не зняті та не погашені в установленому законом порядку, ще й повторно.
Суд вважає, що на порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті належним чином не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з приписів п. 1 ч. 1. ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
В той же час в обвинувальному акті не зазначені за фактами вчинення вимагання чужого майна у потерпілих:
ОСОБА_29 : час пред`явлення ОСОБА_16 на початку грудня 2014 року вимоги надати йому 5.000 грн.; час пред`явлення ОСОБА_16 вищезгаданої вимоги повторно у двадцятих числах грудня 2014 р.; час пред`явлення ОСОБА_16 03.01.2015 р. чергової вимоги передачі грошових коштів;
ОСОБА_30 : час пред`явлення ОСОБА_16 вимоги потерпілому 07.01.2015 р. із погрозою розголошення насправді вигаданих ним відомостей про начебто злочинну діяльність сина;
ОСОБА_5 : час пред`явлення ОСОБА_16 11.12.2014 р., з метою досягнення злочинного результату заволодіння його коштами, повторної вимоги потерпілому по телефону; час пред`явлення ОСОБА_16 12.12.2014 р. у ході телефонної розмови майнової вимоги, що супроводжувалась погрозами фізичною розправою над ним і членами його сім`ї, підпалом будинку;
ОСОБА_6 : час пред`явлення ОСОБА_16 майнових вимог уночі 12.12.2014 р.;
ОСОБА_31 : час пред`явлення ОСОБА_16 вимоги передачі йому грошових коштів у сумі 5.000 грн.;
ОСОБА_32 : час пред`явлення ОСОБА_16 вимоги передачі грошових коштів на користь його та членів очолюваної ним групи у другій половині грудня 2014 р.;
кому належить номер карткового банківського рахунку, на котрий ОСОБА_33 18.12.2014 р. через платіжний термінал перерахувала 1.000 грн., а також процесуальний статус власника цього банківського рахунку;
ОСОБА_34 : час пред`явлення ОСОБА_16 вимоги під надуманим приводом, начебто, на потреби АТО, надати йому грошові кошти 21.12.2014 р.;
кому належать платіжні картки, на які за вимогою ОСОБА_16 потерпілими були перераховані грошові кошти предмет вимагання, та з яких від імені власників цих карток обвинувачені ОСОБА_17 і ОСОБА_18 через банкомати знімали грошові кошти, а також процесуальний статус власників цих банківських рахунків.
Як вбачається з вимог п. 3 ч. 1. ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Органи досудового розслідування при кваліфікації скоєного обвинувачують вищезгаданих осіб у вимаганні, у тому числі вчиненому з пошкодженням майна потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_35 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 .
В той же час в обвинувальному акті належним чином не зазначено розмір шкоди, завданої за епізодами вчинення вимагання чужого майна у потерпілих:
ОСОБА_29 , коли, на виконання вказівки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 03.01.2015 р. за місцем мешкання потерпілого заволоділи належним йому металевим брухтом вагою 640 кг вартістю 1.280 грн. за 1 кг на суму 2 грн.;
ОСОБА_35 , коли в ніч на 09.12.2014 р. ОСОБА_17 надав ОСОБА_18 бензин у скляній пляшці, а останній підпалив бензин та кинув пляшку з палаючою сумішшю до вхідних дверей будинку, пошкодивши їх при цьому;
ОСОБА_5 , коли в ніч на 12.12.2014 р. ОСОБА_17 надав ОСОБА_18 бензин у скляній пляшці, а останній підпалив бензин та кинув пляшку з палаючою сумішшю у вхідні двері вказаного будинку, пошкодивши їх при цьому;
ОСОБА_6 , коли ОСОБА_18 , діючи узгоджено з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , 12.12.2014 р., реалізовуючи вказівку ОСОБА_16 , кинув у вікно кімнати шматок цеглини, пошкодивши, при цьому шляхом розбиття віконний склопакет;
ОСОБА_31 , коли ОСОБА_18 , діючи узгоджено з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , 13.12.2014 р., переливши бензин в скляну пляшку і не підпалюючи його, кинув у вікно будівлі магазину «Бутік», пошкодивши його при цьому;
ОСОБА_32 , коли ОСОБА_18 , діючи узгоджено з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , 18.12.2014 р. кинув у вікно кімнати отриману від ОСОБА_17 пляшку з незапаленим бензином, розбивши при цьому віконне скло;
ОСОБА_36 , коли ОСОБА_18 , діючи узгоджено з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , 26.12.2014 р. кинув: пляшку з бензином, не підпалюючи його, в одне вікно, а в інше камінь, пошкодивши при цьому шибки обох вікон приміщення телемайстерні;
ОСОБА_38 , коли ОСОБА_18 , діючи узгоджено з ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , 10 січня 2015 р. кинув у вікно будинку отриману від ОСОБА_17 пляшку з бензином, попередньо його підпаливши, пошкодивши при цьому віконне скло.
Таким чином, всупереч вище наведеним вимогам процесуального закону та п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не вказано розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Як вбачається зі змісту обвинувального акта, 08.12.2014 р., з метою доведення до свідомості потерпілого ОСОБА_30 реальності погроз, ОСОБА_16 по телефону надав вказівку ОСОБА_17 разом з ОСОБА_18 вчинити протиправні дії із залякування ОСОБА_30 та його близьких родичів шляхом кидання пляшок із запалювальною сумішшю до будинку, де мешкає син потерпілого ОСОБА_39 , аби таким чином, забезпечити виконання пред`явленої вимоги. На виконання злочинної вказівки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , встановивши місце проживання ОСОБА_35 , діючи спільно й узгоджено з ОСОБА_16 , в ніч на 09.12.2014 р. ОСОБА_17 надав ОСОБА_18 у скляній пляшці бензин, а останній 08.12.2014 р. біля 23 год. 30 хв. підпалив бензин та кинув пляшку з палаючою сумішшю до вхідних дверей будинку, пошкодивши їх при цьому.
Проте за вказаним епізодом не визначено процесуальний статус ОСОБА_40 .
Якщо органи досудового слідства визнали його потерпілим, слід виконати вимоги п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України.
В іншому випадку потрібно обґрунтувати процесуальний статус вказаної особи відповідно до приписів процесуального закону.
Окрім цього, органи досудового розслідування зазначають, що:
потерпілий ОСОБА_41 09.12.2014 р. у Новомиргородському відділенні ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» перерахував на вказаний ОСОБА_16 по телефону номер банківської картки на ім`я ОСОБА_42 дружини ОСОБА_16 грошові кошти у сумі 5.000 грн.
13.12.2014 р., отримавши від ОСОБА_16 номер карткового банківського рахунку на ім`я ОСОБА_43 , потерпіла ОСОБА_44 через платіжний термінал перерахувала на вказаний рахунок 2.700 грн.
Таким чином, формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_16 за вищевказаними епізодами вимагання чужого майна згаданих потерпілих містить відомості щодо сторонніх осіб, із зазначенням повного прізвища, імені, по батькові, сімейного статусу, тобто їх анкетних відомостей, які, за обвинувальним актом, приймали участь у скоєнні інкримінованих злочинів спільно із обвинуваченими.
Разом із означеним, обвинувальний акт складено та скеровано до суду першої інстанції тільки стосовно ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , тоді як інші зазначені в обвинувальному акті особи, у тому числі ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , не визначені у своєму процесуальному статусі.
У разі, якщо досудовим розслідуванням встановлено їх участь у вчиненні кримінального правопорушення, - обвинувальний акт має містити відповідні анкетні відомості щодо інших обвинувачених та відповідне формулювання обвинувачення щодо кожного з них.
У випадку, коли кримінальне провадження щодо цих осіб провадиться окремо, - це має бути зазначено органом досудового розслідування в обвинувальному акті щодо ОСОБА_16 та інших обвинувачених.
Також це має бути зазначено у разі, якщо по кримінальному провадженню щодо таких осіб, вказаних в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_16 та інших обвинувачених, вже ухвалено вирок суду або прийнято інше судове рішення відповідно до законодавства України.
В іншому випадку, без обумовлених законодавством виключних на те випадків і підстав, зазначення в обвинувальному акті таких осіб, крім обвинуваченого, є порушенням прав людини, передбачених Конституцією України.
Органи досудового розслідування при викладенні обставин скоєних злочинів та їх кваліфікації допускають твердження, які не узгоджуються між собою.
Так, органи досудового слідства стверджують, що зазначені злочинні дії, направлені на досягнення єдиного злочинного результату, членами групи ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та їх керівником ОСОБА_16 планувалось здійснювати у відповідності до розробленої останнім і узгодженої з усіма учасниками групи злочинної схеми, шляхом тотожних протиправних дій, які з самого початку охоплювались єдиним умислом учасників групи, були розраховані на тривалий, невизначений період часу, як один, продовжуваний злочин.
При цьому досудовим розслідуванням начебто зібрані докази злочинної діяльності членів організованої злочинної групи, які дають підстави для висунення кожному з них, зокрема ОСОБА_16 , як її організатору і керівникові підозри у вчиненні в період часу з 03.12.2014 р. по 10.01.2015 р. 9 епізодів вимагань чужого майна.
З приводу недопустимості вживання при формулюванні обвинувачення поняття підозри в обвинувальному акті суд вже зазначав раніше.
Окрім цього, органи досудового слідства вказують, що обвинувачений ОСОБА_16 , як ініціатор даної злочинної діяльності, організатор і керівник, відпрацював схему реалізації майбутніх протиправних дій із вчинення вимагань за участю інших спільників. Проте такого поняття («ініціатор даної злочинної діяльності», «керівник») у кримінальному законодавстві немає, тобто слід привести зміст обвинувального акту до положень, передбачених ст. ст. 26-29 КК України, що регулюють поняття співучасті, видів співучасників та їх кримінальну відповідальність.
Стверджуючи, що обвинувачені у різний час за різних обставин скоїли 9 епізодів вимагань чужого майна стосовно потерпілих ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_28 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_44 , ОСОБА_33 , котрі не є ні близькими родичами між собою, ні членами сім`ї відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України, а також не мають спільного майна чи майнових інтересів, органи досудового розслідування одночасно зазначають, що з самого початку вони буцімто охоплювались єдиним умислом учасників групи, були розраховані на тривалий, невизначений період часу, як один, продовжуваний злочин.
Так, вони в обвинувальному акті зазначають, що 9 епізодів вимагань чужого майна начебто були тотожними протиправними діями, які з самого початку охоплювались єдиним умислом учасників групи, були розраховані на тривалий, невизначений період часу, як один, продовжуваний злочин.
Одночасно, після наведення обставин кожного з 9 епізодів вимагання чужого майна у різних потерпілих, органи досудового розслідування вказують його кваліфікацію за ознаками ч. 4 ст. 189 КК України, тим самим допускають наявність внутрішніх суперечностей в обвинувальному акті.
Обставини вчинених щодо потерпілих ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_28 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_44 , ОСОБА_33 злочинів (час, місце, спосіб скоєння) наведені в такий спосіб, що свідчать про їх неодночасне вчинення: не збігаються за часовими показниками початкові моменти вчинення кожного зі злочинів.
Тому органами досудового розслідування допущені суттєві суперечності при викладенні обставин скоєння інкримінованих злочинів, кримінально-правового змісту окремих форм множинності злочинів та їх самостійної кримінально-правової оцінки.
На порушення положень п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України органами досудового розслідування не вказано розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Так, у розділі 7 обвинувального акту під назвою «Розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням» маються вказівки про заподіяння шкоди лише потерпілим: ОСОБА_28 на суму 500 грн.; ОСОБА_53 на суму 2.280 грн.; ОСОБА_54 на суму 491 грн.; ОСОБА_44 на суму 2.700 грн.; ОСОБА_33 на суму 1.000 грн.
Проте у даному розділі з невідомих суду причин розмір шкоди стосовно вищевказаних потерпілих було визначено без вартості пошкодженого майна.
Окрім цього, органи досудового слідства взагалі не зазначили про розмір завданої шкоди потерпілим ОСОБА_47 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 .
Як вбачається з вимог п. 6 ч. 1. ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
В той же час органи досудового слідства зазначили в обвинувальному акті, що ОСОБА_16 , усвідомлюючи неможливість досягнення ним одноособово злочинного результату в умовах примусової ізоляції, як особи, що відбуває покарання у вигляді позбавлення волі у кримінально-виправній установі максимального рівня безпеки, для здійснення свого злочинного наміру обрав як спільників осіб, котрі, перебуваючи на волі, могли б здійснювати згідно його вказівок, наданих в режимі мобільного телефонного зв`язку, активні узгоджені протиправні дії з реалізації майнових вимог шляхом особистих контактів з громадянами потенційними потерпілими.
З цією метою, ОСОБА_16 , наприкінці листопада 2014 року, незаконно використовуючи мобільні засоби зв`язку, у телефонній розмові запропонував ОСОБА_17 та ОСОБА_18 спільну участь у здійсненні систематичних вимагань чужого майна як засобу незаконного отримання прибутку.
Обвинувачені ОСОБА_17 та ОСОБА_18 надали свою згоду на спільні, систематичні та довготривалі протиправні дії майнового характеру з погрозою вчинення насильства над потерпілими, їх близькими родичами, знищення їхнього майна та фактичним його пошкодженням, вступивши тим самим з ОСОБА_16 та між собою у злочинну змову, спрямовану на протиправне заволодіння неналежним їм майном шляхом систематичних його вимагань.
Проте в обвинувальному акті відсутні дані про засоби мобільного телефонного зв`язку, котрі використовували зазначені обвинувачені для здійснення інкримінованих їм злочинів.
Також в обвинувальному акті відсутні дані в який саме спосіб ОСОБА_16 цілодобово використовував засоби мобільного телефонного зв`язку протягом періоду з листопада 2014 р. по січень 2015 р. в умовах примусової ізоляції, тобто відбуваючи покарання у вигляді позбавлення волі у кримінально-виправній установі максимального рівня безпеки у зв`язку із засудженням за вчинення особливо тяжкого злочину.
За правилами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняте такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Оскільки у даному випадку обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 2, п. 3, п. 5, п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, його слід повернути прокурору.
Під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_14 повторно заявила клопотання про зміну міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_17 з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання.
Заслухавши думку інших учасників судового провадження, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захиснику ОСОБА_14 з таких міркувань.
Згідно з ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 09.07.2015 р. за клопотанням прокурора міру запобіжного заходу тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 було залишено без змін, а строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_17 було продовжено до 07.09.2015 р.
Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження та строк його дії, суд детально враховував усі передбачені у такому випадку підстави та обставини.
Оскільки у клопотанні від 05.08.2015 р., окрім обставин, викладених в аналогічному клопотанні захисника ОСОБА_14 від 09.07.2015 р., додатково зазначається лише про відшкодування шкоди двом потерпілим, суд вважає за потрібне додатково обґрунтувати рішення суду тільки щодо цієї додаткової обставини.
У даному випадку суд прийшов до висновку, що добровільне відшкодування шкоди, завданої двом потерпілим, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що викладені в попередній ухвалі суду від 09.07.2015 р.: не може запобігти спробам впливати на потерпілих та свідків, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Тому суд відмовляє у задоволенні повторного клопотання захисника ОСОБА_14 про зміну міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_58 з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання.
Ураховуючи наведене, керуючись ст. ст. 193-194, 196-197, 199, 205, 291, 314-316, 333, 369-372, 392-395, 537, 539 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000176 від 10.06.2015 р., стосовно ОСОБА_16 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_17 , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_18 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України, начальнику відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_19 як такий, що не відповідає вимогам КПК України, для усунення вищезгаданих порушень вимог КПК України.
Відмовити у задоволення клопотання захиснику ОСОБА_14 про зміну міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_58 з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання.
Міру запобіжного заходу тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала про повернення обвинувального акта може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Новомиргородський районний суд Кіровоградської області, який ухвалив судове рішення, протягом семи днів з дня оголошення ухвали.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий:
суддя підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_59 ОРЕНДОВСЬКИЙ

підпис ОСОБА_60
Згідно з оригіналом:
суддя ОСОБА_61