Провадження №11-кп/772/835/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2015 року, якою відмовлено у заяві про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новошепеличі, Чорнобильського району, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, який до затримання не працював, прожив за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 27.09.1990 року Бориспільським районним судом Київської області за ч. 2 ст.141, ч. 2 ст. 142, ч. 2 ст. 206, 42 КК України (в ред. 1960 року) на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 24.03.1996 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 19 днів; 26.11.1999 року Харківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 117, ч. 1 ст. 118, 42 КК України (в ред. 1960 року) на 6 років позбавлення волі, постановою Бережанського районного суду Київської області від 31.10.2001 року вирок переглянуто і вважається засудженим за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153, ст. 70 КК України (в ред. 2001 року) на 5 років позбавлення волі, звільненого 02.07.2002 року умовно-достроково на 2 роки 1 місяць 28 днів; 18.04.2008 року Фастівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 152, 69, ч. 2 ст. 153, 70 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого 23.11.2009 року умовно-достроково на 11 місяців 27 днів; по даній справі засуджений 19.09.2011 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 153, 71 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 , відбуваючи покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 19.09.2011 року в Вінницькій ВК (№ 86), звернувся до суду першої інстанції з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За результатами розгляду даного клопотання суд першої інстанції відмовив у його задоволенні з огляду на те, що дані на особу засудженого ОСОБА_7 не дають підстави вважати, що останній виправився.
Не погодившись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду, вирішити питання про застосування до нього ст. 81 КК України. Ухвалу вважає незаконною, висновки суду таким, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Заслухавши доповідь судді, виступ засудженого ОСОБА_7 на підтримку своєї апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 звернувся з заявою до суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він відбув більш 3/4 призначеного йому покарання, довів своє виправлення, і заслуговує умовно-дострокового звільнення.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за умисні злочини, в тому числі за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, тричі звільнявся із місць позбавлення волі умовно-достроково, однак на шлях виправлення не став і знову вчиняв нові умисні злочини.

За період відбування покарання за останній вироком засуджений ОСОБА_7 шість разів заохочувався адміністраціями установ та один раз за порушення режиму відбування покарання йому було оголошено догану, яка на даний час знята.

Зваживши на усі вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.

При вирішенні питання про застосування відносно особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого.

ОСОБА_7 неодноразово судимий, до нього неоднорзово застосовувалося умовно-дострокове звільнення, проте він не оцінив наданої йому довіри з боку держави і не зробив для себе належних висновків.

Доводи засудженого, що йому необґрунтовано відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання на думку колегії суддів є неспроможними, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що він встав на шлях виправлення і до нього можливо застосувати положення ст. 81 КК України.

Вважати, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, підстав немає.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2015 року, якою відмовлено в заяві ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підписи) ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно оригіналу. Суддя: