Номер провадження: 11-кп/785/1242/15
Номер справи місцевого суду: 508/1365/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.09.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілих: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинуваченого: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000220 від 07.06.2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 16.07.2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Російської Федерації, с. Тепла Гора, Горнозаводського району Пермської області, росіянин, громадянин України, з неповною середньою освітою, одружений, не працюючий, на утриманні має неповнолітнього сина ОСОБА_10 , 2002 року народження, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України - до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_8 2000 (дві тисячі) гривень, спричинених злочином витрат на лікування, -
встановив:
Зазначеним вироком суду ОСОБА_9 засуджений за скоєння злочинів при наступних обставинах:

06 червня 2014 року о 08 годині 00 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , наніс декілька ударів ОСОБА_8 , в область обличчя від яких ОСОБА_11 , впав на землю, після чого ОСОБА_9 наніс ще декілька ударів потерпілому, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійної рани нижньої губи, які згідно висновку експерта № 130 Є від 13.06.2014 року тягнуть за собою розлад здоров`я більше 6 днів, але не більше 3 неділь, та відносяться до легких ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 28 жовтня 2014 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи на вул. Водоп`янова в селі Стрюкове, Миколаївського району, Одеської області, на грунті виниклих неприязних відносин, які виникли через те, що ОСОБА_7 , надав свідчення стосовно побиття ОСОБА_8 , наніс останньому удар кулаком руки в область обличчя від якого ОСОБА_7 впав на землю, в результаті чого, згідно висновку експерта № 231 - Є від 03.11.2014 року спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в склери обох очей, ссаден та крововиливів обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та закритого перелому носових кісток, які потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів, але не більше 3 неділь та відносяться до легких тілесних ушкоджень які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

На вирок суду, обвинуваченим ОСОБА_9 була подана апеляційна скарга, в якій він зазначив, що вважає його таким, що підлягає скасуванню узв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального та кримінально-процесуального закону.

Обвинувачений послався на, те, що у нього не було мотиву скоєння злочину, а мотив, який вказує ОСОБА_8 , вважає надуманим та таким, що не має ніякого підтвердження. Вважає, що свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 надали неправдиві покази з тих причин, що вони працюють у Смірнова та знаходяться у нього в матеріальній залежності, а покази свідка ОСОБА_14 , які він дав на досудовому слідстві та в судовому засіданні, підтверджують його покази.

Крім того вказав, що на досудовому слідстві слідчим допущено ряд порушень кримінально-процесуального закону, обвинувачення ґрунтується на припущеннях, а суд надав однобічну оцінку доказам.

Просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд.

Уточнивши в апеляційному суді свої апеляційні вимоги, обвинувачений просив вирок суду скасувати та виправдати його.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав апеляцію; потерпілих та прокурора, які заперечували проти апеляції обвинуваченого; а в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого, який просив суд скасувати вирок та закрити кримінальне провадження; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляції обвинуваченого, скасуванню вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду, виходячи з наступного:

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві, складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, cуд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальні акти відносно ОСОБА_9 , які надійшли на розгляд до суду та були об`єднані судом для розгляду їх в одному проваджені, не відповідають вимогам ст. 291 КПК України, оскільки у них викладені лише обставини спричинення ним тілесних пошкоджень потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які встановлені слідчим за результатами досудового розслідування та зазначено, що ОСОБА_9 підозрюється у злочині, передбаченому ч.2 ст.125 КК України. При цьому в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення.

Таким чином, обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125 КК України, за результатами якого було розпочатий судовий розгляд, органом досудового розслідування, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, не було висунуте.

Суд першої інстанції на вищезазначене порушення вимог закону уваги не звернув і за відсутності висунутих ОСОБА_9 обвинувачень, розглянув справу та ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, визнавши його винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 КК України, що є неприпустимим.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, взагалі перешкоджали розгляду обвинувальних актів відносно ОСОБА_9 по суті та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону є істотними і такими, що перешкодили суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження та унеможливили постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, що є безумовною підставою для скасування вироку.

Скасовуючи вирок районного суду, зважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд позбавлений можливості постановити рішення апеляційної інстанції оскільки під час апеляційного перегляду були встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення районного суду, а тому апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Оскільки суд апеляційної інстанції, згідно вимог ч.4 ст.404 КПК України, не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції, ця обставина, у відповідності до положень ст.ст. 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, дає колегії суддів підстави для скасування вироку, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у повній відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно виконати вимоги ст. 314 КПК України та прийняти за результатами попереднього розгляду законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити частково. Вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 16.07.2015 року, відносно ОСОБА_9 , яким він засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі та підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік - скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувальних актів відносно ОСОБА_9 у суді в суді першої інстанції, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_15 .