У Х В А Л А

07 жовтня 2015 року м.Житомир

Корольовський районний суду м. Житомира у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого від 31.08.2015р. про закриття кримінального провадження №0000687 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ прокуратури Житомирської області ОСОБА_5 від 31.08.2015р. про закриття кримінального провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000687 від 03.02.2015р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Скаржник вказує, що постанова про закриття кримінального провадження №00006875 КК України прийнята передчасно, без проведення необхідних слідчих дій, які необхідні для встановлення усіх обставин справи.

Зокрема, ОСОБА_3 вказує, що його не було допитано по факту подачі заяви на незаконні дії працівників УБОЗу під час його затримання, в т.ч. не отримано його пояснення як потерпілого.

Також ОСОБА_3 вказує на те, що слідчий під час досудового розслідування не взяв до уваги наявні в матеріалах справи документи, а саме: довідку з ЦМЛ № 1 та слідчого ізолятору при установі виконання покарань № 8 про наявні у скаржника забої лобно-скроневої ділянки та забої грудної клітини справа. Посилання слідчого на покази свідків також є безпідставними оскільки жодного показу про отримані забої немає.

Виходячи з вищевикладеного ОСОБА_3 вважає, що при проведенні досудового розслідування слідчий був не об`єктивним та упередженим, у зв`язку з чим просить суд скасувати постанову про закриття кримінального провадження та зобов`язати слідчого провести досудове розслідування відповідно до вимог КПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав та вказав, що працівники міліції могли не застосовувати до нього силу під час його затримання, оскільки в цьому не було потреби так як він поводився спокійно. При цьому пояснив, що тілесні ушкодження йому були завданні саме при затриманні. Слідчим не було проведено одночасного допиту потерпілого та працівників міліції для з`ясування можливих розбіжностей в показах.

Прокурор щодо задоволення скарги заперечив, вказав на повне та всебічне досудове розслідування, за результатами якого не було встановлено складу кримінального правопорушення в діях працівників міліції під час затримання ОСОБА_3 , передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Заслухавши заявника, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Слідчим відділом прокуратури Житомирської області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0000687 від 03.02.2015р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, яке було внесено до ЄРДР згідно заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 03.02.2015р. працівниками міліції, які здійснювали його затримання, а саме щодо завдання тілесних ушкоджень (а.с. 6).

В скарзі заявник вказує, що при здійсненні досудового розслідування його не було допитано як потерпілого, не було взято до уваги довідки з ЦМЛ № 1 та слідчого ізолятору при установі виконання покарань № 8 про наявні у скаржника забої лобно-скроневої ділянки та забої грудної клітини справа.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 було допитано в якості потерпіло неодноразово, про що свідчать протоколи допиту, а саме від 03.02.2015р. (а.с. 8-9), від 06.04.2015р. (а.с. 29-31) та від 10.06.2015р. (а.с. 281-286).

Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься лист Центральної міської лікарні №1 від 06.03.2015р. (а.с. 35), витяг з журналу обліку осіб, які звернулися до закладу охорони здоров`я з тілесними ушкодженнями кримінального характеру (а.с.36), копія журналу первинного обстеження осіб, які поміщаються в ІТТ Богунського РВ УМВС України (а.с. 44-47).

Вказані докази підтверджують наведенні ОСОБА_3 обставини щодо завдання йому під час затримання 02.02.2015р. тілесних ушкоджень, зокрема: забій, осадження лобно-скроневої ділянки справа. Суб`єктивно без клінічних проявів; забій грудної клітини справа, забій передньо-черевної стінки.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається наявність складу кримінального правопорушення в діях працівників міліції передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Встановлено, що затримання ОСОБА_3 відбувалося в межах кримінального провадження №0000007 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.01.2015р., за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. 02.02.2015 близько 15 години 30 хвилин ОСОБА_3 знаходився поблизу будинку №4, який розташований по Майдану Згоди у м. Житомир, де під час особистого обшуку працівниками міліції у нього було виявлено та вилучено предмет, який за зовнішніми ознаками схожий на корпус гранати РГН та предмет схожий на підривач УДЗ.

Згідно висновку експерта № 4/4 від 03.02.2015 вилучені у ОСОБА_3 предмети являють собою корпус гранати РГН та ударно-дистанційний підривач УДЗ придатні для вибуху. Корпус гранати споряджений підривачем УДЗ являється ручною наступальною гранатою РГД, яка відноситься до боєприпасів.

Встановлено, що обшук та затримання проводили слідчий СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_6 , оперативні працівники УБОЗ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Допитані в якості свідків працівники УБОЗу вказали, що здійснювали оперативний супровід кримінального провадження №0000007 під час якого 02.02.2015р. поблизу будинку АДРЕСА_1 було проведено обшук та затримання ОСОБА_3 , який на пропозицію працівника міліції ОСОБА_11 пройти з ним почав відходити назад та засовувати руку до кишені. Оскільки була оперативна інформація, що в ОСОБА_3 могла бути зброя, вибухові речовини ОСОБА_9 та ОСОБА_8 повалили ОСОБА_3 на землю обличчям до низу та завели руки за спину одягнувши кайданки, так як ОСОБА_3 здійснював супротив та висловлював погрози фізичною розправою працівникам міліції (а.с. 299-308).

Після цього, працівники міліції підняли ОСОБА_3 з землі та підвели до автомобіля таксі на якому приїхав останній.

Факт наявності подряпин на обличчі та кров підтвердили свідки ОСОБА_12 , який працює таксистом та привіз ОСОБА_3 на Майдан Згоди, а також ОСОБА_13 , який проходи біля місця події та бачив, як ОСОБА_3 лежав на землі та чинив опір працівникам міліції (а.с 295-297, 304-306).

Обставини проведення обшуку підтвердив допитаний в якості свідка понятий ОСОБА_14 .

У зв`язку з проведенням досудового розслідування щодо дій працівників міліції, за наказом УМВС Украївни в Житомирській області від 19.05.2015р. було проведено службове розслідування, за результатами якого було складено висновок, що ОСОБА_15 та ОСОБА_8 діяли правомірно, відповідно до ст.ст. 12, 13, 14 Закону України "Про міліцію". Обставини умисного заподіяння ушкоджень ОСОБА_3 не знайшли свого об`єктивного підтвердження (а.с. 266-269).

Згідно ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні в обов`язковому порядку підлягають доказуванню обставини, які виключають кримінальну відповідальність або являються підставою для закриття кримінального провадження. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, згідно вимог ч.1 ст.92 цього ж Кодексу покладається саме на слідчого та прокурора.

Виходячи з наведеного вище, слід дійти висновку, що досудовим розслідуванням були проведенні необхідні слідчі та процесуальні дії для встановлення обставин справи. Слідчим доведено відсутність в діях працівників міліції складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 365 КК України. Встановленні обставини справи вказують, що працівники міліції діяли виходячи з об`єктивної обстановки, яка складалася на момент проведення затримання ОСОБА_3 , а саме місце та час затримання, обґрунтованої підозри щодо можливої наявності у ОСОБА_3 зброї або вибухових предметів, здійснення опору затриманим, та у відповідності до вимог Закону України "Про міліцію".

Слідчим доведено, що вид та ступінь завданих ОСОБА_3 тілесних ушкоджень відповідають обставинам його затримання. Проміжок час між повалення на землю, одягненням кайданок та підведенням ОСОБА_3 до автомобіля не вказують на умисність завдання тілесних ушкоджень.

Згідно п.3 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Згідно ст. 94 КПК України, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Наведені заявником у скарзі обставини щодо неповноти досудового розслідування не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого від 31.08.2015р. про закриття кримінального провадження №0000687 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 365 КК України та про її скасування - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення (оголошення повного тексту) безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1