Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0604/4-714/2012 Головуючий у 1-й інст. Григорусь
Категорія ст. 236-7, 236-8 КПК Доповідач Михайловський В. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2012 рокуКолегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Михайловського В.І.

суддів: Фоміна Ю.В., Широкопояса Ю.В.,

з участю: прокурора Слизькоухого В.В.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за апеляцією прокурора Слизькоухого В.В. на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 14 червня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою задоволена скарга ОСОБА_2 та скасована постанова старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Житомирській області про порушення кримінальної справи по факту несплати податку з доходів фізичних осіб, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України від 26 травня 2011 року.

Згідно змісту постанови суду та матеріалів справи органами досудового слідства 26 травня 2011 року та 18.07.2011 року було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по факту несплати податку з доходів фізичних осіб, визначеного від реалізації простих іменних цінних паперів згідно договорів, а саме за ознаками злочину, передбаченого ст.212 ч.3 КК України.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд послався на те, що у слідчих органів не було достатнього приводу і підстав для порушення кримінальної справи, оскільки надана довідка не може свідчити про безпосереднє виявлення органом дізнання ознак складу злочину.

Відповідно до вимог ст.94 ч.2 КК України, у даному випадку, на думку суду першої інстанції, відсутні достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину, а оскільки надана органами досудового слідства довідка №181/35-2012/НОМЕР_1 від 29.04.2011 року не містить всіх фінансових операцій за рік, що ставить під сумнів існування податкового зобовязання перед державою, дані ж, що вказують на наявність ознак злочину, мають бути достатніми.

При порушенні кримінальної справи за ст.212 ч.3 КК України не були дотримані вимоги ст.ст.94,98 КПК України.

В апеляції прокурор просить скасувати постанову Богунського районного суду м.Житомира від 14.06.2012 року, посилаючи на те, що під час розгляду справи суд не дотримався вимог ст.2368 КПК України, не врахував, наявних приводів і підстав для порушення кримінальної справи, зробивши помилковий висновок про відсутність у слідчого достатніх приводів та підстав для порушення кримінальної справи.

Обгрунтовуючи доводи апеляції, прокурор посилається на те, що приводом до порушення кримінальної справи було безпосереднє виявлення слідчим ознак злочину, а підставою достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину. Такі дані, на думку прокурора, містяться у відповідних довідках, протоколах допиту ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Суд, на думку апелянта, належним чином даних, які стали підставами для порушення кримінальної справи не дослідив та всупереч вимогам кримінально-процесуального законодавства вдався до оцінки доказів.

Крім того, залишено без задоволення попередні скарги на постанову старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА в Житомирській області про порушення кримінальної справи щодо вказаних осіб від 18.07.2011 р. за ст.212 КК України та постанову цього ж слідчого від 26.05.2011 року про порушення кримінальної справи за фактом несплати до бюджету податку з фізичних осіб.

Заслухавши доповідача по справі, міркування прокурора, який підтримав подану апеляцію з наведених мотивів, адвоката ОСОБА_1, який заперечував проти задоволення апеляції, обговоривши доводи апеляції та вивчивши справу, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Розглядаючи скаргу на постанову про порушення кримінальної справи, у відповідності до вимог ст.2368 КПК України, суд повинен перевірити наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отримання даних, які стали підставою для винесення постанови про порушення справи, і не вправі розглядати й заздалегідь вирішувати ті питання, які вирішуються судом при розгляді справи по суті.

Відповідно до змісту зазначеної норми закону, суд, при розгляді скарги, перевіряє дотримання органами досудового слідства вимог ст.ст.94,97,98 КПК України при винесенні постанови про порушення кримінальної справи.

При цьому порушення кримінальної справи на підставі недостатньо перевірених, сумнівних даних або міркувань, достовірність яких викликає серйозні сумніви або неясності є недопустимим.

Згідно ж змісту ст.ст.94, ч.2 99 КПК України справа може бути порушена тільки у тих випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину. При відсутності таких підстав прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя своєю постановою відмовляє у порушенні кримінальної справи.

З наданих матеріалів справи та змісту постанови суду вбачається, що, задовольняючи скаргу ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких приводів і підстав для порушення кримінальної справи не встановлено.

Розглядаючи за поданою скаргою справу по суті, суд належним чином, з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, дослідив всі обставини справи та перевірив обгрунтованість та достовірність наданих органами досудового слідства даних, що були підставою для порушення кримінальної справи.

Перевіряючи дотримання слідчим вимог ст.ст.94,97 КПК України, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про недостатність та сумнівність наданих органами досудового слідства даних, які стали приводом і підставою для порушення кримінальної справи.

Як вбачається з матеріалів справи основною підставою для порушення кримінальної справи були: довідка за №181/35-201/ від 29.04.2011 р., листи ДПІ від 25.03.2011 р., 13.03 2011 року, а також виписки з особливих рахунків фізичних осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за період з 19.06.2009 року по 4.03.2011 року.

Суд першої інстанції, досліджуючи вищенаведені дані та не входячи в оцінку доказів по справі, обгрунтовано визнав, що вони не є достовірними та достатніми даними, які можуть бути приводами та підставами для порушення кримінальної справи.

Відповідно до розяснень Постанови Пленуму ВСУ від 8.10.2004 року № 15 «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів та інших обовязкових платежів», відповідальність за ст.212 КК України настає у разі умисного ухилення від сплати податку, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у відповідному розмірі, тобто у разі виникнення у відповідного платника податку податкового боргу.

З матеріалів справи вбачається, що долучення довідки про результати проведених аналізів фінансово-господарських операцій вищезгаданих осіб, у тому числі й ОСОБА_2, не містять повного обєму виконаних за рік операцій, що обгрунтовано ставить під сумнів існування у них податкового зобовязання перед державою.

Крім того, вказана кримінальна справа проти скаржника ОСОБА_2, а також проти інших осіб органами досудового слідства порушена за кваліфікуючою ознакою особливо великий розмір коштів, які не надійшли до бюджету.

У той же час, як вбачається з вивчення письмових даних, які містяться у кримінальній справі, вищезгадані угоди укладалися ОСОБА_2 та іншими особами кожним окремо, вони фактично мають окрему ціну, що також повинно було враховуватися при вирішенні питання щодо можливості порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.212 ч.3 КК України.

Розглядаючи справу по суті та досліджуючи надані докази, суд першої інстанції обгрунтовано поставив під сумнів наведені в оспорюваній постанові підстави для її винесення, такі сумніви колегія суддів вважає цілком обґрунтованими, оскільки порушення кримінальної справи на підставі будь-яких міркувань, недостатньо достовірних та неперевірених даних є неприпустимим.

У наданих матеріалах перевірки, які були досліджені під час апеляційного розгляду справи, будь-яких інших підстав щодо порушення кримінальної справи за ст.212 ч.3 КК України щодо ОСОБА_2, які б не були враховані судом 1-ї інстанції під час розгляду вищезазначеної скарги, колегією суддів не виявлено.

Колегія суддів не погоджується з викладеними в апеляції доводами прокурора про те, що суд належним чином не дослідив даних, які стали підставою для порушення кримінальної справи та вдався до оцінки доказів, оскільки такі твердження спростовуються змістом самої постанови суду першої інстанції, яка ґрунтується на сукупності досліджених у відповідності до вимог ст.2368 КПК України доказів та матеріалів справи.

Обгрунтовуючи прийняте рішення суд першої інстанції здійснив лише висновки відносно достовірності та достатньості у органів досудового слідства приводів та підстав для порушення кримінальної справи.

Таким чином, з урахуванням того, що судом першої інстанції під час розгляду скарги, були повно та всебічно перевірені, як доводи скаржника ОСОБА_2 так і обвинувачення, належним чином досліджені обставини, зясування яких має істотне значення для правильного вирішення скарги, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для задоволення апеляції прокурора з викладених у ній мотивів та скасування постанови Богунського районного суду м.Житомира від 14 червня 2012 року.

Керуючись ст.ст.365, 366,382 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді 1-ї інстанції, ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м.Житомира від 14 червня 2012 року за скаргою ОСОБА_2, якою скасована постанова старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Житомирській області про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст.212 ч.3 КК України від 26 травня 2011 року без зміни.

Судді: