Справа № 340/474/15-к
Номер провадження № 1-кп/340/70/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.12.2015 року селище Верховина
Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Верховина кримінальне провадження № 0000004 від 24.03.2015 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженої, працює без оформлення трудового договору, раніше не судимої, громадянки України за ст. 166 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 вчинила дії, які виразилися у злісному невиконанні встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Кримінальне правопорушення вчинила при наступних обставинах: ОСОБА_5 , являючись матір`ю неповнолітнього ОСОБА_6 , злісно невиконує встановлені законом обов`язки по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, які проявляються в ухиленні від виховання дитини ( у т.ч. незабезпечення відвідування школи, контроль за проведенням дозвілля); вчинення суспільно-небезпечних діянь, що потягло за собою значну матеріальну шкоду завдану потерпілим.

Обставинами, що вказують на злісний характер такого невиконання, є зокрема, його тривалість, системність, багаторазовість, а також неодноразові звернення представників влади, освітніх, та інших закладів, громадян з приводу неналежного виконання зазначених вище обов`язків.

11 листопада 2014 року Верховинським районним судом ОСОБА_6 було засуджено за ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України та передано під нагляд матері ОСОБА_5 строком на 2 роки застосувавши примусовий захід виховного характеру.

Однак, ОСОБА_5 злісно не виконувала покладені на неї обов`язки, внаслідок чого її неповнолітній син ОСОБА_6 тривалий час не проживав вдома, не відвідує школу та вчиняв ряд інших крадіжок за що був засуджений 22.04.2015 року Путильським районним судом Чернівецької області за ст.ст.185 ч.2, і 185 ч.3 КК України та 21.07.2015 року Верховинським районним судом винесено вирок по обвинуваченню його за ст.ст.185 ч.2,185 ч.3, ст.15 ч.2, ст.185 ч.2 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнала повністю та ствердила, що злочин вчинено при вище викладених обставинах. У скоєному щиро- сердечно розкаюється,повідомила, що змінила свій спосіб життя і тимчасово влаштувалася на роботу із іспитовим терміном на два місяці, син ОСОБА_6 на даний час проживає із нею та змінив свою поведінку до суспільства, став на шлях виправлення, просить суворо не карати, а справу розглядати в скороченому провадженні.

Дослідження фактичних обставин справи було обмежено лише допитом обвинуваченої, так як вона визнала себе винуватою у вчиненні злочину, не бажає досліджувати в судовому засіданні докази, які були зібрані в процесі досудового розслідування, прокурор не заперечує проти цього. У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку визнати недоцільним дослідження доказів по справі стосовно обставин справи і обмежитись допитом обвинуваченої, оскільки вона в своїй позиції не заперечує проти цього та правильно розуміє зміст цих обставин і суд роз`яснив, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфікувано за ст.166 КК України, оскільки вона вчинила дії, які виразилися у злісному невиконанні встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує, що обвинувачена вчинила злочин середньої тяжкості, те що до кримінальної відповідальності вона притягується вперше, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психо-неврологічному кабінетах не перебуває. Обставин, що обтяжує вину обвинуваченої суд не вбачає, а до пом`якшуючих її вину обставин, суд враховує щире каяття, визнання вини. При таких обставинах суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.

Приймаючи до уваги вище наведене, а також те, що виправлення обвинуваченої можливе без відбування покарання, суд вважає за необхідне застосувати щодо неї ст.ст.75,76 КК України із звільнення від відбування покарання із іспитовим строком..

Керуючись ст. 349 ч.3, ст.ст.368, 370, 374, 395 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винною за ст.166 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання, з іспитовим строком протягом 2 (двох) років.

Згідно п.2,3 ст.76 КК України покласти на засуджену такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та праці.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Верховинський районний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженій ОСОБА_4 та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1