Справа № 343/2255/15-к
Провадження № 11-кп/779/16/2016
Категорія ч. 1 ст. 187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю : секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника Долинського ВЦ № 18 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 на ухвалу Долинського районного суду від 20 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування накладеного на ОСОБА_7 дисциплінарного стягнення та його ж умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Городоцького районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року.

Своє рішення суд мотивував, заслухавши свідків, дослідивши надані документи, тим, що не вбачав підстав вважати, що дисциплінарне стягнення накладено неправильно та відсутністю доказів того, що засуджений своєю поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить постановити нову ухвалу, якою скасувати оскаржену ухвалу Долинського районного суду, задовольнити його клопотання та звільнити ОСОБА_7 від подальшого відбуття покарання, мотивуючи тим, що догана була оголошена ОСОБА_7 вже після того, як він відбув 2/3 частини покарання і своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

ОСОБА_7 . В в апеляційній скарзі теж просить скасувати ухвалу суду і ухвалити нову, якою звільнити його від подальшого відбування покарання, посилаючись на те, що хоч конфлікт у нього з адміністрацією був, але стягнення накладено на нього необєктивно, він режиму утримання не порушував, хворіє, має постійне місце проживання та важко хвору матір.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_7 доводи апеляційних скарг підтримав.

Прокурор та представник виправного центру просили залишити апеляційні скарги без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши сторін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як підтверджують матеріали судового провадження, суд першої інстанції прийняв до розгляду вказане клопотання ОСОБА_9 як захисника ОСОБА_7 і розглянув його по суті хоч у той же час ОСОБА_9 у підтвердження своїх повноважень як захисника не долучив до клопотання жодного з документів зазначених у ст. ст. 48-51 КПК України. Не було долучено таких документів і в ході розгляду його клопотання в суді першої інстанції, де ОСОБА_9 участі не приймав.

Тому вже тільки з цієї підстави оскаржена ухвала підлягає до скасування, оскільки невідомо чи вправі був ОСОБА_9 звернутися до суду з таким клопотанням.

Суддя не виніс такого процесуального документу як ухвала, призначаючи клопотання до розгляду, відповідно, не вирішував питання про те, а чи можуть розглядатись в одному провадженні такі дві різні за суттю вимоги як зазначено у клопотанні. Зокрема, чи питання щодо дисциплінарного стягнення повинно вирішуватись в порядку КПК України, як це вказав ОСОБА_9 , чи в порядку визначеному КАС України. Від чого залежить чи слід було прийняти до розгляду таке клопотання з такими двома вимогами чи ні. Суддя ж цього питання не вирішував. Що теж ставить під сумнів правильність оскарженої ухвали виходячи з процесуальних порушень допущених судом першої інстанції.

В резолютивній частині судового рішення суд повинен конкретно вказати своє рішення з приводу кожної з вимог, що ставиться на вирішення суду, відповідно вмотивувавши його по тексту судового рішення. Але і ця вимога закону теж порушена.

До матеріалів клопотання не долучено жодного судового рішення з якого вбачалось би коли і за що був засуджений ОСОБА_7 , про заміну призначеного покарання, як це проходить по тексту клопотання чи інших документів, без чого клопотання не може вирішуватись по суті.

Як це вбачається з журналу судового засідання та оскарженої ухвали суд не досліджував матеріалів особової справи ОСОБА_7 , як і не досліджував письмових документів які були, як це пояснив в ході апеляційного розгляду представник виправного центру, складені перед накладенням на нього дисциплінарного стягнення ( якщо суд вважав за правильне одночасно вирішувати дві зазначені вище вимоги ).

Суд правильно послався на відповідну постанову Пленуму Верховного Суду України яка передбачає що слід враховувати при вирішення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, але не перевіряв належно всіх тих обставин які слід було б перевірити у випадку вирішення по суті питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вказаним суд допустив також і неповноту судового розгляду.

Зазначені порушення, допущені судом першої інстанції не можуть бути усунуті в ході апеляційного розгляду, а тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що згідно з вимогами ст. 409, 410, 412, 415 КПК України ухвалу суду слід скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, в ході якого слід врахувати вказане вище та з дотриманням закону вирішити всі вказані вище вимоги викладені у клопотанні.

Керуючись ст. ст. 48-51, 404, 405, 407, 409-412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Долинського районного суду від 20 листопада 2015 року щодо засудженого ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4