Справа № 183/5818/15
№ 1-кп/183/701/15
В И Р О К
іменем України
09 листопада 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000497 від 02.07.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зарафшан Бухарської області Республіка Узбекистан, громадянина України, з середньою технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
12 травня 2009 року наказом № 88 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 , старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду старшого навідника 5 самохідно-артилерійської батареї 2 самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ..

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.. ст.. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

17 липня 2014 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 було направлено на лікування до П`ятихатської центральної районної лікарні. 6 жовтня 2014 року після закінчення лікування ОСОБА_4 був виписаний з лікувального закладу та повинний був повернутися до військової частини НОМЕР_1 7 жовтня 2014 року.

Однак 7 жовтня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військові частині НОМЕР_1 , не з`явився на службу без поважних причин з лікувального закладу, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

02 вересня 2015 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.

Крім того, в судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновків, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні, його дії необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як не з`явлення вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначені ст.. 67 КК України не встановив. Обставиною, яка пом`якшує покарання, визначену ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий.

Санкція ч. 3 ст. 407 КК України передбачає покарання тільки у вигляді позбавлення волі. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченого, який вину визнав повністю, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді максимального покарання, визначеного санкцією вказаної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання не сприятиме виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів. Суд вважає, що підстав для застосування ст.. 69 КК України немає.

Суд з підстав, зазначених раніше, вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.. 75 КК України, тобто з іспитовим строком, однак, враховуючи наслідки даного кримінального правопорушення, вказаний строк повинний бути призначений в максимальному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїздити за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця свого проживання, а також періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1