Справа №489/2691/14-к 22.10.2014 23.10.2014 14.09.2015
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2014 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000272 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2014 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаєва, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 .

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_5

захисник - ОСОБА_7

обвинувачений - ОСОБА_6

потерпіла - ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині визнання ОСОБА_6 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України та виправдання останнього за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження у зв`язку з тим, що вини дослідженні судом __________________________________________________________________
провадження № 11-кп/ 784/578/14 головуючий суду 1-ої інстанції: ОСОБА_9

категорія: ч. 3 ст. 289, ч.2 ст. 186 КК України доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

першої інстанції не повно та з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати на проведення експертиз у розмірі 610 грн. 27 коп.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним:

- за ч. 3 ст. 289 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, без конфіскації майна.

За пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України в зв`язку з недоведеністю його вини виправдано.

Процесуальні витрати на проведення експертиз у розмірі 610 грн. 27 коп. покладено на державу.

Узагальнені доводи прокурора.
Не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченого та призначення покарання за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК України, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим в частині виправдання ОСОБА_6 за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Вказує, що рішення суду в частині недоведеності вини ОСОБА_6 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, обґрунтоване тим, що доказами, які надані стороною обвинувачення, не доведено що ОСОБА_6 у 2003 році вчинено вбивство ОСОБА_10 , оскільки жоден із допитаних свідків, речовий доказ та висновок експерта не свідчать про вчинення злочину саме обвинуваченим.

Вважає такі висновки суду необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, наведені докази судом оцінені неповно, не в їх сукупності та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Посилається на порушення судом вимог ст. 94 КПК України та наводить з цього приводу доводи.

Стверджує, що обґрунтовуючи свій висновок про недоведеність вини ОСОБА_6 суд послався лише на покази самого виправданого, свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , тобто осіб, з якими обвинувачений підтримує дружні та родинні зв`язки, а показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 відкинуті без надання обґрунтованої оцінки, не враховано особу обвинуваченого та його попередні судимості.

Узагальнений виклад позиції обвинуваченого.
Просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Апеляційну скаргу прокурора вважає необґрунтованою та не погоджується з доводами, які наводить прокурор.

Стверджує, що судом першої інстанції не було допущено порушень норм діючого законодавства при розгляді даного кримінального провадження.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.06.2002 року близько 06:00 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходились в салоні автомобіля «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 9647 грн., який належить ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , вступили у злочинну змову на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Перебуваючи в районі перетину вул. Потьомкінської та вул. Садової в м. Миколаєві, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_17 зажадали від ОСОБА_20 , який керував автомобілем «Opel Kadett», щоб той вийшов з машини. Після відмови ОСОБА_20 покинути автомобіль, під впливом погроз про застосування фізичного насилля, ОСОБА_6 та ОСОБА_17 у грубій формі, усно примусили ОСОБА_20 пересісти на заднє пасажирське сидіння. Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , які знаходились в салоні автомобіля «Opel Kadet», діючи умисно, відкрито викрали майно потерпілого ОСОБА_20 гроші в сумі 70 грн.

Після чого вказаний транспортний засіб під керуванням ОСОБА_6 прослідував до місця проживання ОСОБА_17 - на АДРЕСА_2 , де ОСОБА_17 зайшов до своєї квартири АДРЕСА_3 та взяв з собою газовий пістолет 9 мм «Super-P», з метою придушення волі ОСОБА_20 до опору.

Повернувшись до автомобілю, ОСОБА_17 , діючи спільно з ОСОБА_6 , демонструючи пістолет та приставляючи його до різних частин тіла потерпілого, висловлював останньому погрози застосування насильства, небезпечного для його життя та здоров`я. Остаточно придушивши таким способом опір потерпілого, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_17 проїхали на вказаному автомобілі в с. Лугове, Березанського району, Миколаївської області, де розпивати спиртні напої. Після цього повернулись на автомобілі у м. Миколаїв.

Того ж дня, близько 12.00 год. автомобіль разом з потерпілим ОСОБА_20 був залишений ОСОБА_6 та ОСОБА_17 в районі Центрального колгоспного ринку м. Миколаєва.

Крім того, суд першої інстанції вказав на те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 вчинено вбивство ОСОБА_10 , а усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого суд тлумачить на його користь та виправдав його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення потерпілої на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку, дослідивши повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження, в порядку ч.3 ст. 404 КПК України, обґоворивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого так у відкритому заволодінні чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

В цій частині вирок суду не оскаржується.

Не оскаржується і кваліфікація дій ОСОБА_6 за даними епізодами за ч.3 ст.289 КК України, ч.2 ст.186 КК України.

Разом з тим є обґрунтованими доводи прокурора про невідповідність фактичним обставинам кримінального провадження висновку суду про недоведеність вчинення ОСОБА_6 вбивства ОСОБА_10 .
У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
А виходячи із змісту ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинний оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону не виконав.

Відповідно до обвинувального акту по даному кримінальному провадженню органом досудового розслідування ОСОБА_6 було висунуте обвинувачення у вчиненні ним вбивства ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції дослідив обставини кримінального провадження по даному епізоду, але, як вірно вказав апелянт, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на вирішення питання про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину.

Суд, виправдовуючи ОСОБА_6 , взяв до уваги показання обвинуваченого, який вину свою у вчиненні вбивства ОСОБА_10 не визнав і стверджував, що в ніч з 04.04.2003 року на 05.04.2003 року він знаходився в барі " Ася" і зранку власник бару на ім`я ОСОБА_21 попросив його покинути заклад, оскільки вони закривались.

Суд перевірив алібі обвинуваченого шляхом допиту власника вказаного бару ОСОБА_13 та адміністратора ОСОБА_14 , які не підтвердили показання в цій частині ОСОБА_6 , пославшись на те, що взагалі ОСОБА_13 ніколи не випроваджував із бару клієнтів.

А за таких обставин суд позбавлений зробити беззаперечний висновок про те, що в той час, коли був вбитий ОСОБА_10 , ОСОБА_6 знаходився в іншому місці - в барі " Ася", як стверджував останній.

Також суд не дав належну оцінку у сукупності з іншими доказами по кримінальному провадженню показанням ОСОБА_6 в тій частині, що він при керуванні автомобілем "Альфа Ромео 75" за згодою власника автомобіля ОСОБА_22 не знав, де знаходиться рація в цьому автомобілі, і таким чином не брав її в руки.

Разом з тим, в ході додаткового огляду автомобіля "Альфа Ромео75", д/н НОМЕР_2 на території штрафмайданчика ТОВ "Антаник-авто" по вул. Новозаводська, 7 у м. Миколаєві, що підтверджується даними протоколу від 15.04.2003 року (т.1а.с.172), був виявлений на боковій поверхні панелі радіостанції слід нігтьової фаланги пальця руки, який згідно висновку експерта № 326 від 08.04.2003 року придатний для ідентифікації особи. Слід залишено пальцем руки не ОСОБА_10 , а іншої особи (т.1 а.с. 190).

А відповідно до висновку експерта № 245 від 18.12.2008 року вказаний слід на радіостанції залишений ОСОБА_6 (т.1 а.с. 208).

Таким чином, цей слід пальця руки міг бути залишений на радіостанції, яка на момент огляду не знаходилася в звичайному місці - в панелі, а лежала на полу автомобіля, ОСОБА_6 саме під час вчинення вбивства ОСОБА_10 , а не під час його знаходження в автомобілі за згодою ОСОБА_22 .

Крім того, у вказаній машині, а саме на дзеркалі заднього виду в автомобілі "Альфа Ромео"75", д/н НОМЕР_2 в ході огляду місця події по вул. Космонавтів, 130 у м. Миколаєві, що підтверджується даними протоколу огляду від 05.04.2003 року (т.1 а.с. 165) був виявлений слід пальця руки, який згідно висновку експерта № 245 від 18.12.2008 року теж залишений ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції взяв до уваги показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтвердили факт передачі ОСОБА_22 свого автомобіля ОСОБА_6 , але не звернув увагу на те, що ці свідки не могли вказати точний час, коли ОСОБА_6 знаходився в автомобілі саме з відома ОСОБА_22 .

Сам ОСОБА_6 показав, що в останній раз він керував цим автомобілем приблизно за місяць до вбивства ОСОБА_10 .

Будучи допитаною в апеляційній інстанції, потерпіла ОСОБА_8 теж підтвердила, що за той період часу, коли автомобіль ОСОБА_22 знаходився в оренді її чоловіка ОСОБА_10 (приблизно 2 місяці), останній не передавав автомобіль ОСОБА_6 та будучи акуратною людиною, утримував автомобіль у чистоті.

З урахуванням наведених пояснень та висновків судових дактилоскопічних експертиз, а також пояснень свідка ОСОБА_16 , який приймав участь у додатковому огляді автомобіля "Альфа Ромео"75" 15.04.2003 року в якості спеціаліста щодо часу зберігання слідів пальців рук, апеляційний суд дійшов висновку, що сліди пальців рук в автомобілі "Альфа Ромео"75", залишені ОСОБА_6 саме під час вчинення ним вбивства ОСОБА_10 , а не раніше, як стверджував обвинувачений.

Що стосується показань ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , з якими він підтримує дружні та родинні стосунки, то як вірно зазначив апелянт, їх показання співпадають з показаннями ОСОБА_6 тільки в тій частині, що ОСОБА_22 передавав обвинуваченому автомобіль у користування, але ці показання не спростовують вищенаведені дані про те, що сліди пальців рук ОСОБА_6 міг залишити тільки під час вбивства ОСОБА_10 , а не раніше.

Прослухавши в апеляційній інстанції перемови обвинуваченого ОСОБА_6 з матір`ю ОСОБА_12 під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 03.04.2014 року, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про ствердження ОСОБА_6 про свою непричетність до вчиненого злочину з огляду на те, що він тільки висказував матері своє незадоволення з приводу наданих нею слідчому пояснень щодо знаходження ОСОБА_6 в автомобілі ОСОБА_22 .

Не погоджується апеляційний суд із висновком суду першої інстанції і щодо недопустимості таких доказів, як дані протоколів огляду місця події від 05.04.2003 року, огляду автомобіля "Альфа Ромео"75", д/н НОМЕР_2 від 05.04.2003 року та додаткового огляду даного автомобіля від 15.04.2003 року.

Згідно п.8 розділу ХІ Кримінального процесуального кодексу України (2012року), допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається в порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, огляд місця події від 05.04.2003 року, огляд автомобіля "Альфа Ромео"75", д/н НОМЕР_2 від 05.04.2003 року та додатковий огляд даного автомобіля від 15.04.2003 року проведені в порядку, визначеному у ст.191 КПК України (1960 року), в присутності двох понятих та за участю спеціаліста, що знайшло своє підтвердження, як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції в результаті дослідження протоколів огляду, складених відповідно до вимог ч.3 ст. 190 КПК України слідчим.

У відповідності із вимогами ст.85 цього Кодексу, вказані протоколи підписані слідчим, який проводив огляд, понятими та іншими особами, які брали участь у їх проведенні.

У вказаних нормах закону не міститься таких же вимог (зокрема підписи всіх учасників проведення огляду) до таблиць з фрагментами дактилоскопічних плівок, на яких знаходилися сліди пальців рук, які були долучені до матеріалів кримінального провадження.

Тому позбавлені підстав висновки суду першої інстанції про порушення фіксування огляду місця події та огляду автомобіля і у зв`язку з цим про недопустимість вказаних доказів.

Безпідставно суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які приймали участь у додатковому огляді автомобіля "Альфа Ромео"75", д/н НОМЕР_2 на території штрафмайданчика ТОВ "Антаник-авто" по вул. Новозаводська, 7 у м. Миколаєві і підтвердили факт виявлення та вилучення слідів пальців рук, зокрема з бокової поверхні панелі радіостанції.

Згідно протоколу огляду від 17.01.2014 року (т.1 а.с.177), в ході огляду таблиці № 3 до протоколу огляду автомобіля "Альфа-Ромео 75" фрагмент дактилоскопічної плівки із слідом пальця руки під № 1, виявлений на боковій панелі радіостанції, був від`єднаний від таблиці та вилучений.

Із даних судово-медичної експертизи №50 від 20.01.2014 року (т.1 а.с. 248) вбачається, що фрагмент дактилоскопічної плівки, на якому знаходився цей слід пальця руки був предметом дослідження, за результатами якого кров на ньому не виявлена.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що до проведення вказаної експертизи речових доказів, слід пальця руки, виявлений на боковій панелі радіостанції, був предметом дослідження при проведенні судових дактилоскопічних експертиз № 326 від 08.04.2003 року; №93 від 30.04.2003 року; №103 від 18.05.2003 року; № 245 від 18.12.2008 року.

У дослідницьких частинах вказаних експертиз міститься опис слідів пальців пук, в тому числі і слід пальця руки, виявлений на радіостанції. В якості порівняльного матеріалу на дослідження надавалися дактилоскопічні карти, заповнені на ім`я ОСОБА_24 , ОСОБА_25 - у 2003 році, ОСОБА_22 у 2004 році, а ОСОБА_6 - у 2008 році.

Проаналізувавши дані у протоколах огляду від 05.04.20003 року, 15.04.2003 року та у зазначених висновках судових дактилоскопічних експертиз, апеляційний суд дійшов висновку, що ці докази отримані у відповідності із вимогами закону і тому є допустимими.

Тому є хибним висновок суду про те, що надані стороною обвинувачення докази не доводять поза розумним сумнівом вини обвинуваченого.

На думку апеляційного суду докази оцінювалися судом першої інстанції не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а відокремлено один від одного, внаслідок чого суд дійшов невірного висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вбивства ОСОБА_10 , який не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

У зв`язку з чим апеляційний суд відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням прокурора повторно дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження, в тому числі і дані висновку судової медичної експертизи № 643 від 10.05.2003 року, згідно якому смерть ОСОБА_10 настала внаслідок сліпого колото-різаного поранення шиї з пошкодженням задньої стінки глотки, що призвело до виникнення масивної кровотечі, яка викликала аспірацію кров`ю і розвиток механічної асфіксії, що підтверджується наявністю повнокров`я внутрішніх органів, рідкого стану крові, точкових крововиливів на поверхні серця і легенів, гострої емфіземи легенів, великої кількості крові в просвіті бронхів і альвеол (т.1 а.с. 214).

Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність висунутого органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачення а саме:

В період з 21 год. 00 хв. 04.04.2003 року до 05 год. 00 хв. 05.04.2003 року (точний час в ході досудового слідства не встановлено), ОСОБА_6 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, у невстановленому місці, для переміщення по м. Миколаєву, найняв автомобіль таксі бази "001" "Альфа Ромео 75", д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_22 , та яким у той день керував орендар автомобіля ОСОБА_10 .

Під час пересування в автомобілі в районі перехрестя вул. Енгельса та пров. Першотравневого в м. Миколаєві, ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння смерті ОСОБА_10 невстановленим в ході досудового розслідування предметом наніс останньому не менше чотирьох ударів в праву частину шиї, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення шиї з пошкодженням задньої стінки глотки із масивною кровотечею, що призвело до аспірації кров`ю та розвитку механічної асфіксії зовнішньої яремної вени, внаслідок чого настала смерть потерпілого.

Таким чином, своїми діями, що виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянню смерті іншій людині ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд у відповідності із вимогами ст.65 КПК України враховує вчинення ним особливо тяжкого злочину; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання; дані про особу ОСОБА_6 , який позитивно характеризувався за місцем відбуття покарання та негативно характеризується за місцем проживання.

Також апеляційний суд бере до уваги те, що після вчинення у 2001 році злочину - спричинення тяжкого тілесного ушкодження із застосуванням ножа ОСОБА_6 тривалий час переховувався від органів досудового слідства та перебував у розшуку, у зв`язку з чим був засуджений за вчинений ним злочин лише у 2009 році. При цьому в цей період часу він вчинив нові злочини теж пов`язані з насильством проти осіб, по яким він обвинувачується по даному кримінальному провадженню. В 2010 році ОСОБА_6 вчинив ще один злочин проти особи із застосуванням вогнепальної зброї, за що був засуджений 16.03.2011 року.

Врахувавши наведене, апеляційний суд вважає ОСОБА_6 суспільно небезпечною особою, якому необхідно призначити покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавленні волі на максимальний строк.

На думку апеляційного суду таке покарання за своїм видом та розміром відповідає ступнею тяжкості вчиненого ним злочину, особі обвинуваченого та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, апеляція прокурора є обґрунтовано і такою, яка підлягає задоволенню, а необґрунтований виправдувальний вирок суду першої інстанції у відповідності із п.3 ч.1 ст. 420 КПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, п.3 ч.1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2014 року відносно ОСОБА_6 в частині його виправдання за ч.1 ст. 115 КК України скасувати.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 289 КК України до 7 років позбавлення волі, без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, без конфіскації майна.

Стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати на проведення експертиз у розмірі 610 грн. 27 коп. на користь НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На вирок апеляційного суду може бути подана касаційна скарга в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_26 м.