Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянула 05 жовтня 2015 року в м. Києві касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 18 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 18 лютого 2015 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Краматорська Донецької обл., мешканця АДРЕСА_1, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Краматорського міського суду Донецької області від 12 листопада 2013 року за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням у дохід держави у розмірі 10% із суми заробітку щомісяця,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 11 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання призначеного за попереднім вироком Краматорського міського суду Донецької області від 12 листопада 2013 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 19 листопада 2014 року та 20 листопада 2014 року, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_3, проникнувши на територію домоволодіння АДРЕСА_2, що є сховищем, таємно викрав чуже майно, що належало потерпілому ОСОБА_4 на загальну суму 1592, 23 грн та 888,89 грн відповідно.

Крім того, 22 листопада 2014 року о 01 год, ОСОБА_1, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_3, проникнувши на територію домоволодіння АДРЕСА_2 та зайшовши до будинку, який є житлом через зламані вхідні двері, таємно викрав чуже майно, що належало потерпілому ОСОБА_4 на загальну суму 1432,70 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 червня 2015 року вирок суду залишено без зміни.

У касаційних скаргах ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2 не погоджуються із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій та ставлять питання про їх скасування у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На думку скаржників, судами у достатній мірі не було враховано, що засуджений має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, добре характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому та сприяв розкриттю злочину, а також відсутність претензій майнового характеру у потерпілого.

Розглянувши доводи, наведені у касаційних скаргах, дослідивши долучені до них копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, а тому суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.

Доводи касаційних скарг про суворість призначеного засудженому покарання є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про

особу засудженого та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_1 покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані які характеризують особу засудженого, який має непогашену судимість, перебуває на обліку у наркологічному диспансері та задовільно характеризується за місцем проживання.

Крім того, судом також визнано щире каяття засудженого та вагітність його співмешканки обставинами, які у відповідності до ст. 66 КК України, пом'якшують призначене покарання.

З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано дійшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімальної межі санкції статті Особливої частини КК.

Питання обґрунтованості призначеного покарання було предметом розгляду суду апеляційної інстанції, ухвала якого відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є обґрунтованою та вмотивованою.

Враховуючи вищевикладене, підстав вважати призначене засудженому покарання за своїм видом чи розміром явно несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг засудженого та його захисника, та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 18 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 червня 2015 року.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5