Справа № 308/2641/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.11.2015 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чоп, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, працюючого двірником ЖЕК м. Чоп, не одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
17.02.2015 р., приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, проник через незачинені вхідні двері до загального підвального приміщення вищевказаного будинку та взявши попередньо з собою ОСОБА_6 , який не був обізнаний із його злочинними намірами, зірвав навісний замок на одних із дверей, що ведуть до окремого підсобного приміщення (комірчини), що належить ОСОБА_7 , проник всередину, звідки намагався викрасти декілька банок з консервацією та велосипед марки «ALTRIX» моделі «LEE» вартістю 1250 грн., але не довів свої злочинні дії до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був виявлений власником підсобного приміщення ОСОБА_7 , який у свою чергу, прийшовши до підвального приміщення, замкнув двері належного йому підсобного приміщення (комірчини) та викликав працівників міліції. По приїзду працівників міліції та огляді підвального приміщення було виявлено ОСОБА_6 , який там ховався, а ОСОБА_4 вдалося втекти, проте вході оперативно-розшукових заходів місцезнаходження останнього було встановлене.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що 17.02.2015 р. він зустрівся з ОСОБА_6 , якому запропонував піти з ним в центр м. Чоп. На проспекті Залізничників в м. Чоп він підійшов до багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , де побачив підвал вказаного будинку, двері на якому не були зачиненими. Зайшовши з ОСОБА_6 у підвальне приміщення, він зірвав навісний замок на одних із дверей та зайшовши у підвальну кімнату побачив у ній банки з консервацією та велосипед. Вказані речі він мав намір викрасти та в подальшому продати, однак почувши як хтось спускається у підвал, він вибіг на вулицю та втік. Просить суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився. Згідно поданої ним письмової заяви просить розглянути справу у його відсутності, будь-яких претензій до обвинуваченого не має.

З урахуванням думки прокурора, суд розглянув справу у відсутності потерпілого.
Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу.

Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання, шляхом обману, з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує ці дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про особу обвинуваченого, який є молодими за віком.

Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є визнання своєї вини, щире каяття та сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не знайшов.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., зі змінами від 06.11.2009 р., звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.

Враховуючи наведене, з урахуванням відсутності у потерпілого претензій до обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 491.04 грн. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Питання про речовий доказ суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Тому, керуючись ст.ст. 349, 368, 374 КПК України суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 491 (чотириста дев`яносто одну) гривню 04 копійки процесуальних витрат за проведення товарознавчої експертизи.
Речовий доказ: марки «ALTRIX» моделі «LEE» залишити у ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1