Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004418 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт. Першотравенськ Баранівського району Житомирської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Баранівського районного суду Житомирської області

від 01.11.2000 року за ч.2 ст.140 КК України 1960 року на 8 місяців

позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік 6 місяців;

2) вироком Полонського районного суду Хмельницької області

від 18.07.2001 року за ч.2 ст.81, ч.2 ст.140 КК України 1960 року на підставі ст.ст.42, 43 КК України 1960 року на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

3) вироком Баранівського районного суду Житомирської області

від 05.10.2005 року за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі;

4) вироком Баранівського районного суду Житомирської області

від 16.09.2008 року за ч.1 ст.164 КК України на 1 рік обмеження волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

5) вироком Святошинського районного суду м. Києва

від 13.08.2009 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України на підставі

ст.71 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі,

постановою Білоцерківського міського суду Київської області

від 08.10.2012 року звільненого умовно-достроково,

невідбутий строк покарання 9 місяців 10 днів,

________________________________

Справа № 11-кп/796/1844/2015
Категорія: ч.2 ст.309 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2015 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Судом прийнято рішення щодо судових витрат та речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність його винуватості та правильність кваліфікації діяння, просить вирок змінити, оскільки вважає, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість.

ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції не врахував його поведінку під час відбування покарання за попереднім вироком, якою він довів своє виправлення, у зв`язку з чим був звільнений умовно-достроково. В даному кримінальному провадженні щодо нього запобіжний захід не застосовувався, що свідчить про виконання ним процесуальних обов`язків та відсутність ризиків. Також він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину і є хворою людиною, яка потребує лікування від наркотичної залежності, що залишилося поза увагою суду. Зазначені обставини, на переконання обвинуваченого, дають підставі для звільнення його від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, які він буде виконувати.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 повторно незаконно придбав та зберігав без мети збуту психотропну речовину за наступних обставин.

6 травня 2015 року близько 16 годині ОСОБА_6 , знаходячись на вул. Героїв Космосу в м. Києві, з використанням мобільного телефону та всесвітньої мережі Інтернет дізнався про спосіб придбання психотропної речовини амфетаміну шляхом закладки та зателефонував невстановленій досудовим розслідуванням особі з цією метою. Отримавши у відповідь текстове повідомлення із зазначенням реквізитів рахунку та суми, яку необхідно перерахувати, ОСОБА_6 через термінал банку ПриватБанк перерахував гроші в сумі 150 гривень і через кілька хвилин отримав текстове повідомлення, в якому було визначено місце залишеної закладки м. Київ, вул. Героїв Космосу, 1.

У подальшому близько 16 години 45 хвилин ОСОБА_6 прибув за вказаною адресою, забрав паперовий згорток з амфетаміном і, поклавши в праву кишеню штанів, став незаконно зберігати. Того ж дня близько 17 години біля будинку № 1 на вул. Героїв Космосу в м. Києві ОСОБА_6 був затриманий працівниками міліції, які виявили та вилучили у нього згорток з психотропною речовиною амфетаміном масою 0,457 г.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.309 КК України незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, вчинені повторно, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі обвинуваченого про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який неодноразово судимий, не працює, його сімейний стан, характеристику, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, в тому числі ті дані й обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, і правильно призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією частини статті, за якою його засуджено.

Крім того, до ОСОБА_6 вже застосовувалися відстрочка виконання вироку, звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак протягом встановленого судом іспитового строку він знову вчинював умисні злочини.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання є неможливим і саме покарання у виді позбавлення волі, яке полягає в ізоляції засудженого, буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Тому підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3