Справа № 375/1550/15-к Номер провадження 1-кп/375/128/15

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.11.2015 року Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, проходить військову строкову службу у військовій частині НОМЕР_1 , солдат, не одруженого, не судимого
за ст.407 ч.4 КК України,-
У С Т А Н О В И В:
Відповідно до Указу Президента України від 17.02.2015 року № 88/2015 обвинувачений ОСОБА_4 призваний на строкову службу та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.08.2015 № 167 його зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, яка дислокується в районі АДРЕСА_2 та призначено на посаду водія-такелажника.
Під час проходження військової служби обвинувачений, як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1 та 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст.4 Дисциплінарного Статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.
Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, обвинувачений 26 вересня 2015 року біля 15 год. 30 хв., діючи в порушення вищезазначених вимог Закону, без наказу та дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_2 та до 10 жовтня 2015 року переховувався в лісосмузі на околиці с.Ольшаниця, проводячи час на власний розсуд і не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
10 жовтня 2015 року біля 17 год. 30 хв. обвинувачений був доставлений до військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до ст.ст. 1 та 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:
-від 17.03.2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року
№1126-VII;
-від 06.05.2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 року
№1140-VII;
-від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року
№1595-VII;
-від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 року
№113-VIII
в Україні з 18 березня 2014 року діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В судовому засіданні обвинувачений вину свою визнав повністю та пояснив, що покинув територію військової частини, так як не хотів працювати та проходити службу. Переховувався неподалік військової частини та харчувався плодами дерев та овочами. Потім стало холодно і повернувся до військової частини. Знав про відповідальність за самовільне залишення військової частини.
Допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали справи, суд вважає доказаною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінуємого йому злочину.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд за згодою сторін визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, вони не викликають сумнівів у добровільності їх позицій, також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч.4 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч.1 ст.407 КК України, а саме військовослужбовцем строкової служби.
При обранні міри покарання обвинуваченому суд бере до уваги як помякшуючі обставини - активне сприяння розслідуванню злочину, щире каяття, позитивну характеристику.
Обтяжуючих обставин суд не вбачає.
Суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи, характеристики з місця служби та обставин вчинення злочинів.
Враховуючи наявність кількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину визнання вини на досудовому слідстві та в судовому засіданні, сприяння органам слідства по розкриттю злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, те, що обвинувачений в останньому слові, зверненому до суду, щиро розкаявся у вчиненому злочині, суд дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст.69 КК України і призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини 4 ст.407 КК України.
Крім того, суд, у відповідності до ч.1 ст.62 КК України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, вважає, що маються підстави для заміни позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України - у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
У відповідності до ст.62 КК України замінити ОСОБА_4 позбавлення волі на 1 (один) рік тримання в дисциплінарному батальйоні.
До набрання вироком законної сили обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і взяти під варту в залі суду та утримувати на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Початок строку відбуття покарання рахувати з дня взяття під варту обвинуваченого ОСОБА_4 , тобто з 30.11.2015.
На вирок суду може бути подана апеляція протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченому, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку.
Суддя