Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/802/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.09.2015 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0004368 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.06.2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєтрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , судимого

03.06.2014 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт, покарання відбув 26.08.2014 року,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати по провадженню у зв`язку з проведенням судово-товарознавчої експертизи у сумі 245 грн. 52 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції визнано винуватим та засуджено за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у інше приміщення, вчиненого повторно, за таких обставин.

Так, ОСОБА_9 маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, повторно, 20.05.2015 року о 09 год. 30 хв., діючи умисно, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, шляхом збиття замка проник до приміщення сараю, розташованого на території домоволодіння по АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_7 звідки, таємно, викрав 3 газових балона загальною вартістю 750 грн., велосипед Аіст вартістю 200 грн. та алюмінієвий бідон об`ємом 40 л. вартістю 200 грн., а всього викрав майна належного ОСОБА_7 на загальну суму 1150 грн. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просив призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком. Посилаючись на те, що судимість за попередній скоєний ним злочин погашена, свою вину визнає повністю, розкаюється у вчиненому та просить дати йому останній шанс для нормального життя, знайти роботу та завести родину. Зазначив, що йому необхідно допомагати матері, яка проживає одна, не працює та не отримує пенсію.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку потерпілої щодо винесення рішення на розсуд суду, прокурора про залишення вироку суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновків, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ст.349 ч.3 КПК України.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є умисним тяжким корисливим злочином, особу винного який раніше судимий, маючи незаняту на непогашену судимість вчинив новий тяжкий злочин. Врахував обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування шкоди та врахував відсутність обтяжуючих обставин та прийшов до правильного висновку, призначивши обвинуваченому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції інкримінованої йому статті кримінального закону, без застосування ст. 75 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому колегія суддів бере до уваги те, що обвинуваченому вже було надано можливість зробити належні висновки щодо своєї поведінки та способу життя, натомість останнім скоєно новий тяжкий корисливий злочин.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , що його попередня судимість погашена, що не враховано судом першої інстанції, є безпідставними, оскільки згідно п. 5 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт або арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Оскільки ОСОБА_9 відбув покарання за попереднім вироком 26.08.2014 року то строком погашення попередньої судимості є 26.08.2015 року.

Разом із тим, ОСОБА_9 вчинив новий злочин 20.05.2015 року, тобто до дати погашення судимості в установленому законом порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, підстави для застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням з іспитовим строком відсутні.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року стосовно ОСОБА_9 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4