Дата документу Справа № 336/3847/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/3847/15-к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/1915/15 ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 190 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палат з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

неповнолітнього, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_11 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2015 року, якою повернуто прокурору клопотання про застосування до особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру, стосовно ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що клопотання про застосування до особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру складено відповідно до вимог КПК України. Просить ухвалу суду скасувати, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою призначити судовий розгляд в суді першої інстанції.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини: до Шевченківського районного суду надійшло клопотання про застосування до особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру по кримінальному провадженню № 0000448 від 03.02.2015р. відносно ОСОБА_7 .

В ході підготовчого судового засідання суд першої інстанції встановив неможливість призначити кримінальне провадження до судового розгляду та прийняв рішення про повернення клопотання прокурору.

Своє рішення суд мотивував тим, що клопотання про застосування до особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру не відповідають вимогам КПК України.

Так, клопотання не містить належного формулювання обвинувачення кримінального правопорушення, під ознаки якого підпадає вчинення неповнолітнім суспільне-небезпечне діяння; зазначення в клопотанні про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення є неправомірним, оскільки, він є особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності.

Крім того, у клопотанні не зазначено строк, на який слідчий просить направити неповнолітнього до спеціальної навчальної установи для дітей і підлітків, що на думку суду першої інстанції не відповідає положенням ч. 1 ст. 292 КПК України; ні клопотання, ні додатки до нього не містить даних про те, що слідчий ОСОБА_12 , яка склала назване клопотання, є слідчим, який спеціально уповноважений керівником досудового розслідування на здійснення досудових розслідування щодо неповнолітніх.

Всупереч роз`яснень, викладених в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 р. «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», до розгляду справи судом не був проведений обов`язковий медичний огляд неповнолітнього в порядку, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства освіти України від 05.05.1997р. № 137/131.

Крім того, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, неповнолітній ОСОБА_7 допитувався як підозрюваний, йому було повідомлено про підозру, що не відповідає процесуальному статусу неповнолітнього, який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, і не є суб`єктом злочину.

В суді апеляційної інстанції:

прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу районного суду та призначити новий судовий розгляд;

особа, щодо якої розглядається про застосування до примусових заходів виховного характеру, її законний представник та захисник підтримали апеляційну скаргу прокурора;

потерпіла залишила долю апеляційної скарги на розсуд суду.

Заслухавши доповідача, сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо вона не відповідає вимогам цього Кодексу.

Натомість районний суд, належним чином не дослідивши клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру на відповідність вимогам КПК України, без достатніх на то підстав повернув його прокурору.

Так, всупереч твердженням місцевого суду, клопотання містить виклад фактичних обставин суспільно небезпечного діяння, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, а саме «зловживання довірою», відомості про потерпілу ОСОБА_10 , якій спричинено шкоду суспільно небезпечним діянням.

Також клопотання слідчого у відповідності до ст. 292 КПК України, містить інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати. Вказана норма не містить вимоги щодо зазначення строку застосування заходу виховного характеру, отже відповідний довід суду є необґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор надав копію наказу начальника ГУМВС України в Запорізькій області № 104 від 15.01.2015р., згідно якого слідчого капітана міліції ОСОБА_12 уповноважено на розслідування кримінальних проваджень щодо неповнолітніх, а відтак, висновок суду про те, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру неналежною особою, не є обґрунтованим.

Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 292 ч. 2, 486, 487 КПК України клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру містить відомості про проведену комплексну психолого-психіатричної експертизу, згідно результатів якої неповнолітній ОСОБА_7 може стати перед слідством і судом, дані про склад сімї, взаємини між членами сім`ї та ставлення матері до виховання неповнолітнього, відношення ОСОБА_7 до навчання, взаємини з учителями та однолітками.

Таким чином, є необґрунтованим посилання суду на непроведення обов`язкового медичного огляду неповнолітнього в порядку, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства освіти України від 05.05.1997р. № 137/131, як підставу для відмовлення в задоволенні клопотання слідчого. За наявності підстав, ці обставини можуть бути з`ясовані при судовому розгляді.

Наявність в реєстрі матеріалів досудового розслідування даних про те, що ОСОБА_7 був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а також був допитаний в якості підозрюваного, не є підставою для повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору, визначеною п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

За таких обставин, колегія судів не може погодитися з висновками районного суду про невідповідність клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру вимогам КПК України, а отже судове рішення підлягає скасуванню як постановлене з істотними порушеннями кримінального процесуального закону з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2015 року, якою повернуто прокурору клопотання про застосування до особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру, стосовно ОСОБА_7 , скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: 1 2 3