Справа № 158/1803/14-к Провадження №11-кп/773/408/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.185 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 серпня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, , згідно ст..89 КК України несудимого, жителя АДРЕСА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальних та моральних збитків відмовлено.

Речові докази залишено при матеріалах кримінальної справи, Судові витрати віднесено на рахунок держави.

ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням ОСОБА_8 було повідомлено про підозру в тому, що 23 березня 2014 року близько 01 год. він за попередньою змовою з особою, матеріали кримінального провадження стосовно якої виділено в окреме провадження у зв`язку з його розшуком, з метою таємного викрадення чужого майна автомобілем таксі марки «Шевроле-Авео» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10 приїхали в с.Дерно Кіаерцівського району, де шляхом віджиму вхідних дверей магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по АДРЕСА_2 , проник у приміщення, яке належить ОСОБА_6 , звідки таємно викрав майно, в тому числі цигарки, картки поповнення рахунків мобільних операторів та інше згідно наведеного в обвинувальному акті переліку, належне потерпілій, на загальну суму 7016 грн.

Після цього ОСОБА_8 разом із співучасником прийшов до магазину, який розташований по АДРЕСА_3 у цьому ж населеному пункті, де шляхом віджиму метало пластикових вхідних дверей проник у магазин, який належить ОСОБА_11 , звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 350 грн., які знаходилися у касі магазину. Окрім цього ОСОБА_8 разом із співучасником з цього ж магазину таємно викрав майно, яке належить приватному підприємцю ОСОБА_12 , а саме одну пляшку шампанського «Артемівське» вартістю 42 грн., заподіявши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 80 грн.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні вказується, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

Виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, суд не взяв до уваги як доказ доведеності вини останнього протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 , проведений на досудовому слідстві, оскільки вказаний свідок в судовому засіданні заперечив факт приїзду з ОСОБА_13 в с.Дерно, та той факт, що останні приносили до автомобіля викрадені із магазину речі. Суд послався також на те, що сам протокол слідчого експерименту не може бути достатнім доказом вини ОСОБА_8 .

Зі змісту дослідженого в судовому засіданні згаданого протоколу вбачається, що наприкінці березня 2014 року до ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_8 та попросив відвести його в с.Дерно Ківерцівського району, на що він погодився. Він власним автомобілем привіз ОСОБА_8 та ОСОБА_13 в с.Дерно, де останні вийшли з автомобіля і пішли в напрямку автодороги Луцьк-Рівне. Через деякий час повернулися і принесли дві пляшки шампанського та знов пішли. Коли повернулися, то у кожного в руках були чимось наповнені пакети, які вони поклали у багажник та салон автомобіля, після чого усі разом поїхали до міста Рівне.

Суд, постановляючи вирок, протокол слідчого експерименту не аналізував, а лише константував факт недостатності одного доказу для доведеності вини ОСОБА_8 , визнавши ухвалою цей доказ недопустимим.

Виправдовуючи обвинуваченого, суд послався на показання ОСОБА_10 , який заперечив щодо своїх показань, даних під час досудового слідства в ході його допиту як свідка та під час слідчого експерименту, пояснивши дані зміни тим, що підписував ці протоколи, не читаючи.

Разом з тим, у протоколах як слідчого експерименту так і допиту відсутні будь-які зауваження, заперечення чи доповнення від ОСОБА_10 або від інших учасників з приводу порядку проведення вказаних слідчих дій, а також щодо ознайомлення з цими протоколом.

Твердження в суді свідка ОСОБА_10 про те, що протокол проведення слідчого експерименту він підписав не читаючи, не відповідають дійсності, оскільки в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 , яка була присутня при проведенні слідчого експерименту, а також поняті ОСОБА_14 та ОСОБА_15 показали суду, що зі змістом протоколу ознайомлено усіх присутніх учасників.

Обґрунтування у вироку невинуватості ОСОБА_8 показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про те, що нібито у ніч вчинення крадіжки ОСОБА_18 перебував з ними, не може заслуговувати на увагу. Вказані свідчення слід оцінювати критично, оскільки клопотань про їх допит від обвинуваченого ОСОБА_18 впродовж майже року слухання справи не надходило і було ініційовано лише після вступу в справу захисника ОСОБА_7 . Крім того, свідок ОСОБА_19 є сестрою обвинуваченого ОСОБА_8 , що свідчить про її зацікавленість.

Під час досудового слідства потерпілі при зверненнях із заявами про злочини та у допитах, будучи попередженими про кримінальну відповідальність, дали відповідні показання щодо кількості та вартості викраденого майна.

Посилання суду на порушення ч.2 ст.290 КПК України, тобто на недопустимість актів ревізії, поданих потерпілою в ході судового розгляду також є необґрунтованим, оскільки вказані акти ревізії отримані під час судового розгляду, були відкриті під час судового розгляду.

Сул допустив істотні суперечності і неоднакове застосування закону, визнавши допустимими доказами показання свідків сторони захисту, які не відкривалися в ході досудового розслідування та одночасно визнавши недопустимим доказом зазначений акт ревізії з аналогічних мотивів.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції про визнання недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_15 понятих при проведенні слідчого експерименту є незаконним, оскільки показання даних свідків підтверджуються іншим допустимим доказом протоколом слідчого експерименту.

Твердження суду про наявність очевидців при вчиненні крадіжок утворює склад злочину, передбачений ст.186 КК України, в якому ОСОБА_8 не обвинувачується, у зв`язку з чим суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, припустившись до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування вироку і ухвалення нового, яким ОСОБА_8 слід визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Заслухавши доповідача, який виклав обставини кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, прокурора, який її підтримав, потерпілу ОСОБА_6 , яка з прокурором погодилась, обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу заперечували, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 є належним і допустимим доказом, оскільки вказаний свідок при ознайомленні з протоколом не заявляв зауважень щодо його змісту не заслуговує на увагу, так як відмова ОСОБА_10 від своїх показань, на думку колегії суддів, є достатньо обґрунтованою. Показання свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні в тому, що зміст протоколу слідчого експерименту не відповідає дійсності, будь-яким іншими належними доказами не спростовано.

У вироку суду правильно вказано, що обвинувачення ОСОБА_8 ґрунтується на показаннях свідка ОСОБА_10 , даних ним протягом досудового розслідування, в яких він вказував, що возив ОСОБА_8 з його братом, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, у с.Дерно Ківерцівського району Волинської області, де вони відлучалися, а повернулись через певний час з пакетами із цигарками та алкогольними напоями, а по дорозі зізналися йому у вчиненні крадіжок із місцевих магазинів, що і показав свідок під час проведення з ним слідчого експерименту. Інших доказів стороною обвинувачення надано не було.

Проведеною під час судового розгляду дактилоскопічною експертизою було встановлено, що два сліди пальців рук, виявлені та відкопійовані на відрізок липкої стрічки, вилучені під час огляду місця події, що придатні до ідентифікації, залишені не ОСОБА_8 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції допустив істотні суперечності і неоднакове застосування закону, визнавши допустимими доказами показання свідків сторони захисту, які не відкривалися в ході досудового слідства та одночасно визнавши недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_15 понятих при проведенні слідчого експерименту є необґрунтованим.

У вироку суд вірно зазначив, що подані в ході судового засідання 30.07.2015 року потерпілою акти ревізії не були всупереч вимогам ч.2 ст.290 КПК України відкриті стороні захисту, а тому не можуть бути допустимими доказами.

Судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено в повному обсязі, об`єктивно, а тому висновок суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України є обґрунтованим.

Підстав для скасування виправдувального вироку з наведених в апеляційній скарзі прокурора мотивів колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду від 3 серпня 2015 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: