Справа № 1-кп/463/32/14 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/502/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2014 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника ОСОБА_8 ,

цивільного позивача ОСОБА_9 ,

її представника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та цивільного позивача ОСОБА_9 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 4 липня 2014 року,

встановила:

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 4 липня 2014 року

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мостиська Львівської області, громадянин України, українець, із незакінченою вищою освітою, одружений, не працюючий, раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою АДРЕСА_1

визнаний винуватим за ч.1 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (8500 гривень) з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства.

Цивільний позов по справі задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь цивільного позивача ОСОБА_9 п`ятсот десять грн. франшизи, в решті позовні вимоги залишено без розгляду.

ОСОБА_7 15 липня 2013 року, о 12 год. 17 хв., керуючи автомобілем «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, рухаючись ним заднім ходом по проїзній частині вулиці А.Чехова, поблизу будинку № 3 у місті Львові, грубо порушив вимоги чинних розділів правил дорожнього руху України, а саме: Розділу 10 п.10.1 та п.10.9, які виразились в тому, що він, розпочинаючи рух заднім ходом, не вжив всіх заходів, які б забезпечили безпеку руху, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 . В результаті наїзду, пішохід ОСОБА_12 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 291/2013 від 18.07.2013 року отримав травму тіла у вигляді ран на голові та правій гомілці, закритого перелому лівої стегнової кістки. Вказані ушкодження заподіяні тупими предметами, могли утворитися 15 липня 2013 року в момент дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу функції лівої ноги.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та поставити новий вирок. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Як вбачається з матеріалів справи, він щиро каявся та активно сприяв розкриттю злочину, допомагав потерпілому матеріально з витратами, понесеннями на придбання ліків. Призначаючи покарання у вигляді штрафу та позбавлення його права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що він не працює, не має джерела постійного доходу, а транспортний засіб «Chery Amulet» є єдиним джерелом підробітку, то позбавлення права керування транспортними засобами ставить його на межу виживання. Апелянт зазначає, що судом не взято до уваги, те що він допомагає важко хворій матері (що підтверджується довідкою), доставляючи її у лікарняні заклади м. Львова. Також він перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Тому вважає, що судом не було досліджено всіх обставин, які б могли пом`якшити покарання. Адже згідно зі ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті.

Цивільний відповідач ОСОБА_9 теж подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині залишення цивільного позову без розгляду скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким її цивільний позов задовольнити. Свої вимоги вона мотивує тим, що при постановлені вироку, суд прийшов до висновку, що на користь цивільного позивача слід стягнути лише суму франшизи, оскільки остання не була відшкодована потерпілій стороні, а в решті позовні вимоги залишити без розгляду, оскільки вони пред`явлені до неналежного цивільного відповідача. Суд прийшов до такого висновку зважаючи на наявність в матеріалах справи полісу № АВ/ 8285100 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та вважаючи, що відшкодування моральної шкоди першочергово підлягає до стягнення із страхової компанії, в якій був застрахований цивільний відповідач, у межах ліміту, визначеного полісом. Вона з такими доводами суду погоджується частково. Залишаючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди без розгляду, суд вірно зазначив, що заподіяна моральна шкода повинна відшкодовуватись в першу чергу страховою компанією, а в разі, якщо розмір такої шкоди перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, то різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою повинен відшкодувати заподіювач шкоди, як це передбачено ст.l184 ЦК України. Отже, розглядаючи цивільний позов про відшкодування моральної шкоди суд повинен був встановити розмір заподіяної моральної шкоди та зазначити про це у вироку суду. Оскільки цивільний позивач вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди становить 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн., то суд, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, повинен був в першу чергу встановити, розмір моральної шкоди, завданої позивачу. А потім суд мав би визначити ліміт відповідальності страховика на підставі вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також апелянт звертає увагу на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_7 частково визнав позовні вимоги, заявлені в цивільному позові, та зазначав, що готовий відшкодувати моральну шкоду в сумі 5000 (п`яти тисяч) грн.

Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги та часткового заперечення апеляції цивільного позивача, виступи цивільного позивача та її представника на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення апеляції обвинуваченого, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляційних скарг без задоволення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід задовольнити, а апеляційну скаргу цивільного позивача залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, чого ніхто з учасників судового розгляду не заперечує.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.

Разом з тим судом першої інстанції допущено невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до ч.2 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, виходячи з наступного.

У вироку зазначено, що при обранні ОСОБА_7 покарання суд враховує те, що він раніше не судимий, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до злочину невеликої тяжкості: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину визнано обставинами, що пом`якшують покарання; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому судом обвинуваченому призначено покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при обранні покарання недостатньо враховано особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Так, ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, у вчиненому розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання; допомагає хворій матері, не працює, не має джерела постійного доходу, транспортний засіб використовує як засіб підробітку. Обставини, які б обтяжували покарання, відсутні.

З огляду на обставини справи, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та в сукупності знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів приходить до висновку про необхідність пом`якшення ОСОБА_7 призначеного покарання та скасування вироку в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таке покарання без застосування додаткового покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Твердження цивільного позивача ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про те, що, розглядаючи цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен був встановити розмір заподіяної моральної шкоди та зазначити про це у вироку і визначити ліміт відповідальності страховика, є необґрунтованими, й колегія суддів їх до уваги не бере.

Як вбачається з вироку, суд при вирішенні питання цивільного позову обґрунтовано прийшов до висновку про часткове його задоволення та стягнення з ОСОБА_7 на користь цивільного позивача ОСОБА_9 510 грн. франшизи, а в решті позовні вимоги залишено без розгляду. При роз`яснено право звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що позовні вимоги пред`явлені до неналежного цивільного відповідача, адже в матеріалах справи є поліс № АВ/8285100 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому відшкодування моральних збитків підлягає стягненню із страхової компанії, в якій був застрахований цивільний відповідач, у межах ліміту, визначеному полісом.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку про скасування вироку в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у решті вирок слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст.404. 409. 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 04 липня 2014 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами скасувати.

У решті вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу цивільного позивача ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції до вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Оригінал ухвали.