Справа № 307/91/16-к
Провадження № 1-кп/307/140/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Тячів матеріали кримінального провадження № 0001249 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , як військовозобов`язаний. 25.06.2015 на виконання Указу Президента України від 14 січня 2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року № 113- УІП, ОСОБА_4 пройшов медичний огляд, за результатами якого медичною комісією був визнаний придатним до військової служби за мобілізацією та 25.06.2015 року одержав під розписку персональну повістку про явку на 07 годину 08 липня 2015 в ІНФОРМАЦІЯ_3 , для відправки в команду.
Однак, у визначені у повістці час та дату ОСОБА_4 у ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.
Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , всупереч вимогам ст.65 Конституції України, згідно якої, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, є обов`язком громадян України, та всупереч вимог ч.З ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно якої, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях військових комісарів), всупереч Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року № 113-УІІІ, з метою ухилитися від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином письмово попередженим та придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, ухилився від призову на військову службу за мобілізацією без поважних причин.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ст. 336 КК України, тобто за кваліфікуючими ознаками ухилення від призову за мобілізацією.
У підготовчому судовому засіданні прокурором подано клопотання про затвердження судом угоду про визнання винуватості та надано суду угоду про визнання винуватості.

Згідно ст. 474 ч. 3 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє провадження процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

11 січня 2016 року між прокурором Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладену угоду про винуватість, згідно якої ОСОБА_4 визнав себе винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Згідно з умовами вказаної угоди, сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яку повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме за ст. 336 КК України у виді 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 1 року не вчинить нового кримінального правопорушення. На підставі п.п. 2, 3 ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покладаються такі обов`язки: протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання, щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про винуватість дотримані вимоги КК та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому, узгоджене в угоді покарання за ст. 336 КК України у виді 2 роки позбавлення волі та із застосуванням ст.. 75 , п.п.2,3 ст. 76 КК України.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні також просять зазначену угоду затвердити та призначити узгоджене ними покарання, при цьому останній беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України в обсязі підозри та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Кримінальне правопорушення за ст. 336 КК України, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочину середньої тяжкості.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про винуватість, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України; також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства; не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про винуватість.

Керуючись ст.ст. 373,374, 474, 475 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про винуватість, укладену 11 січня 2016 року між прокурором Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому узгоджене угодою про визнання винуватості покарання у вигляді 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 1 року не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п. 2, 3 ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покладаються такі обов`язки: протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженим та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1