Справа № 339/326/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2015 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000320 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сможе Сколівського району, Львівської області та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, військовозобов`язаного, працюючого машиністом крана НГВУ "Долинанафтогаз", не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 умисно заподіяв тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння при таких обставинах.

18.05.2015 року обвинувачений, перебуваючи в м.Болехів в магазині, що знаходиться неподалік його місця проживання, розпивав спиртні напої, після чого пішов до дому.

Приблизно о 21 год 30 хв. цього ж дня між ним та його дружиною ОСОБА_7 за місцем їх проживання в квартирі АДРЕСА_2 на грунті неприязних обставин виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння дружині тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень дружині, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, із кімнати-вітальні взяв у обидві руки два кухонні ножі, які попередньо приніс туди із кімнати-кухні, маючи намір їх погострити і з ними вийшов у коридор квартири. Він підійшов до дружини та умисно наніс їй ножами, які тримав в обох руках, два удари в ділянку життєво важливих органів, а саме черевної порожнини зліва та грудної клітки справа, в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: проникаючої колото-різаної рани живота зліва з ушкодженням пасма великого сальника, підшлункової залози, десоризації ДПК, гемоперитонеумом (600-700 мл.крові), колото-різаної рани грудної клітки справа, у зв`язку з чим виникла необхідність у проведенні оперативного втручання.

Згідно висновку судово-медичної експертизи проникаюча колото-різана рана живота зліва з ушкодженням пасма великого сальника, підшлункової залози, десоризації ДПК, гемоперитонеу (600-700 мл.крові) відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення. В той же час ступінь тяжкості тілесного ушкодження у вигляді колото-різаної рани в ділянці грудної клітки справа встановити немає можливості, оскільки в медичних документах рана не описана.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненому визнав та пояснив, що 18.05.2015 року він прийшов додому в нетверезому стані. Це визвало незадоволення в дружини, вона стала обзивати його та затіяла сварку, яка тривала близько 15хвилин. Після чого він із вітальні взяв у обидві руки два кухонні ножі, які попередньо приніс туди із кухні, щоб погострити і з ними вийшов у коридор квартири, підійшов до дружини та умисно наніс їй ножами, які тримав в обох руках, два удари. Дружина стала кричати та пішла в кухню. На її крики прибіг сусід та повалив його на землю. Засуджує свої дії, щиро кається , просить вибачення у дружини. За час перебування під вартою через погане харчування в нього загострилася хвороба (шлункова кровотеча), з приводу якої він і раніше лікувався в Сколівській лікарні.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним та іншими учасниками процесу не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_7 вказала, що будь-яких претензій до обвинуваченого не має, заявлений нею цивільний позов просила залишити без розгляду та повернути їй, так як збитки відшкодовані ; вибачила чоловікові за вчинене, вони і надалі будуть жити разом. На даний час вона вилікувався від отриманих травм, ніякого органу не втратила, стан здоров`я є задовільним і вона знову може працювати. Вважає і себе винною у тому що сталося, оскільки, побачивши нетверезого чоловіка, вчинила сварку, під час якої обзивала його та крикнула: "Бери заріж мене" і тому вважає, що спровокувала його на такі дії. В зв`язку з повним примиренням із обвинуваченим, просила звільнити його з-під варти та не призначати суворого покарання.

Відповідно до ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України в зв`язку з повним визнанням обвинуваченого своєї вини, суд визнав недоцільним досліджувати докази у справі щодо викладених в обвинуваченні обставин скоєння кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

З`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст викладених в обвинувальному акті обставин і що немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При встановлених обставинах, суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваче-ного ОСОБА_4 за ч.1 ст.121 КК України, як заподіяння умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 Про практику призначення судами кримінального покарання під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він вперше притягається до кримільнальної відповідальності, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті Болехівської ЦМЛ не перебуває, має постійне місце роботи, де зарекомендував себе виключно з позитивної сторони.

Зокрема, з характеристики, виданої НГВУ "Долинанафтогаз" вбачається, що ОСОБА_8 розпочав свою трудову діяльність на даному підприємстві з 1987року, на даний час працює машиністом крану 5розряду. За період роботи проявив себе як грамотний кваліфікований працівник, покладені обов`язки виконував своєчасно та задовільно, в роботі проявив відповідальність та уважність для потреб співпрацівників, готовність допомогти колегам. Спокійний та виважений в прийнятті рішень, як батько, піклувався навчанням сина, проявів агресивної поведінки за ним не спостерігалось. (а.с.119-120).

За місцем проживання обвинувачений теж характеризується позитивно, скарг на його поведінку не поступало ( а.с.84).

В побуті, як ствердила його дружина, потерпіла по справі, він був добрим батьком для дітей, постійно маючи місце роботи, матеріально забезпечував сім`ю, а проблеми виникли в сім`ї після того, як він взяв кредити, не погодивши з нею. Вона простила його за цей злочин, вважаючи і себе винуватою і бажає надалі проживати з ним однією сім`єю, тому просила звільнити його з-під варти та не застосовувати суворого покарання, про що подала відповідне клопотання .

Хоч обвинувачений дійсно вчинив тяжкий злочин, проте суд визнає, що фактично не було заподіяно тяжких наслідків його діями, адже жодного органу не втрачено у потерпілої, яка на даний час має задовільний стан здоров`я, виїхала на роботу в Республіку Польща, де й раніше працювала.

Сам обвинувачений щиро покаявся у вчиненому і характер його поведінки після вчинення кримінального правопорушення свідчить про це.

Зокрема, він повністю визнав вину, не оспорюючи фактичних обставин у справі, попросив вибачення у потерпілої, відшкодував їй заподіяні збитки, внаслідок чого вона відмовилася від позову, висловив жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Він бажає і надалі працювати, щоб змогти надати матеріальну допомогу сину-студенту.

Засуджуючи свою поведінку, вказав, що перебуваючи тривалий час під вартою, будучи ізольованим від сім`ї та людей, він усвідомив, що вчинив неправильно та заявив про готовність понести будь-яке покарання, що свідчить про розкаяння останнього.

Крім того, суд бере до уваги фактичні обставини подій, тобто й поведінку потерпілої під час конфлікту.

Доводи обвинуваченого щодо погіршення стану його здоров`я під час перебування під вартою підтвердилися виписками із Сколівської лікарні та висновком медичним обстеженням ув`язненого ( а.с.117, 118).

Наявність перелічених вище обставин ( визнання вини та щире каяття, відшкодування заподіяних збитків, примирення з потерпілою, погіршення стану здоров`я обвинуваченого, поведінку потерпілої під час конфлікту та те, що стан її здоров`я покращився ), які суд визнає пом`якшуючими покарання в сукупності з даними про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають підстави для застосування ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.1ст.121 КК України, що буде цілком достатнім для його виправлення .

Разом з тим, суд виходить із того, що вчинене діяння відповідно до ст. 12 КК відноситься до тяжких і обвинувачений застосував два ножі у якості знаряддя злочину та вчинив цей злочин в стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною.

З огляду на ці обставини в їх поєднанні дають підстави прийти до висновку про неможливість досягти мети виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без ізоляції від суспільства.

Посилання захисника на те, що стан сп`яніння не підтверджено експертизою, а тому його не слід враховувати, хоч у той же обвинувачений визнав, що вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння і не оспорював цю обставину, не ґрунтується на законі. А тому суд не вбачає підстав для виключення цієї обтяжуючої відповідальність обставини, але враховує, що обвинувачений визнав її сам, що свідчить про повне визнання ним своєї вини . Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування 75 КК ( на чому так наполягала потерпіла) , за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. А підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК України за вчинений злочин, визначаються ст. 69 цього Кодексу.

Відтак, суд вважає, що клопотання потерпілої на а.с. 71 про звільнення обвинуваченого з- під варти та застосування до нього покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі не може бути задоволеним, оскільки, попри сукупність пом`якшуючих обставин вони не применшують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину настільки, щоб можна було прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За наведених вище підстав застосування судом положень ст. 75 КК призведе до м`якості заходу примусу, незабезпечення досягнення його мети - виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи наведене та фактичні обставини вчинення злочину, ставлення обвинуваченого до скоєного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі, яке буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і буде відповідати принципу Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави, фінансового управління Болехівської міської ради про відшкодування витрат за стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_7 на суму 1416.72 грн. підлягає задоволенню та окрім того, такі вимоги визнані обвинуваченим, як цивільним відповідачем, в повному обсязі.

Так, згідно ст. 93-1 КПК України, ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

А цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування завданих збитків за її ж клопотанням залишити без розгляду.

Долю речових доказів суд вирішує згідно вимог ст. 100 КПК України .

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначити йому покарання у вигляді одного року обмеження волі .

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити без змін - тримання під вартою.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання термін перебування його під вартою з 25 червня 2015 року, з розрахунку відповідно до положень ст.72 КК - один день тримання під вартою відповідає двом дням обмеження волі.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 3255 (три тисячі п`ятдесят п`ять) грн. 84 коп. судових витрат, затрачених на проведення експертиз.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави, фінансового управління Болехівської міської ради про відшкодування витрат за стаціонарне лікування потерпілої задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Фінансового управління Болехівської міської ради ( р/р 0008 МБ районний бюджет МФО 836014 код платежу 24060300) 1416 (одна тисяча чотириста шістнадцять) грн. 72 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування завданих збитків залишити без розгляду.

Речові докази: два ножі та одяг потерпілої ОСОБА_9 , які знаходяться на зберіганні у кімнаті речових доказів Долинського РВУМВС - знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1