Дата документу Справа № 322/991/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №322 /991/15-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/2019/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 1 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Братське Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 26 грудня 2013 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та засуджено до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2013 року та за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Стягнуто витрати на залучення експерта в розмірі 184,14 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 , визнано винним в тому, що він 12 червня 2015 року, знаходячись біля магазину «Пайовик», розташованого за адресою: вул. Леніна, 16, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, діючи повторно, таємно викрав велосипед «Україна» синього кольору, належний ОСОБА_8 , який стояв поряд з вказаним магазином у велосипедній підставці, чим завдав ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 330,80 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, призначивши йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в судовому засіданні вину він визнав повністю і щиро розкаявся. Велосипед повернув та моральну шкоду відшкодував. Розуміє, що не вперше притягується до кримінальної відповідальності, але зараз працює і бажає виправитися.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, прокурора, яка вирок суду вважала законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу обвинуваченого вважала такою, щ не підлягає задоволенню, оскільки суд призначив йому мінімальне можливе покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного у вироку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за обставин, встановлених судом першої інстанції, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку та ніким не оспорюються.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 65-67 КК України, врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості; наявність обставин, які пом`якшують покарання та виразилися в тому, що він розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання; дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується нейтрально.

Разом з тим, суд врахував, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_7 вчинив під час іспитового строку, визначеного йому вироком суду при звільненні від відбування покарання з випробуванням за вчинення іншого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і суд, дійшовши обґрунтованого висновку про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, яке не є покаранням в максимальних межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України для даного виду покарання.

Частиною 3 статті 78 передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст. 71 ,72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинання одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2013 року був засуджений до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, від відбування якого був звільнений з іспитовим строком 2 роки. Новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, як вірно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_7 вчинив під час іспитового строку, тому суд, призначаючи покарання за останнім вироком та враховуючи вимоги ст. 78 КК України, застосував правила призначення покарання за сукупністю вироків, передбачені ст. 71 КК України.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення судом першої інстанції надмірно суворого покарання, яке не відповідає обставинам вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, то судова колегія з ними погодитися не може, оскільки як вбачається з вироку, призначаючи покарання за правилами статті 71 КК України, суд застосував принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком та призначив остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання повністю відповідає його меті, є необхідним й достатнім для виправлення та його перевиховання, а також попередження вчинення ним нових злочинів і доводи, викладені в апеляційній, наведених висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 1 жовтня 2015 року відносно нього за ч. 2 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

1. 2. 3.