Справа № 626/893/15-к
Провадження № 1-кп/626/104/2015
Красноградський районний суд Харківської області

05 листопада 2015 року Красноградський районний суд Харківської області у складі
колегії суддів:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7
за участю секретаря ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Краснограді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, українця, освіта повна загальна середня, одруженого, що має малолітню доньку, не працюючого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_6 12.02.2015 року близько 14.00 години, після спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_9 , перебуваючи на березі річки, розташованої в с. Мартинівка Красноградського району Харківської області, під час взаємної боротьби, що переросла у сварку на ґрунті раптово виниклих між ними неприязних стосунків, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, маючи намір та умисел, направлений на припинення бійки, шляхом спричинення йому тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар рукою в область шиї останнього, чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілий через декілька хвилин помер на місці події за нижче приведених обставинах.
Так, в цей день, перебуваючи біля річки в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 розпочав з ОСОБА_9 біля річки штовханину, що перейшла в бійку, в процесі якої умисно завдав ОСОБА_9 удар ліктем лівої руки в область шиї спереду. Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_9 піднялися на ноги, й не втримавшись, від поштовхів, обидва впали вниз біля берега річки, звідки обидва намагалися вилізти, перешкоджаючи один одному. В подальшому, коли потерпілий знаходився на спині, ОСОБА_6 умисно наніс один удар кулаком правої руки потерпілому в шию спереді, завдавши тупу травму шиї, крововиливи шкірних покровів по передній та лівій боковій поверхні шиї, множинні переломи під`язикової кістки, щитовидного, черпаловидного, персневидного хрящів з крововиливами м`яких тканин в зонах переломів, що за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від отриманого удару ОСОБА_9 перестав здійснювати цілеспрямовані активні рухи, став хрипіти та важко дихати. Після цього ОСОБА_6 накрив ОСОБА_9 його шубою та пішов додому, а потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень через декілька хвилин помер на місці події.
Смерть ОСОБА_9 настала в результаті механічної асфіксії внаслідок тупої травми органів шиї з множинними ушкодженнями хрящів гортані та під`язикової кістки.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у спричинені потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, що потягло смерть потерпілого, визнав повністю, не заперечуючи при цьому самого факту нанесення вказаних тілесних ушкоджень потерпілому за обставин викладених вище, однак заперечував інкримінований йому органом досудового розслідування умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого.
Також ОСОБА_6 пояснив суду, що 12.02.2015 року близько 14.00 години, після спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_9 , перебуваючи на березі річки, розташованої в с. Мартинівка, Красноградського району, Харківської області, вони з ОСОБА_9 почали боротися, міряючись силою, переміг потерпілий і став ображати його, назвавши слабаком та вдаривши при цьому по обличчю. Далі вони обмінялися ударами та разом впали на берег річки зі схилу, потім почали вилазити, б`ючи один одного та затримуючи за одежу. При цьому він стяг з потерпілого штани. Потерпілий ОСОБА_9 перевернувся на спину, а він, щоб припинити бійку наніс йому один удар кулаком в шию, не маючи наміру його вбити. Після його удару потерпілий захрипів та став важко дихати. Він укрив потерпілого його шубою та пішов додому, надіючись, що ОСОБА_9 відійде та теж піде додому. Він не заперечує, що смерть потерпілого сталася внаслідок його удару в шию.
Вищезазначені покази обвинуваченого, за обставин викладених в описовій частині вироку повністю знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а саме показами потерпілої, свідків та доказами наданими сторонами по справі.
Так, потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що вона 15.02.2015 року знайшла свого сина ОСОБА_9 зі слідами тілесних ушкоджень мертвого біля річки недалеко від с. Мартинівка, Красноградського району Харківської області.
Свідок ОСОБА_10 показав суду, що він зі слів ОСОБА_6 взнав, що потерпілий та обвинувачений розійшлися по домівкам.
Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що ОСОБА_6 12.02.2015 року біля 13.00 годин купив у магазині с. Мартинівка, Красноградського району, Харківської області пляшку горілки, пиво та сосиски.
Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона разом з іншим понятим була присутня при слідчому експерименті під час якого ОСОБА_6 розказав і показав на місцевості біля річки, як він під час бійки з потерпілим наніс удар йому в шию, при слідчому експерименті застосувалася відеокамера.
Експерт ОСОБА_13 підтвердив та роз`яснив надані досудовому слідству висновки експертиз, та вказав, що потерпілий був в тяжкому стані алкогольного сп`яніння, але його смерть сталася від одного удару в шию, що спричинило множинні тілесні ушкодження, через які потерпілий помер приблизно через 5- 20 хвилин.
Крім вищенаведених доказів, вина обвинуваченого підтверджена також наступними доказами.
- Протоколом огляду місця події та трупу від 15.02.2015 року, згідно якого було знайдено й оглянуто труп ОСОБА_9 зі слідами насильницької смерті біля річки в с. Мартинівка, Красноградського району Харківської області.
- Протоколом огляду місця події від 16.02.2015 року, згідно якого було вилучено й оглянуто одежу потерпілого.
- Протоколом огляду місця події від 16.02.2015 року, згідно якого було знайдено й оглянуто одежу обвинуваченого.
- Протоколами отримання зразків для експертного дослідження.
- Висновком експерта №38-кр/15, згідно якого у ОСОБА_6 виявлені садна кистей обох рук.
- Висновками судових експертиз від 23.03.2015 року за № № 2240 та 2241 серед текстильних волокон, що виявлені в піднігтевому вмісті пальців лівої руки ОСОБА_6 є одне волокно, що має спільну родову належність з відповідними волокнами, що утворюють хутро кожушка потерпілого ОСОБА_9 , а серед поодиноких текстильних волокон, що виявлені в піднігтьовому вмісті пальців рук потерпілого ОСОБА_9 є одне хімічне гладке матове волокно зеленуватого кольору, яке має спільну родову належність з відповідними волокнами спортивних брюк ОСОБА_6
- Висновком експерта № 735-и/15, з якого вбачається, що на куртці ОСОБА_6 є кров людини, походження якої від ОСОБА_9 не виключається.
- Висновком експерта № 740-и/15, де вказано, що на спортивних брюках ОСОБА_9 виявлена кров, походження якої від ОСОБА_6 не виключається.
- Висновком експерта №88-крт/15 та висновком експерта №26-крт/15, з яких вбачається, що на тілі ОСОБА_9 виявлені множинні тілесні ушкодження, описані вище, в тому числі тупа травма шиї, крововиливи шкірних покровів по передній та лівій боковій поверхні шиї, множинні переломи під`язикової кістки, щитовидного, черпаловидного, персневидного хрящів з крововиливами м`яких тканин в зонах переломів, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Потерпілий міг жити на протязі декількох хвилин.
Крім того, згідно протоколу огляду місця події від 16.02.2015 року та протоколу проведення слідчого експерименту від 17.02.2015 року ОСОБА_6 показав та розповів на місці у присутності понятих про скоєння ним інкримінованого злочину та механізму завдання потерпілому тілесних ушкоджень.
При цьому, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне спричинення смерті іншій людині.
Між тим сторона обвинувачення не надала переконливих та беззаперечних доказів на обґрунтування того, що ОСОБА_6 в момент нанесення удару потерпілому діяв саме з прямим умислом, спрямованим на позбавлення його життя та спричинення смерті.
Відповідно до положень ст.24 КК України, при прямому умислі особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає настання цих наслідків.
Саме на таке застосування положень ст.24 КК України звертається увагу судів і в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003р. №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я людини», відповідно до якого для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.)
Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Таким чином, виходячи з положень вищезазначеного кримінального закону, при відмежуванні умисного вбивства від умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, необхідно враховувати спрямованість умислу і ставлення винної особи до наслідків свого діяння.
При цьому у ході всього досудового розслідування та впродовж всього судового провадження, обвинувачений ОСОБА_6 заперечував наявність у нього наміру та умислу саме на позбавлення життя потерпілого, пояснюючи що настання смерті ОСОБА_9 він не бажав, а хотів тільки припинити бійку, щоб останній його більш не чіпав, тобто щоб припинити конфлікт він наніс вказаний удар в область шиї нецілеспрямовано. Такі свідчення обвинуваченого об`єктивно підтверджуються його діями після нанесення одного удару в область гортані потерпілому, а саме: тим, що в разі наявності у нього умислу саме на позбавлення життя потерпілого, у нього була така реальна можливість продовжити свої дії, оскільки ніяких перешкод для цього у нього не було, однак він не зробив цього; після нанесення удару в шию, ОСОБА_6 більше не наносив ніяких тілесних ушкоджень потерпілому, а навпаки накрив його шубою, щоб останній протрезвів та пішов додому, оскільки останній подавав ознаки життя і він навіть не здогадувався, що вказаним ударом, спричинив смерть потерпілому.
Такі покази обвинуваченого не спростовані прокурором в судовому засіданні, а навпаки підтверджуються матеріали кримінального провадження, наданими прокурором, а саме протоколом слідчого експерименту від 17.02.2015 року, висновкам експертиз №26-КРт/15 від 16.02.2015 року та №88-КРт від 02.04.2015 року, відповідно до яких спосіб нанесення тілесних ушкоджень підозрюваним ОСОБА_6 не суперечить даним отриманим під час судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_9 .
Вищезазначені висновки експертиз, підтвердив в судовому засіданні і допитаний експерт ОСОБА_13 , вказавши, що смерть потерпілого настала від однократного тілесного ушкодження, тобто від одного удару, який міг бути нанесений навіть з незначною силою.
Також органом обвинувачення не було надано суду жодних даних про наявність між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_9 тривалих та стійких неприязних відносин, що могли б привести до виникнення у ОСОБА_6 умислу саме на вбивство ОСОБА_9 . Про вказаний факт весь час пояснював як сам обвинувачений, так і підтвердила сама мати загиблого потерпіла ОСОБА_5 .
Всі вище перелічені факти, а саме конкретні обставини справи, об`єктивна можливість обвинуваченого продовжити свої дії, її поведінка після нанесення одного удару в область шиї, вказують на відсутність у ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 та спричинення йому смерті, у зв`язку з чим кваліфікацію його дії органом досудового розслідування, як умисне вбивство суд вважає помилковою, тому що воно може бути вчинено лише з прямим умислом, чого в судовому засіданні не встановлено.
За таких обставин та виходячи з вимог ст.337 КПК України щодо здійснення судового розгляду лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, керуючись закріпленим в ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод принципом презумпції невинуватості, суд вважає за необхідне змінити правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, по фактично заподіяним наслідкам, що відповідає положенням ч.3 ст.337 КПК України, оскільки це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, оскільки саме таку кваліфікацію, суд вважає доведеною.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд керується ст.ст.65-67 КК України.
За ступенем тяжкості відповідно до ст.. 12 КК України, вчинений обвинуваченим злочин віднесено до тяжких.
Обставинами, пом`якшуючими покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, а обставинами, що обтяжують покарання суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно акту судово-психіатричного експерта №257 ОСОБА_6 ознак психозу не виявляє. По своєму психічному стану може розуміти свої дії та керувати ними.
Обвинувачений раніше не судимий, характеризується позитивно, має дружину та малолітню доньку, 2013 року народження; не працює; на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.
Враховуючи вище викладене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в місцях позбавлення волі, підстав для застосування до обвинуваченого ст.ст. 75, 69 КК України суд не вбачає.
Цивільний позов у справі відсутній. Судові витрати необхідно стягнути з обвинуваченого згідно наданих квитанцій.
Оскільки за час обрання ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, будь-яких порушень даного заходу обвинувачений не допускав, завжди вчасно з`являвся на всі судові засідання, а на час постановлення вироку строк її дії взагалі сплинув і відповідне клопотання сторонами не заявлялося, то підстав для обрання будь - якої міри запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно рахувати з моменту його фактичного затримання, при цьому в строк відбування покарання необхідно зарахувати строк його перебування під вартою в період з 16.02. 2015 року по 18.02. 2015 року.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 - 376 КПК України, колегія судів, -
У Х В А Л И Л А:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Призначити покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання.
Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його перебування під вартою в період з 16.02. 2015 року по 18.02. 2015 року.
Стягнути у дохід держави з ОСОБА_6 судові витрати за проведення експертиз: 2214 гривнів (експертиза № 2241 від 23.03. 2015р), 2214 гривнів (експертиза №2240 від 23.03.2015);
Речові докази, передані до камери речових доказів Красногроадського РВ ГУМВС України в Харківській області - повернути власникам, а при відмові їх в отриманні - знищити; всі конверти з експертними зразками крові, та нігтевих зрізів, передані до камери речових доказів Красноградського РВ ГУМВС України в Харківській області - знищити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій, потерпілому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча - суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3