Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/99/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 289 (215-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2016 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000307 стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2015 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка Новомиргородського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, що не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно ст. 76 КК України ОСОБА_8 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчійінспекції.

Постановлено про стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 2 735,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної та 5000, 00 грн. моральної шкоди.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новомиргорода Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, що не працює, інваліда 3 групи, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України ОСОБА_9 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_9 в апеляційному порядку не оскаржується.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими та засуджено за незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб за таких обставин.

22 травня 2015 року о 00 год. 10 хв. ОСОБА_8 усвідомлюючи протиправність своїх дій, запропонував ОСОБА_9 здійснити незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме мотоциклом марки «ViperZS125J», з об`ємом двигуна 125 куб. см., темно-червоного кольору, який знаходився в кущах біля будинку АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_10 , на що ОСОБА_9 погодився.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 приблизно о 01.00 год. прийшли до будинку АДРЕСА_1 за попередньою змовою групою осіб, діючи узгоджено, скориставшись тимчасовою відсутністю власника мотоцикла та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, підняли вищевказаний мотоцикл за кермо та багажник і віднесли його до будинку АДРЕСА_1 .

Зламавши замок рульового керма мотоцикла, обвинувачений ОСОБА_8 зірвав дроти біля замка запалення, завів викрадений мотоцикл та передав керування обвинуваченому ОСОБА_9 , який поїхав на ньому у с. Листопадове Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_8 в цей час рухався поруч з ОСОБА_9 на належному йому мопеді.

У подальшому обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 викрадене у ОСОБА_10 майно обернули на свою користь, спричинивши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 8 432,00 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 не оспорюючи юридичну кваліфікацію дій його підзахисного, доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також вид та міру призначеного покарання, просить змінити вирок суду першої інстанції та зменшити розмір моральної шкоди до 500, 00 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 .

Свої вимоги адвокат ОСОБА_7 , з посиланням на ст. ст. 23, 57, 60 та 1167 ЦК України, а також п.п.4,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, як на підставу для задоволення апеляційних вимог, обґрунтовує тим, що потерпілий ОСОБА_10 при пред`явленні цивільного позову та під час розгляду справи в суді, розмір завданої йому моральної шкоди належним чином не обґрунтував та відповідними доказами не підтвердив, а суд при ухваленні вироку, наведені обставини не з`ясував, розмір моральної шкоди та її доведеність не перевірив, безпідставно та необґрунтовано стягнув з обвинуваченого ОСОБА_8 , який після смерті батьків залишився сиротою, ніде не працює та не має постійного доходу, явно завищену, несправедливу суму відшкодування.

Наведені обставини, на думку сторони захисту вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, що відповідно до положень 408 КПК України є підставою для його зміни, в частині вирішення цивільного позову.

Заслухавши доповідача, з`ясувавши обставини справи, в межах доводів апеляційної скарги, в дебатах думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 в частині зменшення розміру моральної шкоди, захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_8 у незаконному заволодінні, за попередньою змовою з ОСОБА_9 транспортного засобу ОСОБА_10 , ґрунтуються на сукупності зібраних, взаємоузгодженими між собою та досліджених судом доказах, які є правильними і відповідають фактичним обставинам справи.

В апеляційні скарзі кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового засідання не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 , як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 289КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній міріврахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відносяться до категорії тяжких, особу ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав його щире каяття, активне сприяння у розкритті даного кримінального правопорушення, добровільне відшкодування частини завданого збитку.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції не встановлено.

Відповідно до роз`яснень п.п.1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В даному випадку, з урахуванням фактичних обставин цієї справи, ступеню тяжкості та суспільної небезпечності, особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який є сиротою, проживає з бабусею престарілого віку, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, а також наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливо і без ізоляції його від суспільства, з випробуванням, з іспитовим строком та без конфіскації належного йому майна.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Разом з цим, колегія суддів відмічає, що відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх розумності і справедливості, характер порушення прав потерпілого, глибини фізичних та душевних страждань, а також ступінь вини особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди.

Моральна шкода у кримінальному проваджені може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, приниженні честі, гідності.

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи (ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України).

Під час розгляду справи, судом першої інстанції правильно встановлено наявність регламентованого законом юридичного складу, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_10 .

В даному випадку, фактичні обставини справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, свідчать про те, що в результаті умисних, протиправних та узгоджених дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_10 спричинені матеріальні збитки, пов`язані з відновлювальним ремонтом викраденого у нього транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з тим, що ОСОБА_10 внаслідок злочину, відчув приниження честі та гідності, фактично позбавлений був можливості вести звичайний спосіб життя, що негативно вплинуло на нього, а тому з урахуванням характеру, обсягів та ступеню моральних страждань, колегія суддів вважає, що 1000,00 грн. в якості відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, з урахуванням майнового стану обвинуваченого ОСОБА_8 , буде достатнім справедливим, розумним та виваженим.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на підставі п.2 ч.1 ст. 407 та п.3 ч.1 ст. 408 КПК України підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову, зменшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст. 289 КК України - змінити в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 - 1000,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

В решті вказаний вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4