справа №176/2191/15-к
провадження №1-в/176/388/15
УХВАЛА
23 вересня 2015 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції з приміщенням Жовтоводської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області (№ 26), заяву про умовно-дострокове звільнення від покарання, яка надійшла від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, засудженого: 1) 13.09.2004 року Ялтинським міським судом Дніпропетровської області за ст.ст. 187 ч.1, 75 КК України позбавлення волі 4 роки з іспитовим строком на 3 роки; 2) 22.04.2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 190 ч. 4, 358, 70 КК України позбавлення волі на 5 років 6 місяців з конфіскацією всього особистого майна,
за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , представника Жовтоводської ВК №26 за довіреністю ОСОБА_5 засудженого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 , засуджений 22.04.2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 190 ч. 4, 358, 70 КК України позбавлення волі на 5 років 6 місяців з конфіскацією всього особистого майна.
Початок строку відбування покарання 07.03.2011 року, кінець строку відбування покарання 07.09.2016 року.
Засуджений ОСОБА_3 в заяві від 14.09.2015 року заявляє клопотання про його умовно-дострокове звільнення з посиланням на положення ст. 81 КК України.

Заслухав представника Жовтоводської ВК №26, який вважав, що може бути звільнений умовно-достроково, оскільки незважаючи на попередні стягнення має одне заохочення у вересні цього року та усну подяку, висловлену начальником колонії к 2012 році, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, який вважав, що вже є досягнута мета виправлення засудженого ОСОБА_3 , вивчивши матеріали особової справи на засудженого та підстави клопотання, суд приходить до висновку про не достатність підстав для задоволення цього клопотання, виходячи з наступного.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Умовно-дострокове звільнення можливо при обов`язковій і одночасній наявності зазначених у законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого.

Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким" звернув увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для вирішення питання про досягнення цілей покарання. Головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведеність і переконаність суду, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці, потреба в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштуванні.

При цьому Пленумом Верховного Суду України також звернуто увагу на те, що сумлінне поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці - постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи і т.і.

Судом встановлено, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_3 з 09.03.2011 року утримувався в Днпропетровському СІ, де характеризувався посередньо, працевлаштований не був, заохочень і стягнень не мав.

З 26.06..2011 року відбуває покарання в Жовтоводській ВК №26. З цього часу мав десять стягнень. Останнє стягнення за злісне порушення правил внутрішнього розпорядку утримання в колонії у вигляді 10 діб ДІЗО накладене 24.11.2014 року, тобто менше ніж рік потому.

Після цього згідно характеристики адміністрації установи виконання покарання станом на 26.12.2014 року за передуючий період характеризується негативно, оскільки встановлені правила поведінки та розпорядок дня порушує, заохочень не має, а має неодноразові стягнення. На виробництві установи не працевлаштований , та не виконує роботи з благоустрою установи, до виконання поставлених завдань ставиться байдуже. Серед засуджених конфліктує, велика ступінь криміногенної зараженості, підтримує стосунки з засудженими, які характеризуються негативно. У відношенні до представників адміністрації не завжди ввічливий та тактовний.

Суд враховує, що засуджений ОСОБА_3 останні півроку є влаштований на виробництві установи в бригаді з виготовлення сітки-рабиці та навіть менше ніж за місяць перед зверненням із клопотанням отримав заохочення ( від 07.09.2015 року) у вигляді подяки. Але у співвідношення з поведінкою ОСОБА_3 на протязі усього періоду відбування покарання, яка була незмінно негативною, до праці залучений не був і бажання не виявляв, правила внутрішнього розпорядку неодноразово порушував, у тому числі вчиняв лісні правопорушення, у зв`язку з чим мав 10 стягнень, у тому числі суворі у вигляді тримання в ДІЗО, суд вважає, що така поведінка засудженого протягом короткого останнього часу, який безпосередньо передує його зверненню з поданням, не доводить достатньою мірою і не можна рахувати що ОСОБА_3 дійсно виправився, та як такий заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
ОСОБА_3 двічі розглядався на адміністративній комісії відповідно до ст. 101 КВК України, 26.12.2013 року та 26.12.2014 року, і на цей момент йому було відмовлено у внесенні поданні про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, який ще не став на шлях виправлення.
Суд також не вважає достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого, на чому наполягав представник установи покарання та підтримав прокурор в кримінальному провадженні, оголошення усної подяки ОСОБА_3 начальником установи згідно записів в щоденнику під час профілактичних бесід, яка була оголошена 15.10.2012 року, оскільки такий після протягом наступного року відбування покарання допустив 10 порушень, за які були накладені відповідні стягнення, у тому числі у вигляді тримання в ДІЗО.
За таких обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого, який є не одноразово судимий, відбуває покарання за особливо тяжкий злочин, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 від покарання є передчасним та клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення від покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її проголошення. Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1