АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1498/15 Справа № 176/1178/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали подання Жовтоводської виправної колонії № 26 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2005 року п.6, 12 ч2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 289 КК України до 14 років позбавлення волі, за його апеляційною скаргою на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року,

за участю прокурора: ОСОБА_7

засудженого: ОСОБА_6

представника ВК: ОСОБА_8 ,
В с т а н о в и л а:
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року відмовлено у задоволенні подання Жовтоводської виправної колонії № 26 про умовно-дострокове звільнення від покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_6 .

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції посилався на матеріали особової справи, згідно з якими ОСОБА_6 за період відбування покарання мав 11 заохочень та 15 стягнень.

Поряд з цим, суд погодився з представником виправної колонії про те, що в силу вимог ст. 134 КВК України, всі накладені на засудженого ОСОБА_6 стягнення погашені.

Разом з тим, на думку суду, поведінка засудженого протягом періоду, коли останній притягувався до дисциплінарної відповідальності, свідчить про те, що він не довів своє виправлення.

З таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, як такий, поведінка якого свідчить про вперте не бажання ставати на шлях виправлення.

На переконання суду першої інстанції, ОСОБА_6 не довів суду що заслуговує на звільнення від відбування покарання, враховуючи ту обставину, що він відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину.

В апеляції засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити подання ВК.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги засуджений посилається на те, що він відбув більше двох чвертей покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, має заохочення за час відбування покарання, а ті стягнення, що були на нього накладені, погашені за сплином часу.

На переконання ОСОБА_6 , суд не надав належної оцінки вказаним обставинам, а також необґрунтовано у своєму рішення посилався на час перебування у Криворізькому слідчому ізоляторі, за який він не міг бути працевлаштованим та мати заохочення, оскільки він не був ще засудженим до позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого з приводу апеляційної скарги та який прохав задовольнити його апеляційну скаргу, пояснення представника виправної колонії, який вважав що Ваколюка можливо умовно- достроково звільнити, думку прокурора про те що ОСОБА_9 своєю поведінкою не довів своє виправлення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку по те, що апеляційна скарга засудженого підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на вимогах закону та всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

ОСОБА_6 вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області засуджений за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 13 ч. 3 ст. 289, ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 02 грудня 2004 року, кінець строку 02 грудня 2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та незаконність постановленого судом першої інстанції рішення є безпідставними.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду першої інстанції встановлено, що судове рішення, яке оскаржується, в повному обсязі відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 на час звернення адміністрації виправної колонії до суду з поданням відбув ? частини покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2005 року.

Згідно характеристики, наданої Жовтоводською виправною колонією № 26, за період відбування покарання у ВК ОСОБА_6 характеризується добре, за зразкову поведінку має 11 заохочень, на виробництві установи працевлаштований бригадиром, до своїх обов`язків ставиться сумлінно, проявляє активну участь у суспільному житті відділення. Крім того, засуджений за час відбування покарання має 15 погашених стягнень (арк.пр. 1, 3).

Надаючи оцінку вказаним відомостям, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що вказані обставини не можуть свідчити про сумлінну поведінку засудженого та доведення свого виправлення ставленням до праці, є обґрунтованими.

ОСОБА_6 засуджено за особливо тяжкий злочин та за час відбування покарання має 15 стягнень( на протязі 2006-2014р) у своєї більшості за несумлінне ставлення до обов`язків , які на теперішній час погашені, але свідчать саме про відсутність сумлінної поведінки засудженого та доведення свого виправлення до 2014 року.

ОСОБА_10 після 2014року має тільки 2 заохочення, що не може свідчить про сумлінну поведінку засудженого та доведення свого виправлення ставленням до праці, а тому висновки суду про відмову у задоволенні клопотання про умовне - дострокове звільнення колегія суддів підтримує та вважає завчасним.

На переконання колегії суддів, наявність позитивної характеристики не вказує на усвідомлення засудженим своєї вини та щире каяття, а поведінка останнього свідчить лише про те, що він бажає скорішого звільнення з місць позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів враховує також й те, що ОСОБА_6 відбуває покарання, призначене вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області за злочини, передбачені п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 13 ч. 3 ст. 289 КК України, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні подання, оскільки в конкретному випадку відсутні формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого.

Ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для зміни, скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 81 КК України, ст..ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду :
----------------------- ----------------------- -----------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4