11-кп/775/368/2015(м)
263/1835/15-к

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду

Донецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні 20 жовтня 2015 року в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 20 липня 2015 року

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 20 липня 2015 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Маріуполя Донецької області, громадянин України, зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , судимий 13 листопада 2013 року Приморським районним судом міста Маріуполя за статтею 186 частиною 1 КК України до штрафу на користь держави у розмірі 850 гривень, ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 12 червня 2014 року покарання у виді штрафу замінено на громадські роботи строком на 50 годин, 11 серпня 2014 року зняти з обліку в кримінально виконавчій інспекції Жовтневого району міста Маріуполя по відбуттю покарання.

засуджений за частиною 4 статті 187 КК України до покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого.

Вказаним вироком суду обвинувачений ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що 13 грудня 2014 року приблизно о 4 годині 30 хвилин, знаходячись у приміщенні нічного клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по бульвару Приморському,27 Приморського району міста Маріуполя, діючи за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали кримінального провадження у відношенні якої виділені в окреме провадження, внаслідок її розшуку, та невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали відносно якої також виділені в окреме провадження, переслідуючи мету заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, з проникненням у житло, діючи заздалегідь за погодженим планом, відповідно до якого, особа, матеріали кримінального провадження у відношенні якої виділені в окреме провадження

________________________________________

Категорія 187 ч 4 КК України Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_11

Єдиний унікальний № 263/1835/15-к Доповідач ОСОБА_1 .

Провадження № 11-кп/775/368/15м

внаслідок її розшуку, цього ж дня, приблизно о 5 годині, разом з потерпілим ОСОБА_12 приїхали до місця мешкання останнього в квартиру АДРЕСА_2 . У цей же час обвинувачений ОСОБА_10 разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою, за погодженим між ними планом, попрямували слідом за ними.

13 грудня 2014 року, приблизно о 6 годині, особа матеріали кримінального провадження у відношенні якої виділені в окреме провадження внаслідок її розшуку, знаходячись на четвертому поверсі в квартирі АДРЕСА_2 , по мобільному телефону розповіла обвинуваченого ОСОБА_10 та невстановленій в ході досудового розслідування особі про розташування квартири та про знаходження потерпілого ОСОБА_12 у ванній кімнаті. Після цього залишивши незапертими двері вказаної квартири, покинула її та стала на вулиці чекати повернення обвинуваченого ОСОБА_10 та невстановленої слідством особи. Останні продовжуючи свої злочинні дії, через незаперті двері, проникли до вказаної квартири, де напали на потерпілого ОСОБА_12 , схопили його за голову та різко нагнули до низу, після чого нанесли удари кулаками в область голови і тулубу, заподіявши йому фізичну біль, при цьому, невстановлена особа, утримуючи в руці ніж, стала погрожувати потерпілому насильством, небезпечного для його здоров`я та життя. Подавивши, таким чином, волю потерпілого до опору обвинувачений ОСОБА_10 разом з невстановленою особою, заволоділи майном, належним потерпілому у вигляді золотих виробів на загальну суму 119 500 гривень 00 копійок, грошовими коштами у сумі 73 000 гривень 00 копійок, сім-картою оператора МТС з номером НОМЕР_1 вартістю 20 гривень 00 копійок, заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 192570 гривень 00 копійок.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з відсутністю достатнього та обґрунтованого підтвердження вини його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 4 статті 187 КК України.

За апеляційними твердженнями захисника ОСОБА_8 , допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_10 повністю заперечував факт домовленості з ОСОБА_13 про застосування ножа в ході проникнення до квартири потерпілого та наявності у останнього ніжу, а застосування ОСОБА_13 ножа для підзахисного стало повною несподіванкою.

На думку захисника, висновки суду першої інстанції, які обґрунтовані показаннями потерпілого ОСОБА_12 про нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, повинні були оцінені критично, оскільки, ці обставини не були зафіксовані.

Крім того, захист вважає, що в ході судового слідства не знайшло свого підтвердження доведеність єдиного умислу на застосування насильства, пов`язаного з погрозою для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу і у даному випадку має місце «ексцес виконавця». Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_10 необхідно кваліфікувати за частиною 3 статті 186 КК України, оскільки тайне викрадення чужого майна з проникненням до житла, яке було заплановано заздалегідь, переросло у відкрите викрадення без застосування насильства з його підзахисного.

Не погоджується захисник з висновком суд першої інстанції про і відсутність обставин, які пом`якшують покарання, про що зазначено у вироку, не прийнявши до уваги, визнання ним своєї вини. Також судом не прийнята до уваги добровільно видача обвинуваченим у повному обсязі, викрадених у потерпілого грошових коштів та золотих виробів.

Інкримінуючи обвинуваченому ОСОБА_10 рецидив злочину, як обставину, яка обтяжує покарання, суд першої інстанції не прийняв до уваги повне відбуте покарання, призначене за попереднім вироком суду.

З урахуванням зазначеного, захисник просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_10 на частину 3 статті 186 КК України та в межах цієї норми призначити покарання.

Заслухавши доповідача, думку захисника ОСОБА_6 про підтримку апеляційної скарги і незаконність вироку суду першої інстанції, пояснення представника потерпілого ОСОБА_7 про безпідставність апеляційної скарги, міркування прокурора про законність судового рішення і безпідставність апеляційних вимог захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції в межах можливого, відповідно до положень статей 93,370 КПК України достатньо повно, всебічно й об`єктивно з`ясував фактичні обставини кримінального провадження, в ході судового слідства перевірив та, проаналізував, надані сторонами кримінального провадження докази, надав їм належну оцінку з точки зору їх стосовності, достатності і допустимості, дійшов цілком законного й обґрунтованого висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_14 за кримінальним законом та доведеність його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Мотивуючи свої висновки про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд першої інстанції, насамперед, послався на показання обвинуваченого, за якими він фактично розповів про події, які відбулися в квартирі потерпілого ОСОБА_12 , підтвердивши пред`явлене йому обвинувачення, заперечуючи лише проти застосування ним ножа. Наявність ножа у невстановленої особи, якого він називає ОСОБА_13 , була для нього несподіванкою.

За змістом показань потерпілого ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_10 разом з невстановленою особою напали на нього в його квартирі разом, погрожували йому ножем, приставивши до шиї, викрали майно у вигляді грошей та золотих виробів, внаслідок усвідомлення ним реальної загрози для життя і здоров`я, заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 192570 гривень 00 копійок. До нападу на нього він прийшов до себе додому з ОСОБА_15 . В його присутності вона з свого мобільного телефону комусь відправляла СМС-повідомлення.

Свої показання потерпілий ОСОБА_12 підтвердив у ході слідчого експерименту з участю ОСОБА_15 і ОСОБА_13 (зазначені у протоколі цієї дії) розповів про події, які відбулися в його квартирі у зв`язку з нападом та про застосування для погроз ножу, приставляючи його до шиї та грудей в районі серця. При цьому, присутні ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не заперечували проти його показань (а.с.183 т.1).

Покладаючи показання потерпілого ОСОБА_12 в основу обвинувального вироку, суд першої інстанції зважив їх за правильні, достовірні, не піддавши їх сумніву, посилаючись на узгодженість цих показань з іншими доказами по кримінальному провадженню в їх сукупності.

Таке рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є правильним.

Так, у підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_10 суд першої інстанції в основу обвинувального вироку поклав в якості доказу протокол огляду місця події, за даними якого в квартирі потерпілого проводився пошук, про що свідчать речі, викинуті з шафи (а.с.10 т.1).

За змістом протоколів пред`явлення особи для упізнання, потерпілий ОСОБА_12 впізнав особу, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження (за цим протоколом ОСОБА_15 ), як особу яка причетна до розбійного нападу

та обвинуваченого ОСОБА_17 , як особу яка здійснила на нього розбійний напад, шула гроші, цінності та погрожувала насильством, наносячи удари (а.с.47 т.1, 50 т.2).

Відповідно до протоколів огляду місць подій у особи, матеріали відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження (за протоколом ОСОБА_15 ) вилучені гроші у сумі 4900 гривень та в обвинуваченого ОСОБА_10 гроші у сумі 37400 гривень (а.с.43,47 т.1).

За даними, які містяться у протоколі пред`явлення речей для впізнання потерпілий ОСОБА_12 упізнав золотий браслет, яким заволоділи вказані вище особи під час розбійного нападу (а.с.127 т.1).

З протоколу огляду місця події вбачається, що під час затримання особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження (за протоколом ОСОБА_15 ) вилучений мобільний телефон, з якого було відправлене повідомлення змістом «4 поверх, ліворуч, упретеся в квартиру, він вдома сам (а.с.116 т.1).

Відповідно до протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_10 він на місці події показав і розказав про обставини розбійного нападу разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , під час якого ОСОБА_16 погрожував потерпілому ножем, приставляючи його до шиї, шукали та викрали гроші та цінності (а.с.198 т ).

Дослідивши всі ці та інші докази по кримінальному провадженню в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку те, що обвинувачений ОСОБА_10 за попередньою змовою з іншими особами здійснив на потерпілого ОСОБА_12 розбійний напад з проникненням у житло для заволодіння його майном у великих розмірах, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для його життя та здоров`я.

При цьому, суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку про спрямований умисел учасників на розбійний напад на потерпілого, обґрунтувавши його встановленими в ході судового слідства даними та доказами, які підтверджують спільні, цілеспрямовані і узгоджені дії учасників групи.

Твердження захисника ОСОБА_6 про ексцес виконавця, виходячи з вище зазначених обставин, суд першої інстанції відкину і це є правильним.

З урахуванням цих обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог захисника про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки ці його твердження категорично спростовуються даними, які встановлені судом першої інстанції і перевірені в ході апеляційного розгляду кримінального провадження.

На думку колегії суддів, призначений судом першої обвинуваченому ОСОБА_10 вид і розмір кримінального покарання відповідає загальним засадам призначення покарання.

Суд першої інстанції, як вбачається з вироку суду першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке за положеннями статті 12 КК України є особливо тяжким, дані про особу обвинуваченого, за якими він характеризується посередньо, на обліках у лікарів не перебуває.

При цьому, твердження захисника про неврахування судом першої інстанції як пом`якшуючих покарання обвинуваченому обставини, визнання ним вини в ході слідчого експерименту та добровільна видача грошей та золотих коштовностей є безпідставними, оскільки вибіркове (часткове) визнання вини не свідчить про повне і щире каяття, а коштовності та гроші були вилучені працівниками міліції. Ці обставини позбавили суд першої інстанції застосувати положення статті 66 КК України.

За даними кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_10 раніше засуджувався за частиною 1 статті 186 КК України до штрафу у сумі 850 гривень, який надалі був замінений на громадські роботи, а через три місяця після відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, за яке засуджений цим вироком.

З урахуванням цих обставин, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, призначив обвинуваченому міру кримінального покарання, яка відповідає положенням статті 65 КК України.

Більш того, міра кримінальна покарання, призначена обвинуваченому ОСОБА_10 , є майже у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини 4 статті 187 КК України.

Будь-яких даних, які свідчили б про необ`єктивність, упередженість органів досудового розслідування чи суду, порушення ними кримінального процесуального закону, у томи числі і тих, про які йдеться мова в апеляційній скарзі, не встановлено.

Не виявлено і інших порушень кримінального процесуального закону, які перешкоджали б чи могли перешкодити суду першої інстанції повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і постановити законний й обґрунтований вирок.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить законних підстав як для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, так і задоволення апеляційних вимог захисника.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 20 липня 2015 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3