Справа № 163/225/15-к
Провадження № 1-кп/163/14/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2015 року Любомльський районний суд Волинської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

обвинувачених: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - ОСОБА_15 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_13 - ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_14 ОСОБА_18 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль кримінальне провадження №0000250 про обвинувачення

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.127 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.127 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, -

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_12 08 вересня 2014 року в період з 21 год. 30 хв. по 22 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння неподалік магазину «Надія», що в селі Заболоття Любомльського району Волинської області, на ґрунті особистих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_19 , які раптово виникли через те, що потерпілий не придбав горілки та не повернув надані йому для цього кошти в сумі 20 грн., усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно наніс ОСОБА_19 рукою удар по обличчю, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю, де, продовжуючи свої насильницькі дії, наніс потерпілому три удари ногою у взутті в ділянку голови.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_13 в період часу з 24 години 00 хвилин 08 вересня 2014 року до 02 години 09 вересня 2014 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на узбіччі перехрестя вулиць Молодіжна та Садова, що в селі Заболоття Любомльського району Волинської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, наніс ОСОБА_19 ногою у взутті один удар в ділянку голови.

Внаслідок вищевказаних ударів обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 по голові потерпілого ОСОБА_19 , останньому заподіяно закриту черепно-мозкову травму, яка супроводжувалась крововиливами над твердою мозковою оболонкою та під м`які мозкові оболонки (епідуральні та субдуральні крововиливи) і ускладнилась набряком головного мозку та дислокацією стовбуру мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, що спричинило смерть потерпілого.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_19 , обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , кожен зокрема, вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України.

Крім цього, в період часу з 24 години 00 хвилин 08 вересня 2014 року до 02 години 09 вересня 2014 року на узбіччі перехрестя вулиць Молодіжна та Садова, що в селі Заболоття Любомльського району Волинської області, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючись метою покарати ОСОБА_19 за вчинені раніше ним дії: ОСОБА_12 за неповернення йому грошей в сумі 20 грн., а ОСОБА_13 за скоєння ним насильницьких дій щодо своєї матері, шляхом нанесення побоїв протягом вище вказаного часу, інших жорстоких, нелюдських і таких, що принижують гідність людини насильницьких дій, яке виразилось у тому, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 почергово наносили численні удари шкіряним паском з металевою пряжкою в ділянки тулуба та кінцівок потерпілого ОСОБА_19 , якого в певний проміжок часу, під час нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_13 , за його вказівкою, проти власної волі, за руки утримував ОСОБА_14 , для того, щоб ОСОБА_19 не втік. Крім цього, ОСОБА_13 наносив удари по тілу потерпілого самою металевою пряжкою, тримаючи ремінь за його вільний кінець, а також ногами у взутті в ділянки тулуба та кінцівок ОСОБА_19 , справив на останнього природні потреби та запихав йому в ротову порожнину шкарпетки, в результаті чого ОСОБА_19 заподіяно різні за характером та ступенем тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини і живота (тулуба), яка супроводжувалась 24 синцями та 10 саднами, переломом грудини, переломами 3-х ребер зліва, 1 ребра справа, що мають ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я; численних саден і синців на верхніх і нижніх кінцівках, в тому числі і сідницях, по орієнтовним даним, в загальній кількості до 111 синців, до 22 саден; у вигляді крововиливу в ділянці головки статевого члена з переходом на його шкіру, по всій поверхні калитки, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, внаслідок яких ОСОБА_19 заподіяно фізичного болю, фізичного та морального страждання.

Таким чином, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , керуючись метою покарати потерпілого ОСОБА_19 за скоєні ним раніше дії, вчинили відносно останнього катування, яке виразилось в умисному заподіянні йому сильного фізичного болю та фізичного, морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій, чим, кожен із них, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.127 КК України.
Обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в суді вину у вчиненні інкримінованих їм суспільно-небезпечних діянь визнали частково, визнавши вчинення катування відносно потерпілого ОСОБА_19 та, заперечивши спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілого, мотивуючи тим, що кожен із них ударів ногою в ділянку голови ОСОБА_19 не наносив.

Обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що 08.09.2014 року біля 21 години, перебуваючи разом з ОСОБА_20 неподалік магазину Надія, що в селі Заболоття Любомльського району, зустрів потерпілого ОСОБА_19 , який слідував на «точку» за горілкою, тому дав йому власні кошти для придбання і їм горілки в сумі 20 грн. та 2 грн. - ОСОБА_19 для особистих потреб. Сам він пішов додому переодягатися, однак через деякий час до нього прибіг ОСОБА_20 та повідомив, що ОСОБА_19 горілки не придбав та гроші не віддав. Тоді, за неповернення останнім, наданих йому коштів, долонею правої руки тричі вдарив ОСОБА_19 по лівій щоці, від чого останній впав на бік, при цьому, головою об землю не вдарявся, а, піднявшись з землі, пішов. Крім цього, з невідомих йому причин, в цей час за груди потерпілого взяв ОСОБА_20 . Вказав, що ногами ОСОБА_19 він не бив, крові на ньому тоді не було, а кошти, надані для придбання горілки, останній йому повернув. Через деякий час по цьому, до нього зателефонував ОСОБА_13 та, не повідомляючи про те, що біля нього є ОСОБА_19 , запитав за що він останнього вдарив, на що він відповів за неповернення коштів. В подальшому ОСОБА_13 неодноразово до нього телефонував (5 разів) та кликав до них в компанію. Коли він прийшов до трансформатора, то ОСОБА_19 в цей час уже лежав на землі - обличчям до низу. Випивши з хлопцями горілки, підійшов до ОСОБА_19 та наніс йому 4 удари своїм ременем (армійською портупеєю), згорнутим вдвоє, який тримав за пряжку. Після цього, ОСОБА_13 сам взяв у нього ремінь, який лежав поряд з ним, та почав наносити удари по потерпілому, при цьому, удари наносив самою пряжкою, тримаючи ремінь за його вільний кінець. Після ОСОБА_13 , через деякий час, він ще наніс по тілу потерпілого 5 ударів ременем, а ОСОБА_13 , в подальшому, неодноразово підходив та наносив удари по ОСОБА_19 , при цьому говорив потерпілому, що це за його дії з матір`ю. Наносити удари потерпілому особисто він підходив двічі, удари наносив ременем лише по сідницях, тримаючи його за пряжку. В такий спосіб в сукупності наніс біля 15 ударів, а ОСОБА_13 наносив удари самою пряжкою по усьому тілу потерпілого (руках, ногах, спині, по чому попало), а також удари наносив ногами по тулубу та ногах ОСОБА_19 , нанісши всього близько 20-30 ударів. ОСОБА_19 від нанесених ним та ОСОБА_13 ударів не кричав, а лише просив його відпустити додому. В той час, як потерпілий хотів втекти через паркан, ОСОБА_13 , вхопивши його, засунув на паркан та знову почав наносити удари, а ОСОБА_14 в цей час тримав його за руки. В подальшому, коли ОСОБА_19 знову хотів йти додому, ОСОБА_13 наніс йому удар ногою в голову від якого останній впав, після чого запхав потерпілому в рот шкарпетку, яку дістав зі своєї кишені, та на його обличчя справив природні потреби. Від удару в голову ОСОБА_19 втратив свідомість та, незважаючи на те, що його обливали водою, до свідомості так і не прийшов. Коли хлопці відносили потерпілого додому, то він бачив, як останній падав головою на землю. З хлопцями розійшлися біля 04 години ранку, а про смерть ОСОБА_19 він дізнався на наступний день від ОСОБА_13 , який одночасно повідомив, що у нього болить нога. Також показав, що на його ремені була пряжка з двома шпеньками, яких, після цих подій, уже не було. При нанесенні ударів він усвідомлював наслідки, які можуть настати, однак їх не бажав, спиртне у той вечір вживав у невеликий кількості - близько 150 гр. горілки.

Обвинувачений ОСОБА_13 суду показав, що 08.09.2014 року, перебуваючи біля трансформатора разом з ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_14 , побачив потерпілого ОСОБА_19 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, у нього була порушена координація рухів, дезорієнтація, «заторможеність» та повільна мова, при цьому, говорив, що йому болить голова. На пропозицію обвинуваченого пройти до їх компанії, ОСОБА_19 відмовився, однак потім погодився. Взявши його за руки, привів до хлопців. Коли на лобі у потерпілого побачив садна, а на носі кров, то останній розповів, що у нього був конфлікт з ОСОБА_12 за гроші, за які останній його побив. Для з`ясування обставин даного конфлікту близько 23 години він зателефонував до ОСОБА_12 , про що чули усі там присутні. ОСОБА_12 по телефону розповів, що конфлікт був через те, що ОСОБА_19 не хотів повернути гроші, надані йому для придбання горілки, та одночасно запитав чи біля них є ОСОБА_19 . В подальшому він ще декілька разів телефонував до ОСОБА_12 , щоб з`ясувати де він є. Через деякий час до них приєднався ОСОБА_12 , який прийшов з ременем в руках. Після цього, ОСОБА_12 , сказавши потерпілому «от ти й попався», поклав останнього на паркан та своїм ременем почав наносити по ОСОБА_19 удари, а ОСОБА_14 в цей час останнього утримував. Усі присутні розпивали спиртне, при цьому, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 просили ОСОБА_12 не бити ОСОБА_19 . Після цього ОСОБА_12 приєднався до них розпивати спиртне, а він, в свою чергу, взяв ремінь останнього, який той поклав поряд з собою, та також почав наносити ним удари по потерпілому, нанісши два удари по сідницях та два удари по ногах за те, що ОСОБА_19 бив свою матір та непристойно з нею поводився. Після нього, ремінь знову взяв ОСОБА_12 , яким продовжив наносити удари по потерпілому. Він зі своєї сторони, підходив бити ОСОБА_19 всього 5-6 разів, при цьому ременем бив лише по сідницях і ногах. В сукупності потерпілому наніс біля 30 ударів. Під час нанесення ОСОБА_12 ударів по ОСОБА_19 на проїзній частині, останнього за руки утримував ОСОБА_14 , а після того, як останній його відпустив, то потерпілий почав кричати, тоді ОСОБА_12 сказав йому затулити ОСОБА_19 рота. Затуляючи рот потерпілого рукою, останній почав його кусати, тому він дістав зі своєї кишені носка та хотів його запхати ОСОБА_19 в рот, однак зробити це йому не вдалось, так як потерпілий не піддавався. При нанесенні ОСОБА_19 ударів, останній просив його не бити, при цьому, казав, що йому боляче. Вказав, що ногами ударів по потерпілому не наносив, в тому числі й в голову та грудну клітку, природних потреб на нього не справляв, а чи бив пряжкою - не пам`ятає. Після нанесених ударів, ОСОБА_19 проявляв ознаки життя, сам до себе щось бурмотів, а коли вони допили усю горілку, то побачили, що потерпілий уже був без свідомості, у зв`язку із чим почали приводити його до тями. Оскільки ОСОБА_19 самостійно пересуватись не міг, тому разом з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 занесли його додому, де поклали на веранді на живіт - вниз головою. Після цього, повернулись та продовжили розпивати спиртне. Вказав, що наслідків, які можуть настати від нанесених ударів, не передбачав, а свою поведінку пояснив станом свого алкогольного сп`яніння, вказавши, що упродовж того дня випив 0,5-0,7 л. горілки.

Обвинувачений ОСОБА_14 дав показання про те, що 08.09.2014 року біля 22 год. він, взявши стакани та закуску, пішов до трансформатора, куди запросив його ОСОБА_13 , розпивати спиртне. Окрім ОСОБА_13 , там були ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Через деякий час повз них проходив ОСОБА_19 , який до них приєднуватись не хотів, тоді до нього підійшов ОСОБА_13 та, вдаривши його один раз рукою по обличчі, привів до них. У цей час у потерпілого на лобі уже була свіжа рана. Після того, як ОСОБА_19 випив 2-3 стакани горілки, ОСОБА_13 знову йому наніс удар, при цьому, потерпілий просив його не бити, пояснюючи це тим, що його уже бив ОСОБА_12 . З даного приводу ОСОБА_13 почав телефонувати до ОСОБА_12 . Коли до них прийшов ОСОБА_12 , то у його руках уже був ремінь, який останній тримав за пряжку. Випивши 2 стакани горілки, ОСОБА_12 наніс потерпілому ременем 5 ударів по сідницях. Після цього, цей же ремінь взяв ОСОБА_13 та ним почав бити потерпілого, однак не паском, а самою пряжкою, тримаючи ремінь за його вільний кінець. ОСОБА_19 почав кричати, щоб ОСОБА_13 його не бив, однак останній не зупинявся та, знявши зі своєї ноги носка, почав запихати його потерпілому у рот, щоб той не кричав. В той вечір він двічі ходив за горілкою, двічі за водою та двічі за закускою. Повернувшись після одного із таких відлучень, побачив, що потерпілий лежав спиною посеред дороги, тому він хотів його відтягнути в сторону, однак ОСОБА_13 сказав не чіпати, але останнього він не послухав та все-таки відтягнув потерпілого в сторону до паркану. ОСОБА_19 він утримував за руки, коли удари наносив ОСОБА_13 , який сказав йому тримати потерпілого. Такі дії він вчинив, оскільки ОСОБА_13 йому погрожував, що в протилежному випадку він буде лежати поряд з ОСОБА_19 , а, враховуючи те, що ОСОБА_13 два роки назад його уже побив, боявся за своє життя. У його присутності ОСОБА_12 підходив до потерпілого наносити удари ременем 2-3 рази лише по сідницях, а ОСОБА_13 більше 4-х разів по усьому тілу, при цьому удари наносив самою пряжкою. Під час нанесення ударів ОСОБА_12 не говорив нічого, а ОСОБА_13 казав, що це йому за матір, з якою він непристойно себе поводить, при цьому, удари наносив з більшою силою, про що вказували звуки ударів та крик потерпілого. Сам факт справляння ОСОБА_13 природних потреб на ОСОБА_19 він не бачив, однак, повернувшись в черговий раз в компанію, бачив, що у потерпілого було мокре обличчя, хоча водою його ще не обливали. Крім цього, коли ОСОБА_19 перебував в положенні сидячи, ОСОБА_13 наніс йому удар ногою в голову - у ділянку скроні, від чого потерпілий впав боком на землю. Перевіривши пульс у ОСОБА_19 , з`ясував, що той живий. Коли в черговий раз повернувся до хлопців, то ОСОБА_13 штахетою натягував потерпілому штани, які в останнього сповзли до низу. Оскільки ОСОБА_19 був без свідомості, тому додому його вирішили занести: він та ОСОБА_13 несли потерпілого за руки, а ОСОБА_21 за ноги. Як несли ОСОБА_19 додому, то потерпілий головою впав на землю, оскільки ОСОБА_13 його не втримав. ОСОБА_19 у той час уже був роздягнутий по пояс, тому він накрив його своєю курткою. Чи була кров на потерпілому він не бачив, однак ствердив, що на самому ньому крові не було. Принісши ОСОБА_19 додому, поклали його на підлогу животом, обличчям до низу, при цьому, потерпілий ще проявляв ознаки життя, так як подавав звуки хрипу.

Потерпілий ОСОБА_11 показав, що покійного ОСОБА_19 , який доводиться йому племінником, напередодні цих подій бачив 08.09.2014 року близько 19 години та будь-яких тілесних ушкоджень на ньому не було. На наступний день побачив його уже в морзі - усе його тіло було побите та видно було, що його били ногами, садна були з обох боків, лице побите не було, ніс та скроні були цілі, удар був нанесений в ділянку голови, оскільки в даному місці була вм`ятина від удару тупим предметом.

Свідок ОСОБА_20 суду показав, що біля 20 год. 00 хв. 08 вересня 2014 року він разом з обвинуваченим ОСОБА_12 розпили 250 грам горілки, після чого, зустрівши ОСОБА_19 біля магазину «Надія», що в с.Заболоття Любомльського району, ОСОБА_12 дав потерпілому 22 грн. для того, щоб той купив пляшку горілки, з яких: 20 грн. було на горілку, а 2 грн. ОСОБА_19 на власні потреби. В подальшому, ОСОБА_12 пішов додому, а свідок залишився чекати потерпілого, однак останній, повернувшись, горілку не приніс та хотів віддати лише 2 грн., які свідок не взяв та про це пішов повідомити ОСОБА_12 . Обвинувачений ОСОБА_12 , який уже перебував в стані алкогольного сп`яніння, обурившись за те, що ОСОБА_19 не повернув 20 грн., вдарив останнього один раз рукою (долонею) по обличчю, від чого потерпілий впав прямо лицем носом на землю, а потім, коли ОСОБА_19 лежав обличчям до землі, ОСОБА_12 , який знаходився з-заді потерпілого, вдарив ще його три рази в голову правою взутою ногою, однак удари були несильні. Крові на ОСОБА_19 він не бачив. Потім потерпілий встав, свідок його легко пхнув, після чого, нормально пересуваючись, пішов додому. Вказав, що потерпілий в його присутності все-таки віддав ОСОБА_12 гроші в сумі 20 грн. Після цього ОСОБА_12 пішов за пляшкою горілки, яку вони мали розпити спільно, але ОСОБА_12 хтось зателефонував та він пішов у своїх справах. Коли свідок прийшов до трансформатора, де ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 і ОСОБА_21 розпивали спиртне, то ОСОБА_19 уже сидів під забором та в той час його уже ніхто не бив. Додому ОСОБА_23 відводили ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 , а сам свідок пішов додому разом з ОСОБА_12 після того, як потерпілого уже відвели додому.
Свідок ОСОБА_22 дав показання про те, що в той час, коли він разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_21 та ОСОБА_14 біля трансформатора в с.Заболоття розпивали спиртне, повз них від магазину йшов ОСОБА_19 . Це було орієнтовно о 23-24 годині. Побачивши потерпілого, ОСОБА_13 покликав його до них, однак йти він не захотів. Тоді ОСОБА_13 підійшов до ОСОБА_19 та силою привів його до них, при цьому двічі вдарив його долонею по обличчі. До цього у потерпілого на лобі уже була свіжа рана (царапина), однак вона не кровоточила, та ОСОБА_19 на будь-які болі, в тому числі головні, не скаржився, з ними випив два стакани горілки. Після цього ОСОБА_13 зателефонував до ОСОБА_12 та покликав його до них випити горілки. Через 30-60 хвилин після приходу ОСОБА_19 , до них приєднався ОСОБА_12 , який випив два стакани горілки, зняв свій ремінь, яким, тримаючи за пряжку, наніс потерпілому, що стояв спиною до обвинуваченого ОСОБА_12 , 5 ударів по задній частині тіла. Після цього, відразу цей же ремінь, з власної ініціативи вхопив ОСОБА_13 та почав бити ним ОСОБА_19 по усіх частинах тіла, однак бив уже пряжкою, а сам ремінь тримав за другий кінець, при цьому говорив потерпілому, що це йому за матір. Коли удари наносив ОСОБА_13 , то ОСОБА_19 спочатку стояв, а потім від нанесених ударів впав. ОСОБА_13 підходив бити потерпілого орієнтовно 4 рази (трішки посидить в компанії, вип`є горілки та знову йде бити ОСОБА_19 ). Коли потерпілий хотів уже йти додому, ОСОБА_13 шарпонув його за плече, від чого ОСОБА_19 впав на землю лицем до низу, а ОСОБА_13 , знаходячись з лівої сторони від потерпілого, коли останній намагався піднятись, наніс йому правою ногою один удар в область грудей та один удар в голову з низу в обличчя. Оскільки ОСОБА_19 почав кричати, ОСОБА_13 запхнув йому в рот носка та справив на нього природні потреби. В подальшому, ОСОБА_13 наказав ОСОБА_14 , щоб той поклав ОСОБА_19 на паркан. ОСОБА_14 , взявши потерпілого за руки, перекинув його через паркан та, перебуваючи з другої сторони паркану, тримав ОСОБА_19 за руки, а ОСОБА_13 в цей час наносив ременем по потерпілому удари, нанісши у такий спосіб орієнтовно 5-10 ударів. На зауваження свідка, ОСОБА_13 відповів, щоб він мовчав, бо сам «получить». Після цього, до них приєднався ОСОБА_20 , це була вже 2-га година ночі, а сам він вирішив піти додому, але перед тим, як йти, підійшов до ОСОБА_19 та запитав чи він живий, на що останній відповів, що живий. Крім цього, показав, що потерпілий 2-3 рази кричав, однак лише від ударів ОСОБА_13 , коли той бив його пряжкою та ногою.

Свідок ОСОБА_21 суду показав, що близько 22-23 год. (вересень) 2014 року він, ОСОБА_13 , ОСОБА_22 та ОСОБА_14 розпивали горілку біля трансформатора, що в с.Заболоття Любомльського району. В цей час повз них від центра додому йшов ОСОБА_19 , якого до них в компанію покликав ОСОБА_13 , але потерпілий до них йти не хотів, тому ОСОБА_13 притягнув його силою, проволікши по землі метрів 10, при цьому вдарив його кулаком в груди, наніс удари ногою та рукою по обличчю. Потерпілий на той час уже перебував в стані алкогольного сп`яніння. Потім ОСОБА_13 зателефонував до ОСОБА_12 та повідомив, що він впіймав ОСОБА_19 . Через деякий час до них прийшов ОСОБА_12 та, знявши свій ремінь, перший почав наносити ним удари по потерпілому. Коли ОСОБА_12 наносив удари, то ОСОБА_19 знаходився в положенні - головою до низу, на колінах, а ОСОБА_14 тримав його за руки. ОСОБА_12 наносив удари ременем упродовж п`яти хвилин та лише по сідницях, нанісши близько п`яти ударів. В той час, коли ОСОБА_19 знаходився на паркані животом (перехилений через паркан), то бив його ОСОБА_12 , а ОСОБА_14 тримав потерпілого за руки. Потім ОСОБА_12 , на прохання ОСОБА_13 , передав йому даний ремінь, яким останній почав наносити удари по ОСОБА_19 уже по всіх частинах тіла (зверху до низу), в тому числі й по голові. Удари наносив упродовж 10-20 хв., всього нанісши близько 10-25 ударів. Потерпілого в цей час уже ніхто не утримував та він лежав на дорозі в різних положеннях, як на животі, так і на спині. Після цього ОСОБА_13 зняв зі своєї ноги носка і засунув його в рот ОСОБА_19 , а також справив на нього природні потреби (помочився). Вказав, що під час побиття потерпілого більш агресивним був ОСОБА_13 , так як він був сердитий на останнього, при цьому ОСОБА_12 наносив удари ременем, тримаючи в руці пряжку, а ОСОБА_13 утримував ремінь так, що удари наносив саме пряжкою. ОСОБА_19 голосно кричав, щоб хлопці його не били, а сам він його не захищав, бо боявся, щоб обвинувачені не набили його. Після цього, усі пішли розпивати спиртне, а потерпілий залишився сидіти біля паркану, при цьому, стогнав та щось бурмотів. Свідок сказав хлопцям, що ОСОБА_19 може змерзнути, тому його необхідно відвести додому. Тоді ОСОБА_14 і ОСОБА_13 взяли потерпілого за руки і повели додому, але, оскільки ОСОБА_19 йшов повільно, на прохання хлопців, свідок взяв потерпілого за ноги та в такий спосіб вони занесли його додому, де поклали лицем донизу, щоб він не захлинувся. Після цього, вони повернулися до трансформатора і далі розпивали горілку. Про смерть ОСОБА_19 свідку повідомив ОСОБА_13 та перша думка про причину його смерті була від побиття.

Показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 суд до уваги не приймає, оскільки вони не доводять та не спростовують обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Підстав оговорювати кожного з обвинувачених під час судового розгляду справи допитаними свідками: ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 судом не встановлено та про це не зазначали обвинувачені.

Певні розбіжності в показаннях свідків щодо ролі кожного з обвинувачених, послідовності вчинення ними насильницьких дій щодо потерпілого, суд не вважає суттєвими та такими, що ставлять під сумнів правдивість їх показань, оскільки це не свідчить про їх необ`єктивність чи спробу обмовити обвинувачених та фактично на кваліфікацію їх дій не впливають.
Аналізуючи показання допитаних свідків слід дійти безсумнівного висновку, що показаннями свідка ОСОБА_20 спростовуються показання обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що, перебуваючи неподалік магазину Надія, останній ударів взутою ногою по голові потерпілого не наносив.

При цьому, доводи сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_12 про сумнівність таких показань свідка ОСОБА_20 з підстав відсутності в останнього освіти, невміння писати, суд до уваги не приймає, оскільки це не позбавляє особу особистого безпосереднього сприйняття подій, а такі мотиви не можуть слугувати ознакою неналежності чи недопустимості доказу показань свідка, які, в силу ч.4 ст.95 КПК України, суд в даному випадку сприймав безпосередньо в судовому засіданні.

Та обставина, що свідок ОСОБА_20 не бачив на обличчі потерпілого синців та крові після нанесення обвинуваченим ОСОБА_12 ударів по потерпілому біля магазину «Надія» в с.Заболоття, також не може вказувати на неправдивість, даних вказаним свідком, показань.

Так само показання обвинуваченого ОСОБА_13 про те, що удари в голову потерпілому ОСОБА_19 він не наносив, а також бив останнього ременем, який тримав за пряжку, а не самою пряжкою, об`єктивно спростовуються показаннями свідків: ОСОБА_22 та ОСОБА_21 . Крім цього, показаннями цих же свідків стверджено, що обвинувачений ОСОБА_13 , знявши зі своєї ноги носка, засунув його в ротову порожнину потерпілого та справив на тіло останнього природні потреби.

Щодо явки в судові засідання свідка ОСОБА_22 у стані алкогольного сп`яніння двічі, на що посилається сторона захисту обвинуваченого ОСОБА_13 , то дані обставини на доказову базу у з`ясуванні фактичних обставин не впливають, оскільки вказаний свідок у зазначених судових засіданнях не допитувався та за неповагу до суду поніс відповідальність у передбаченому законом порядку.

Крім цього, твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_13 про те, що свідок ОСОБА_22 не міг бачити нанесення його підзахисним ударів по потерпілому, в тому числі ногами, так як даний свідок через 20 хв. після приходу обвинуваченого ОСОБА_12 пішов додому, є помилковим, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_22 пішов додому після приходу не обвинуваченого ОСОБА_12 , а свідка ОСОБА_20 , який приєднався до вказаної компанії тоді, коли потерпілого ОСОБА_19 уже ніхто не бив.

Показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_21 щодо вказаних обставин, а саме, дій обвинуваченого ОСОБА_13 , також у своєму взаємозв`язку об`єктивно узгоджуються з показаннями обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .

З показань свідків встановлено, що після того, як до перехрестя прийшов потерпілий ОСОБА_19 , обвинувачений ОСОБА_13 через деякий час почав телефонувати до обвинуваченого ОСОБА_12 .

З інформації про сеанси мобільного зв`язку абонентів ПрАТ «Київстар Україна» встановлено, що обвинувачений ОСОБА_13 з мобільного телефону ( НОМЕР_1 ) телефонував обвинуваченому ОСОБА_12 ( НОМЕР_2 ) 08 вересня 2014 року до 24:00 год. чотири рази, а саме: о 23:24, 23:25; 23:27, 23:37 год., а ОСОБА_12 телефонував до ОСОБА_13 08 вересня 2014 року о 23:35, 23:41, 23:45, 23:49, 23:55 год. В подальшому, 09 вересня 2014 року, після 00:00 год. ОСОБА_13 телефонував ОСОБА_12 о 03:32, 03:38; 03:39, а ОСОБА_12 до нього о 02:21, 02:22, 02:23, після 03 години до 05 год. здійснив ще 10 дзвінків (а.с.40-59 т.3).

Отже, зазначеною інформацією в сукупності з показаннями обвинувачених та свідків ОСОБА_22 і ОСОБА_21 , доводиться та обставина, що 08.09.2014 року обвинувачений ОСОБА_12 прийшов на узбіччя перехрестя вулиць Молодіжна та Садова села Заболоття Любомльського району близько 24:00 год.

У протоколі огляду місця події від 09.09.2014 року та фото-таблицях до протоколу, об`єктом огляду якого є перехрестя доріг с.Заболоття Любомльського району, неподалік трансформатора КТП-254, зафіксовано факт виявлення біля наявної там дерев`яної огорожі частини відірваного рукава світло-синьої футболки, самої футболки світло-синього кольору, яка пошкоджена розірвана, зі слідами бурої речовини, схожої на кров, шкарпетки чорного кольору та, під самим забором, піджака сірого кольору. Далі на дорозі, на відстані 5 м від огорожі, виявлено обривки одягу червоного, чорного та світло-синього кольорів, а також навпроти даного місця - носок чорного кольору (а.с.16-25 т.1).

Згідно висновку експерта судової медико-криміналістичної експертизи Волинського обласного бюро судово-медичних експертиз №100-МК від 16.12.2014 року, на сорочці потерпілого ОСОБА_19 виявлено пошкодження від дії термічних факторів, які, враховуючи, що будь-яких опіків при дослідженні трупа не виявлено, могли утворитися раніше від отримання потерпілим тілесних ушкоджень. На сорочці також виявлені розриви по швах; на джинсах розрив на поясі, розриви в області правої сідниці, які могли утворитися, як від прикладення якоїсь механічної сили (на сорочці, в області пояса штанів), так і при зачіплянні об якийсь предмет з виступаючою або загостреною поверхнею (пошкодження на штанах ззаду). На кишені сорочки виявлено різане пошкодження, яке утворилося від дії предмета з ріжучою поверхнею. Відсутність будь-яких пошкоджень на правому рукаві дає можливість зробити висновок про те, що пошкодження в області правого передпліччя і правого ліктьового суглоба являються колотими і могли утворитися від дії циліндро-конічного предмета з гострим кінцем (наприклад цвях, шило, голка, спиця або загострений шпеньок пряжки) причому діаметр предмета був менше 0,5 см. Тобто не виключається можливість заподіяння даних тілесних ушкоджень потерпілому, а саме, ран правого передпліччя і правого ліктьового суглобу, як цвяхом, так і шпеньком пряжки (якщо її діаметр був менше 0,5 см.) (а.с.191-201 т.2).

Згідно протоколів огляду місця події від 10.09.2014 року в обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було вилучено одяг, у який кожен із них був одягнений під час нанесення ОСОБА_19 тілесних ушкоджень, при цьому на куртці ОСОБА_14 наявні плями бурого кольору, схожі на кров, а обвинувачений ОСОБА_12 видав також шкіряний ремінь (портупею), яким потерпілому наносили удари по тілу (а.с.110-117 т.1).

З протоколу огляду речей від 17.12.2014 року встановлено, що вилучений у ОСОБА_12 ремінь для штанів з натуральної шкіри коричневого кольору має довжину 135 см та ширину 4,2 см., при цьому, пряжка відокремлена, має прямокутну форму, виготовлена з металу сірого кольору, з розмірами сторін 6х5 см та на ній відсутній шпеньок (а.с.235-236 т.2).

Згідно висновку експерта судової імунологічної експертизи від 29.09.2014 року №531/531, на куртці та футболці, які 10.09.2014 року було виявлено та вилучено в ОСОБА_14 під час огляду місця події, виявлено кров людини, яка, при встановленні групової належності, відноситься до групи В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А системи АВ0, та може походити у тому числі й від ОСОБА_19 та ОСОБА_14 (а.с.32-43 т.2).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 ствердив, що кров на його одязі не могла походити власне від нього, при цьому вказав, що своєю курткою накривав потерпілого ОСОБА_19 , який був по пояс оголений, коли останнього вони відносили додому.

У протоколі огляду місця події від 09.09.2014 року та фото-таблицях до протоколу, об`єктом огляду якого є житловий будинок в с.Заболоття Любомльського району, який належить ОСОБА_11 , зафіксовано факт виявлення трупа ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходився на підлозі, на його тілі виявлено засохлі рани на лобній частині (ссадна), ссадно на переносиці, синець зліва на щоці, синці на передній зоні плеча обох рук, синці на внутрішній бічній зоні ліктя обох рук, синці на тильній зоні кисті обох рук, синець в грудній зоні, синці з обох сторін стегон, синці на тильній зоні пальців правої руки, синці на сідничній зоні, синці на поперечній зоні, синець-ссадно справа у нижній зоні живота, синець-ссадно зліва у нижній зоні живота, синець у передній зоні стегна справа, синець на передній зоні гомілки, справа та зліва, синець на зоні надколінної частини лівої ноги, синець на правій нозі і проміжної зони. На тіло трупа одіті до колін джинсові штани синього кольору, на яких на лівій штанині виявлено пляму бурого кольору, схожу на кров. На губі біля носової порожнини справа виявлено слизеподібну рідину бурого кольору, схожу на кров. Ноги прямі, труп лежить на спині. На вулиці біля будинку, на відстані 2 метри від будинку виявлено гумові чоботи зеленого кольору та чорні шкарпетки, на дерев`яних виступах брусів будинку виявлено сорочку синього кольору (а.с.9-15 т.1).

З протоколу огляду трупа від 09.09.2014 року, проведеного з участю спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_26 , встановлено, що на трупі ОСОБА_19 по всій поверхні тіла наявні садна, в тому числі точкові, округлої форми. В ділянці обличчя, переважно в ділянці верхньої губи, а також на передній правій поверхні тулуба, по всій довжині наявні помірні нашарування речовини, схожої на грунт грунтової дороги (а.с.26-37 т.1).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №68 від 09.09.2014 року, причиною смерті ОСОБА_19 є травматичний субарахноїдальний крововилив (а.с.38 т.1).

У кримінальному провадженні проведено три судово-медичні експертизи:

- первинна експертиза, яка проводилась експертом Любомльського відділення судово-медичної експертизи, згідно висновку якого від 04.11.2014 року №66, причиною смерті ОСОБА_19 визначено сукупність усіх виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, які ускладнились травматичним шоком, венозним повнокрів`ям внутрішніх органів, набряком легень та головного мозку (а.с.40-43 т.1);

- комісійна судово-медична експертиза, проведена судово-медичною експертною комісією Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи (висновок від 18.12.2014 року № 74), яка в цій частині дійшла висновку про те, що смерть ОСОБА_19 настала внаслідок набряку головного мозку, що виник, як наслідок закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась епідуральним та субарахноїдальними крововиливами головного мозку (а.с.203-234 т.№2);

- комплексна судово-медична експертиза, яка проводилась комісією експертів Житомирського бюро судово-медичної експертизи ДОЗ ЖОР (висновок від 26.06.2015 року №62), якою стверджено, що причиною смерті потерпілого ОСОБА_19 стала закрита черепно-мозкова травма крововиливи над твердою мозковою оболонкою та під м`які мозкові оболонки (епідуральні та субдуральні крововиливи), яка ускладнилась набряком головного мозку та дислокацією стовбуру мозку, що підтверджується виявленими патоморфологічними та судово-гістологічними даними (а.с.34-48 т.№5).

При наданні правової оцінки висновкам, проведених у кримінальному провадженні експертиз, в частині опису, переліку, механізму утворення, виявлених у потерпілого ОСОБА_19 тілесних ушкоджень, суд надає перевагу висновку комплексної судово-медичної експертизи №62 Житомирського бюро СМЕ, оскільки дана експертиза проводилась комісійно висококваліфікованими експертами, які використали істотно ширшу інформаційну базу, аніж експерти, що проводили первинну та комісійну експертизи. Зокрема, при проведенні комплексної експертизи, комісія експертів вивчила матеріали закінченого досудового розслідування, доказову базу, здобуту під час судового розгляду кримінального провадження, в ході якого були допитані усі обвинувачені, свідки та експерти, які проводили попередні експертизи, отримані докази, на виконання окремого судового доручення. Для проведення комплексної експертизи судом були витребувані усі біологічні об`єкти та гістологічний архів від трупа ОСОБА_19 , які були виготовлені при проведенні попередніх експертиз, при цьому, експертом-гістологом комплексної експертизи були виготовлені серійні зрізи для належного проведення мікроскопії. Під час проведення комплексної експертизи комісія експертів досліджувала також питання можливого розвитку у потерпілого травматичного шоку від сукупності заподіяних тілесних ушкоджень, а також можливості виникнення черепно-мозкової травми внаслідок падіння потерпілого з вертикального положення на площину, як з прискоренням на землю з покриттям, так і без прискорення. При цьому, суд також враховує, що суперечностей в частині тяжкості тілесних ушкоджень між висновками комплексної та комісійної експертиз немає.

Згідно даного висновку комплексної судово-медичної експертизи №62, виявлені при експертизі трупа ОСОБА_19 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась епідуральним крововиливом в тім`яно-скроневій ділянці зліва, об`ємом до 30см?, 2 крововиливами в м`які покрови голови в тім`яно-скроневій ділянці зліва, в потиличній зліва, 6 ділянками крововиливів під м`які мозкові оболонки, 3 синцями, 7 саднами на голові, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, виникли не менше чим від 9 контактів голови з твердими тупими предметами, знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого.

Цим же висновком стверджено, що тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у потерпілого ОСОБА_19 виникли внаслідок не менше чим від 9 контактів голови останнього з твердими тупими предметами. При цьому, дана експертна комісія вважає, що закрита черепно-мозкова травма виникла від нанесення 2-х та більше локальних ударів твердими предметам, можливо взутими ногами, вірогідно обвинуваченими ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , про що вказано в показах обвинувачених і свідків в матеріалах справи.

З показань свідка ОСОБА_20 судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 наніс потерпілому ОСОБА_19 три удари в голову правою взутою ногою близько 21:30 22:00 години 08 вересня 2014 року, що мало місце неподалік магазину «Надія» в селі Заболоття.

Згідно показань свідка ОСОБА_22 , обвинувачений ОСОБА_13 наніс ОСОБА_19 один удар взутою ногою в голову в період з 24:00 по 02:00 год. 09.09.2014 року, що уже відбувалось на узбіччі перехрестя вулиць Молодіжна та Садова в селі Заболоття.

Поміж цього, з показань потерпілого встановлено, що напередодні досліджуваних подій, зокрема близько 19 год. 08.09.2015 року, на ОСОБА_19 будь-яких тілесних ушкоджень не було, а з показань допитаних судом свідків вбачається, що окрім, обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , удари в голову потерпілого ніхто більше не наносив. Також з`ясовано, що потерпілий декілька разів падав на землю головою, однак згідно висновку комплексної судово-медичної експертизи №62 Житомирського бюро СМЕ, причинного зв`язку між виникненням у ОСОБА_19 черепно-мозкової травми та його падінням з вертикального положення на площину, як з прискоренням на землю з покриттям, так і без прискорення, не встановлено.

Отже, удари в ділянку голови потерпілому наносили, як обвинувачений ОСОБА_12 , так і обвинувачений ОСОБА_13 , однак в різні проміжки часу.

Заперечення обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 факту нанесення ними ударів ногами у голову потерпілого, під час судового розгляду кримінального провадження свого підтвердження не знайшли та спростовуються наведеними доказами і розцінюються судом, не інакше, як обраний спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Щодо давності утворення в потерпілого ОСОБА_19 епідурального та субарахноїдального крововиливів, то висновком комплексної судово-медичної експертизи №62 Житомирського бюро СМЕ стверджено, що вказані крововиливи у потерпілого могли виникнути за кілька годин до настання смерті, вірогідно в проміжок часу до 6 годин. При цьому, епідуральна гематома могла виникнути раніше ніж субарахноїдальний крововилив, так як при епідуральній гематомі може бути світлий проміжок, під час якого потерпілий міг виконувати осмислені цілеспрямовані дії, а в матеріалах справи є дані про те, що ОСОБА_19 деякий проміжок часу знаходився в свідомості та пред`являв скарги на головну біль.

Після виникнення епідуральної гематоми, світлий проміжок у потерпілих може тривати від кількох хвилин до кількох годин і більше, після виникнення значних субарахноїдальних крововиливів світлий проміжок, як правило, не буває.

Згідно висновку експерта №66 від 04.11.2014 року Любомльського відділення судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_19 можливо могла настати за 12-16 годин до часу дослідження (09.09.2014 року 18 год. 45 хв.), тобто в період з 02 год. 45 хв. по 06 год. 45 хв.

З показань свідка ОСОБА_20 встановлено, що після нанесення ОСОБА_12 ударів по ОСОБА_19 , в тому числі по голові, неподалік магазину «Надія» в селі Заболоття, останній самостійно піднявся з землі, міг нормально пересуватися та пішов додому, а побиття ОСОБА_19 на узбіччі перехрестя вулиць Молодіжна та Садова в селі Заболоття уже мало місце, як встановлено з показань свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , усіх обвинувачених та інформації про сеанси мобільного зв`язку абонентів ПрАТ «Київстар Україна», не менше, як через дві години по цьому, при цьому у цей проміжок часу потерпілий ОСОБА_19 знаходився у свідомості та міг виконувати осмислені цілеспрямовані дії, так як він самостійно прямував додому, розповів обвинуваченому ОСОБА_13 про інцидент, який у нього виник з обвинуваченим ОСОБА_12 , вживав спиртне, просив його не бити та від болю кричав.

Показання обвинуваченого ОСОБА_13 про те, що коли потерпілий приєднався до них біля трансформатора, у нього була порушена координація рухів, дезорієнтація, «заторможеність», сповільнена мова, суд не приймає до уваги, оскільки дані обставини, окрім показань вказаного обвинуваченого, жодним іншим доказом в ході судового розгляду кримінального провадження не підтвердились.

При цьому, з показань обвинувачених та свідків слідує, що після побиття ОСОБА_19 біля трансформатора, останній втратив свідомість, у зв`язку із чим його обливали водою, він не міг самостійно пересуватись, тому додому його занесли, положивши на підлогу головою до низу, тобто у такий спосіб, щоб він не захлинувся.

Наведене приводить до висновку, що внаслідок нанесених обвинуваченим ОСОБА_12 ударів в голову потерпілого, в останнього виник епідуральний крововиливив, а після удару ОСОБА_13 - субарахноїдальний крововилив.
Пленум Верховного Суду України у п.22 своєї постанови від 07.02.2003 року № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" роз`яснив, зокрема, що питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

У тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, відповідальність настає за тілесне ушкодження, яке було фактично заподіяне.

Відповідно до ч.3 ст.24 КК України, непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Згідно акта судово-психіатричного експерта №273 від 16.10.2014 року, ОСОБА_12 в період скоєння інкримінованих йому протиправних дій не виявляв ознак хронічного психічного захворювання, недоумства чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с.46-47 т.2).

Згідно акта судово-психіатричного експерта №286 від 03.11.2014 року, у ОСОБА_13 ознак будь-якого психічного захворювання, а рівно-тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення не виявлялося, він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними (а.с.51-52 т.2).

Аналіз наведених доказів приводить до висновку, що, наносячи удари потерпілому ОСОБА_19 у життєво-важливий орган голову, як обвинувачений ОСОБА_12 , так і обвинувачений ОСОБА_13 за рівнем свого розвитку, психологічного стану, усвідомлювали суспільно-небезпечний характер своїх дій та керували ними, хоча й, як встановлено у кримінальному провадженні, не бажали заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть останнього, однак беззаперечно бажали нанести йому тілесні ушкодження, не розраховуючи їх тяжкість, при цьому, могли їх передбачити.
Крім цього, згідно висновку комплексної судово-медичної експертизи №62 Житомирського бюро СМЕ, у потерпілого ОСОБА_19 також виявлено:

- закриту тупу травму грудної клітини і живота (тулуба), яка супроводжувалась 24 синцями та 10 саднами, переломом грудини, переломами 3-х ребер зліва, 1 ребра справа, які виникли не менше чим від 30 контактів тулуба з твердими тупими предметами, та за своїми ознаками відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я;

- численні садна і синці на верхніх і нижніх кінцівках, в тому числі і сідницях, в загальній кількості до 111 синців та до 22 саден, які виникли більше половини, до сотні контактів з твердими тупими предметами;

- крововилив в ділянці головки статевого члена з переходом на його шкіру, по всій поверхні калитки, виник від дій твердих тупих предметів, та має ознаки легких тілесних ушкоджень.

Вказані тілесні ушкодження (середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження) не знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_19 .

В судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_21 доведено, що на узбіччі перехрестя вулиць Молодіжна та Садова в селі Заболоття, в період часу орієнтовно з 24 години 00 хвилин 08 вересня 2014 року до 02 години 09 вересня 2014 року обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_12 нанесли потерпілому ОСОБА_19 численні удари, при цьому, ОСОБА_12 наносив удари ременем, тримаючи його за пряжку, а ОСОБА_13 - ногою та ременем, якого тримав за його вільний кінець, та удари наносив самою пряжкою.

На те, що, зокрема, обвинувачений ОСОБА_13 свідомо припускав настання наслідків спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, також вказує та обставина, що він разом з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , принісши потерпілого додому, поклали його на підлогу животом головою вниз, щоб він не захлинувся.

Аналіз показань свідків в сукупності з показаннями обвинувачених, висновком комплексної експертизи та всіма іншими письмовими доказами, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також іншими факторами, доводять механізм нанесення потерпілому численних ударів, від яких він отримав різного ступеня тяжкості тілесні ушкодження.
Отже, встановлені в ході судового розгляду кримінального провадження обставини, спосіб та перебіг нанесення обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 тілесних ушкоджень потерпілому, кількість, характер і локалізація таких тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, в тому числі ОСОБА_12 неподалік магазину «Надія» в селі Заболоття, мотиви кожного з вказаних обвинувачених на вчинення дій по відношенню до потерпілого в сукупності з характером виявлених в останнього тілесних ушкоджень, поведінка обвинувачених і потерпілого, яка передувала подіям, а також їх поведінка в момент нанесення тілесних ушкоджень та після цього, за яких потерпілий опору не чинив, нічний період доби, в своїй сукупності дають підстави для висновку, що кожен з обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 при нанесенні серії ударів потерпілому, в тому числі, у життєво важливий орган голову, за встановлених обставин, реалізовували злочинний умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, об`єктивно могли і повинні були передбачити ступінь тяжкості таких ушкоджень та наслідки, які можуть настати.

Між діяннями обвинувачених у вигляді нанесення ударів взутою ногою в голову потерпілого та наслідками заподіянням закритої черепно-мозкової травми (епідуральні та субдуральні крововиливи), яка стала причиною смерті, встановлено безпосередній причинний зв`язок, а враховуючи те, що умисел ОСОБА_12 та ОСОБА_13 був спрямований на заподіяння потерпілому ОСОБА_19 невизначеної шкоди його здоров`ю, тому в даному випадку відповідальність останніх настає за фактично заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.
Позиція захисту обох обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про закриття кримінального провадження за недоведеністю винуватості їх підзахисних у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, на думку суду не є переконливою, оскільки фактично зводиться до знівелювання зібраних у справі доказів, які визнані судом належними та допустимими.
Крім цього, за встановлених судом обставин, суд також вважає доведеним заподіяння потерпілому ОСОБА_19 умисними діями обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 сильного фізичного болю та фізичного, морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій, що спричинило легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчиненими з метою покарати його за раніше вчинені ним дії.
Відповідно до ст. 1 Конвенції ООН проти катувань та інших жорстких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, вказується, що термін «катування» означає будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне.
Про те, що насильницькі дії обвинувачених завдали потерпілому сильного фізичного болю, а також фізичного, морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій, свідчить їх тривалість, інтенсивність, періодичність нанесення та характер завдання численної кількості ударів упродовж 2-х годин, від яких на тілі потерпілого утворилось в загальній кількості 135 синців, 32 садна, а також спричинило перелом грудини та 4-х ребер, що доводиться висновком комплексної судово-медичної експертизи №62 Житомирського бюро СМЕ, та розцінюється не інакше, як катування людини.

Механізм нанесення потерпілому ударів також узгоджується з висновком експерта судової медико-криміналістичної експертизи Волинського обласного бюро судово-медичних експертиз №100-МК від 16.12.2014 року, яким встановлено характер та місця пошкодження одягу потерпілого ОСОБА_19 , які, як встановив експерт, могли утворитися, в тому числі, від прикладення якоїсь механічної сили, зокрема, від дії предмета з ріжучою поверхнею, та не виключається можливість заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень і шпеньком пряжки (якщо її діаметр був менше 0,5 см.).

Про те, що вказані удари по потерпілому наносили почергово обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , стверджено, як показаннями свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , так і самих обвинувачених. Поміж цього, вказані свідки та обвинувачені, окрім ОСОБА_13 , ствердили, що останній удари по потерпілому наносив ременем - самою пряжкою, який містив два шпенька.

Згідно висновку комплексної судово-медичної експертизи №62 Житомирського бюро СМЕ, концентрація алкоголю в крові із трупа потерпілого ОСОБА_19 на момент смерті становила 3,9%, що зменшувало больові відчуття останнього від нанесених ударів.

Однак, незважаючи на таку концентрацію алкоголю в крові потерпілого, що значно знижує больові відчуття, останній все ж таки відчував нестерпну фізичну біль при нанесенні йому ударів, оскільки, свідок ОСОБА_21 показав, що потерпілий голосно кричав, щоб обвинувачені його не били. Свідок ОСОБА_22 та обвинувачений ОСОБА_14 також вказали, що від нанесених обвинуваченим ОСОБА_13 ударів ременем, самою пряжкою, яка є металевою, потерпілий кричав від болю та просив його не бити.

До показань обвинуваченого ОСОБА_12 , даних ним після останньої зміни обвинувачення, про те, що при нанесенні ним та ОСОБА_13 ударів потерпілий не кричав, а лише просив його відпустити додому, суд відноситься критично, оскільки, підтримавши дані ним раніше показання, їх фактично змінив, так як в попередніх показаннях він вказував на протилежне, а саме, що від ударів ОСОБА_13 потерпілий кричав.

На нанесення по потерпілому значної кількості ударів ременем, в тому числі самою пряжкою, також вказує протокол огляду речей від 17.12.2014 року, у якому зафіксовано факт відокремленості пряжки від ременя, при цьому, як слідує з показань обвинуваченого ОСОБА_12 дана пряжка містила два шпенька, які при здійсненні огляду були відсутні.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_13 своїми діями, які виразились у запиханні носка в ротову порожнину потерпілого та справлянні на нього природних потреб, що достовірно встановлено з показань свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , а також обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , заподіяв потерпілому фізичного та морального страждання, які суд розцінює, як такі, що принижують гідність людини.
З достатньою повнотою встановлено і мотиви таких дій обвинувачених.

Зокрема, ОСОБА_12 вчинив катування відносно потерпілого з мотивів неповернення йому останнім коштів в сумі 20 грн.

Як ствердив свідок ОСОБА_20 та сам обвинувачений ОСОБА_12 , нанесення тілесних ушкоджень останнім по потерпілому ОСОБА_19 біля магазину «Надія» в селі Заболоття мало місце саме через неповернення останнім наданих йому коштів в сумі 20 грн. для придбання спиртного.

Обвинувачений ОСОБА_12 показав, що після приходу до трансформатора, присутнім розповідав, що біля магазину «Надія» вдарив потерпілого за те, що останній не хотів віддавати гроші.

Ту обставину, що потерпілий повернув обвинуваченому кошти в сумі 20 грн. суд, при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_12 , до уваги не приймає з огляду на перебіг подій спричинення потерпілому насильницьких дій.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_12 , приєднавшись до їх компанії, звернувся до потерпілого з висловом «от ти й попався». Зазначене вказує не інакше, як на те, що обвинувачений, незважаючи на повернення йому грошей, не вибачив потерпілому такого його вчинку.

Поміж цього, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 причин побиття потерпілого шляхом нанесення ударів ременем пояснити не зміг, мотивуючи такі свої дії лише станом алкогольного сп`яніння, при цьому неодноразові удари він наносив саме та лише по ОСОБА_19 , а не по будь-кому з інших присутніх.

Доводи сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_12 щодо відсутності у його підзахисного мотиву на катування потерпілого, а дії останнього характеризуються виключно, як такі, що вчиненні з хуліганських мотивів, є помилковими, оскільки дії обвинуваченого, що мали місце біля трансформатора в с.Заболоття, об`єднані лише єдиним умислом, спрямованим на заподіяння потерпілому фізичного болю та фізичних, моральних страждань з метою покарати його за непорядну поведінку, яка виразилась у безпідставному намаганні не повернути чужі кошти.
Крім цього, як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у своїй постанові від 22.12.2006 року №10 «Про судову практику в справах про хуліганство», дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, однак даних обставин в ході судового розгляду справи не встановлено.
Щодо мотиву обвинуваченого ОСОБА_13 , який став причиною катування потерпілого з його сторони, то в ході судового розгляду кримінального провадження здобуто достатнього доказів того, що даний обвинувачений, переслідуючи мету катування, вчинив жорстокі, нелюдські і такі, що принижують гідність людини насильницькі дії, у зв`язку із здійсненням ОСОБА_19 неправомірних (насильницьких) дій відносно своєї матері, що об`єктивно доводиться, як показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_13 , так і показаннями свідка ОСОБА_22 та обвинувачених ОСОБА_14 і ОСОБА_12 . Свідок ОСОБА_21 також підтвердив, що ОСОБА_13 був сердитий на ОСОБА_19 .

Разом з тим, в ході судового розгляду кримінального провадження не знайшло свого підтвердження нанесення обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за попередньою змовою між собою, тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті потерпілого, а також вчинення за попередньою змовою обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 катування відносно потерпілого ОСОБА_19 , яке інкримінується, згідно пред`явленого обвинувачення.
Відповідно до ч.2 ст.28 КК України, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

Як встановлено з досліджених доказів, під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_19 08.09.2014 року близько 21:30 22:00 години неподалік магазину «Надія», що в селі Заболоття Любомльського району Волинської області, обвинувачений ОСОБА_12 діяв самостійно, без будь-якої попередньої домовленості, а обвинувачений ОСОБА_13 у вказаний період часу перебував в іншому місці та про події, які відбувались у вищевказаний період біля магазину «Надія», взагалі обізнаний не був та про них дізнався лише під час телефонної розмови з обвинуваченим ОСОБА_12 цього дня біля 23 год. 00 хв.

Так само не доведено попередньої домовленості між обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під час нанесення останнім тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_19 09.09.2014 року у період з 24:00 по 02:00 год. на узбіччі перехрестя вулиць Молодіжна та Садова в селі Заболоття Любомльського району Волинської області, а також вчинення за попередньою домовленістю усіма обвинуваченими катування по відношенню до потерпілого, оскільки про вчинення таких дій спільно обвинувачені заздалегідь між собою не домовлялись, дії кожного із них характеризуються своєю самостійністю та різняться своїми мотивами, що, окрім показань обвинувачених, також доводиться показаннями, допитаних судом свідків. Зокрема, свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_21 вказали, що ОСОБА_12 перший самотужки почав ременем наносити удари по потерпілому та про будь-які спільні наміри з іншими обвинуваченими не висловлювався, після чого ОСОБА_13 , з власної ініціативи, сам взяв ремінь останнього та без будь-якої домовленості почав наносити потерпілому удари. В подальшому, наносячи удари по потерпілому почергово, обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 діяли самостійно, без будь-якої узгодженості, а ОСОБА_14 , виходячи за рамки своєї волі, лише утримував ОСОБА_19 за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_13 , однак такі його дії, аж ніяк не характеризуються заздалегідь обумовленою домовленістю.

Отже, враховуючи викладене, з обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 слід виключити кваліфікуючу ознаку вчинення катування за попередньою змовою групою осіб, оскільки домовленості про вчинення обвинуваченими даного злочину, спільності та характеру їх дій, єдності умислу, жодним доказом не доведено, у зв`язку із чим дії обвинувачених слід перекваліфікувати з ч.2 ст.127 КК України на ч.1 ст.127 КК України.
Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті всебічного, повного та об`єктивного їх розгляду і дослідження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 своїми умисними діями вчинили злочини, передбачені ч.2 ст.121, ч.1 ст.127 КК України, оскільки така юридична оцінка діям обвинувачених відповідає фактичним обставинам, встановленим в ході судового розгляду кримінального провадження.
Згідно обвинувального акта, вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, інкримінується також обвинуваченому ОСОБА_14 , а саме, що останній своїми умисними діями, які виразились у катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю та фізичного, морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, скоєні ним, вчинені за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 127 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_14 в судовому засіданні висловив позицію про визнання своєї вини у вчиненні катування відносно потерпілого, однак аналіз його показань в суді, не дає підстав для такого висновку та фактично розцінюється судом, як невизнання винуватості.

Дослідивши докази, надані прокурором, доводи сторони захисту, на думку суду, вказане обвинувачення стосовно ОСОБА_14 в судовому засіданні прокурором не доведене, виходячи з наступного.
В ході судового розгляду кримінального провадження безспірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_14 під час нанесення обвинуваченим ОСОБА_13 ударів по потерпілому ОСОБА_19 ременем, в певний проміжок часу тримав останнього за руки.
З показань обвинуваченого ОСОБА_14 вбачається, що потерпілого він тримав за руки під час нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_13 , оскільки останній наказав йому це робити, при цьому, висловив погрозу, що в іншому випадку він буде лежати так само біля потерпілого, у зв`язку із чим він боявся за своє життя, зокрема, що обвинувачений також його поб`є, так як побиття його зі сторони ОСОБА_13 уже мало місце в минулому два роки назад. Вказав, що в особистих неприязних відносинах з потерпілим він не перебував, підстав для катування ОСОБА_19 не мав, а тримав його за руки не з власної ініціативи та волі.
Такі показання обвинуваченого ОСОБА_14 жодним доказом у справі не спростовані та протилежного не доведено.
Поміж цього, допитані судом свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_21 показали, що потерпілого ОСОБА_19 вони не захищали, дії обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 припинити не намагались, оскільки самі боялись за своє життя, а саме, щоб останні їх не побили.
Обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , які були безпосередніми очевидцями подій, які відбувались біля трансформатора в с.Заболоття 08-09.09.2014 року, також ствердили, що ОСОБА_14 будь-яких ударів по потерпілому не наносив, а лише його тримав за руки.
Отже, ОСОБА_14 безпосередньо своїми діями будь-яких побоїв та тілесних ушкоджень потерпілому не спричиняв, а, тримання останнього за руки під час нанесення ударів іншим обвинуваченим, мало місце не з його власної волі.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.127 КК України, характеризується виключно прямим умислом та хоча б однією спеціальною метою з чотирьох, зазначених у диспозиції ст.127 КК України, а саме: примусити потерпілого або іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання; покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним чи іншою особою або у скоєнні яких він чи інша особа підозрюються; залякати його чи інших осіб; дискримінувати його чи інших осіб.
Жодним доказом у справі не доведено спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_14 покарати потерпілого за вчинення ним раніше дій, в тому числі за неповернення обвинуваченому ОСОБА_12 коштів в сумі 20 грн., про які вказує сторона обвинувачення.
Як було вказано вище, попередньої домовленості між усіма обвинуваченими, спрямованої на катування потерпілого, в судовому засіданні не доведено, при цьому, обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 при вчиненні насильницьких дій щодо ОСОБА_19 керувалися власними мотивами, які за своїм характером різняться та до яких обвинувачений ОСОБА_14 причетний не був, такими мотивами у своїх діях не керувався та мети катування потерпілого не переслідував.
Згідно акта судово-психіатричного експерта №285 від 03.11.2014 року, у ОСОБА_14 ознак будь-якого психічного захворювання, а рівно-тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення не виявлялося. Він є примітивною особистістю і міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними (а.с.56-57 т.2).

Те, що ОСОБА_14 є примітивною особистістю також саме по собі не може свідчити про умисність його дій на заподіяння потерпілому фізичного болю, а також його фізичного та морального страждання.
Таким чином, наявність мотиву на вчинення катування, а рівно й умислу на такі діяння, в обвинуваченого ОСОБА_14 , зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом доказами, не доведено.
Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно ст.8 основного Закону держави, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Такі ж принципи верховенства права та презумпції невинуватості і забезпечення доведеності вини закріплені й, відповідно, у статтях 8 та 17 КПК України.
Згідно ч.1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодесом.
Дотримання вище згаданих засад кримінального провадження є обов`язковим для сторін та учасників такого провадження.
За таких обставин, суд вважає, що обвинувачення у вчиненні ОСОБА_14 злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, прокурором в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим останній підлягає виправданню за вказаною статтею обвинувачення.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання, суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , кожним зокрема, вчинено злочин середньої тяжкості та тяжкий.

До пом`якшуючих покарання обставин обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 суд відносить добровільне відшкодування, заподіяної злочинними діями, шкоди потерпілому.

До обтяжуючих покарання обставин обом обвинуваченим суд відносить вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, суд вважає, що таку обтяжуючу покарання обставину, як вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою слід виключити, оскільки дана обставина при вчиненні обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшла, а по інкримінованому їм злочину, передбаченому ч.2 ст.127 КК України, є кваліфікуючою ознакою, яка щодо обвинувачених в суді не доведена та з обвинувачення виключена.
Також суд приймає до уваги молодий вік кожного обвинуваченого: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , їх сімейних та майновий стан, за яких, кожен із них неодружений та ніде офіційно не працює, їх позитивні характеристики з місця проживання, те, що вони раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, а також позицію потерпілого, який вказав, що претензій матеріального та морального характеру до даних обвинувачених не має, про що він надав власноручні розписки, а при призначенні покарання, поклавшись на розсуд суду, просив визначити обвинуваченим посередню міру покарання.

При призначенні покарання суд, крім цього, звертає увагу на те, що відповідно до ст.3 Конституції України, особа, її життя та здоров`я, честь та гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 07.02.2003 року № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" роз`яснив, що у справах про злочини даного виду суди зобов`язані установлювати вину обвинувачених та призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання.

З огляду на викладене та враховуючи вищенаведені пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, дані про осіб обвинувачених, а також фактичні обставини вчинених злочинів, ступінь участі кожного з обвинувачених у скоєнні насильницьких дій щодо потерпілого ОСОБА_19 , характер дій кожного з них та спосіб нанесення тілесних ушкоджень, мотиви вчинених злочинів, що призвели до тяжких наслідків, які є невідворотними, відношення обвинувачених до скоєного, виходячи із принципу індивідуалізації покарання та виконуючи вимоги ч. 2 ст.50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання в межах санкцій ч.2 ст.121 та ч.1 ст.127 КК України, виключно в умовах ізоляції від суспільства, тобто у виді реального позбавлення волі на певний строк, призначивши кожному із них остаточне покарання за сукупністю злочинів, відповідно до правил ч.1 ст.70 КК України, із застосуванням принципу поглинання менш суворого покарання більш суворим.
При цьому, підстав для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України судом не встановлено, а призначення обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 іншого покарання, аніж реального позбавлення волі, не забезпечить досягнення мети, визначеної у ст.50 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в загальній сумі 811,46 грн. за проведення імунологічної та дактилоскопічної експертиз, відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, слід стягнути в дохід держави з обвинувачених, винуватість яких доведена, в рівних частинах з кожного (а.с.44 т.№2, а.с.77 т.№2).

Оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі в умовах ізоляції від суспільства, тому вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_12 - залишити попередній у вигляді тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_13 - змінити з домашнього арешту на тримання під вартою.

Обраний запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_14 скасувати.
Керуючись ст.ст.8, 62 Конституції України, ст.ст.8, 9, 17, 22, 91, 92, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.127 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.121 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.127 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_12 , до вступу вироку в законну силу, залишити попередній - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту його затримання, тобто з 10 вересня 2014 року.
ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.127 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.121 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.127 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_13 , до вступу вироку в законну силу, змінити з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту із-залу суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_13 рахувати з моменту взяття його під варту, тобто з 01.10.2015 року.

Зарахувати ОСОБА_13 у строк відбуття покарання термін його затримання в порядку ст.211 КПК України з 10.09.2014 року по 12.09.2014 року.
ОСОБА_14 визнати невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, та виправдати його за недоведеністю вини у вчиненні даного злочину.
Обраний ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту скасувати.
Стягнути з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в дохід держави 811 (вісімсот одинадцять) гривень 46 копійок судових витрат за проведення імунологічної та дактилоскопічної експертиз в рівних частках, з кожного по 405 (чотириста п`ять) гривень 73 копійки.

Речові докази, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Любомльського РВ УМВС України у Волинській області:

- джинси синього кольору зі слідами бурого кольору, чоботи, шкарпетки, сорочку синього кольору, порожню скляну пляшку «Немирів», частину рукава світло-синього кольору, дерев`яну жердину довжиною 1 м., піджак сірого кольору, пошкоджену футболку світло-синього кольору зі слідами темно бурого кольору, схожими на кров, пару шкарпеток чорного кольору, 2 порожні пачки з-під цигарок марки «RGD», 39 недопалків цигарок, полімерний пакет, пляшку з-під води «Трускавецька» ємкістю 1,5 л., наповнену водою, коробку з-під сірників, фольгу з пачки від цигарок, обривки одягу червоного, чорного та світло-синього кольорів, металеву пряжку від ременя, зимову камуфляжну куртку, ремінь, приналежний обвинуваченому ОСОБА_12 , - знищити;

- одяг обвинуваченого ОСОБА_14 : камуфляжні штани, футболку сірого кольору, гумові тапки синього кольору, - повернути обвинуваченому ОСОБА_14 ;

- одяг обвинуваченого ОСОБА_12 : куртку, штани камуфляжні, штани синього кольору - повернути обвинуваченому ОСОБА_12 ;

- зразки крові обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_19 , що знаходяться в чотирьох паперових конвертах в сухому вигляді, - знищити.

Речовий доказ - оптичний диск для лазерних систем зчитування, на якому збережено інформацію про телефонні з`єднання абонентів ПрАТ «Київстар Україна» НОМЕР_2 та НОМЕР_1 , якими станом на 8-9 вересня 2014 року користувалися підозрювані ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який зберігається при матеріалах кримінального провадження, - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області на протязі 30 днів із дня його проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на протязі 30 днів з дня вручення копії даного вироку через Любомльський районний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуюча: суддя ОСОБА_1