Справа № 460/2718/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2015 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 16 січня 2015 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, не судимого, військовослужбовця польова пошта НОМЕР_1 ,

про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України -

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_4 , 04 липня 2014 року наказом командира військової частини № НОМЕР_2 зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону.

Згідно до положень п.9 ст.1, п.2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зхарахування їх до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 04 липня 2014 року, тобто з дня зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про порядок проходження військової служби рядовому ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

10 грудня 2014 року, о 08.00 год., обвинувачений ОСОБА_4 самовільно залишив межі розташування військової частини та без поважних причин незаконно перебував поза межами її розташування за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.

13 січня 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини п/п НОМЕР_1 для проходження військової служби, про що доповів своєму командуванню та приступив до виконання обов`язків військової служби.

- 2 -

Таким чином обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України визнав повністю і пояснив, що дійсно він був призваним під час мобілізації на військову службу у військовому званні «рядовий» військової частини польова пошта НОМЕР_1 та цього ж дня відправлений у військову частину для подальшого проходження військової служби. Йому було відомо про переведення військової частини п/п НОМЕР_1 у вищу ступінь бойової готовності, а на військовослужбовців покладено спеціальні завдання та розпочато особливий період несення військової служби. 10 грудня 2014 року він самовільно залишив військову частину та поїхав до свого дому у с. Довге Стрийського району Львівської області, де перебував до 13 січня 2015 року, оскільки йому зателефонувала мати, яка повідомила, що їй важко самій поратися по господарству, а тому в той момент потребувала термінової допомоги. При цьому він не мав наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, тому 13 січня 2015 року добровільно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про що доповів своєму командуванню та продовжив проходити військову службу. На даний час він шкодує про вчинене, просить суворо його не карати, обіцяє, що більше такого не повторить. Просить застосувати до нього покарання у вигляді штрафу, так як він двічі проходив службу в АТО.

Враховуючи визнання вини обвинуваченим та показання обвинуваченого щодо обставин скоєного ним кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, з`ясувавши в обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин та відсутність сумнівів у добровільності його позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження усіх доказів по справі.

Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби військовослужбовцем, без поважних причин понад один місяць.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, пом`якшуючі обставини: з`явлення зі зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих життєвих та сімейних обставин, стан здоров"я його матері, участь в АТО, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та вважає за можливе обрати йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, більш м"якого виду, ніж зазначене в санкції ч. 3 ст. 407 КК УКраїни, а саме у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Керуючись ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) гривень.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Яворівський районний суд Львівської області.

Вирок надрукований в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя ОСОБА_1