Дата документу Справа № 333/1437/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1648/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/1437/15-к
Категорія: ст. 190 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000703, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2015 року /а.п. 111-112/, з апеляційною скаргою /а.п. 117-118/ звернувся захисник ОСОБА_8 , в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_7 - змінити, звільнивши обвинуваченого на підставі ч. 4 ст. 74 КК України від призначеного судом покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, вважаючи, що суд обґрунтовано застосував положення ч. 3 ст. 78 КК України та призначив остаточне покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, суворість якого не оспорюється, проте, зробив помилковий висновок, що для свого виправлення обвинувачений ОСОБА_7 потребує відбування покарання.

Злочини, за вчинення яких обвинуваченому було призначено покарання за ч. 2 ст. 185 вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2014 року та за ч. 2 ст. 190 КК України вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2015 року, належать до категорії злочинів середньої тяжкості, вони не належать до категорії корупційних злочинів, тому зазначені факти, на думку захисника, утворюють передумову для звільнення ОСОБА_7 від покарання па підставі ч. 4 ст. 74 КК України, якою є відсутність суспільної небезпеки винного на чає розгляду справи в суді.

Як вважає апелянт, на час розгляду справи у суді ОСОБА_7 вже не представляв суспільної небезпеки, оскільки мотивом вчинення ним всіх злочинів, була наркотична залежність останнього, що підтверджується як характером злочинів, вчинених ОСОБА_7 , передбачених ст. ст. 309, 186, 190, 185 КК України, так і показаннями самого обвинуваченого та свідка ОСОБА_9 , наданими ними в судовому засіданні, проте, 04.03.2015 року обвинуваченому були заподіянні тяжкі тілесні ушкодження, наслідком яких стало повне усунення мотиву його суспільно небезпечної діяльності, оскільки зазначені травми виключають можливість вживання обвинуваченим наркотичних засобів, так як будь-яка їх доза призведе до летального наслідку для нього, а відмова обвинуваченого від вживання наркотичних засобів протягом останніх 4 місяців підтверджується також його показаннями та показаннями свідка ОСОБА_9 , наданими в судовому засіданні.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до одного року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2014 року і остаточно призначено покарання у виді одного року одного місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні судової товарознавчої експертизи в сумі 306,90 грн.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:
- 13.01.2004 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року виправних робіт із відрахуванням із заробітку 10 % в дохід держави;

- 27.10.2004 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. ст. 69, 70 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі;

- 27.05.2007 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 389 КК України із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України до двох років п`ятнадцяти днів позбавлення волі;

- 14.09.2009 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до трьох років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком три роки;

- 16.10.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком один рік.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово засуджений за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став і знову скоїв аналогічний злочин.

Так, 16.02.2015 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на шахрайське заволодіння чужим майном, діючи повторно, шляхом зловживання довірою, знаходячись на кухні квартири АДРЕСА_3 , під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у ОСОБА_10 належний їй мобільний телефон «Самсунг» в корпусі темно-червоного кольору, вартістю 186,67 грн., в якому знаходився стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Сім Сім від ЮМС» вартістю 15 грн., всього на загальну суму 201,67 грн., після чого, скориставшись тим, що потерпіла відволіклась, покинув місце скоєння злочину.

Описаними діями ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_10 було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 201,67 грн.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, захисника та обвинуваченого, які підтримують доводи та вимоги апеляційної скарги і просять її задовольнити, прокурора з запереченнями стосовно апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно з вироком, суд свої висновки стосовно доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину по висунутому обвинуваченню, обґрунтував наданими йому для дослідження доказами, яким надав відповідну оцінку і поклав в обґрунтування обвинувального вироку, який, в частині фактичних обставин, кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 190 КК України, та виду і строку призначеного обвинуваченому покарання, у тому числі остаточного за сукупністю вироків, не оскаржується.

У зв`язку з тим, що зазначені обставини не оскаржуються, вирок суду, відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядається в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі, з посиланням на ч. 1 ст. 74 КК України, ставиться питання про звільнення обвинуваченого від призначеного йому покарання, а саме: від покарання за вчинений злочин та остаточного за сукупністю вироків, призначеного на підставі ч. 1 ст. 71 КК України з частковим приєднанням невідбутого покарання за попереднім вироком, який набрав законної сили.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, які не узгоджуються з вимогами ст. ст. 65, 71, 72, 74 та 78 КК України.

Нормами ч. 4 ст. 74 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційного, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною.

Суд вироком визнав обвинуваченого винним у вчинені злочину, тобто суспільно небезпечного діяння і призначив йому покарання.

Обставин, які б вказували на те, що обвинуваченого на час розгляду справи можна вважати суспільно небезпечним, суду представлено не було і це питання не було предметом розгляду в суді першої інстанції, що підтвердив захисник в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Виходячи з даних про особу обвинуваченого, встановлених судом і наведених у вироку, обвинувачений раніше неодноразово судимий, новий злочин вчинив під час іспитового строку.

Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статях 71, 72 КК України.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2014 року обвинувачений був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі, що, відповідно до вимог ч. 4 ст. 71 КК України, вимагає призначити остаточне покарання за сукупністю вироків на строк, більший від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання за вчинений злочин і остаточного за сукупністю вироків дотримався вимог закону.

Звільнення від покарання, призначеного за сукупністю вироків, нормами ч. 4 ст. 74 КК України, як на стадії провадження у суді першої інстанції, так і на стадії апеляційного провадження, не передбачено.

Нормами ст. 74 КК України наведений вичерпний перелік підстав для звільнення винної у вчиненні злочину особи від покарання. Така підстава, як відсутність суспільної небезпеки, виходячи зі стану здоров`я обвинуваченого, наведена в апеляційній скарзі, в переліку зазначеного закону не передбачена.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню, залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4