Справа №639/7254/14-к
Провадж. №1-в/639/1562/14
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2014 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , представника Холодногірської виправної колонії №18 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції між Жовтневим районним судом м.Харкова та Холодногірською виправною колонією №18 провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свесса Ямпільського району Сумської області, громадянина України, проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком апеляційного суду Сумської області від 23.10.2002 року, з урахуванням постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.11.2005 року, за п. п. 4, 9, 12ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 129, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі, відбуваючого покарання у Холодногірській виправній колонії УДПтС України в Харківській області №18, -

про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення, зважаючи на те, що останній позитивно характеризується, режим тримання не порушує, заохочувався адміністрацією установи, довів своє виправлення, подальше його перевиховування можливе без ізоляції від суспільства.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав вимоги клопотання, посилаючись на зазначене вище.

Суд, вислухавши думку прокурора, який проти задоволення клопотання заперечував, пояснення засудженого, представника Холодногірській виправній колонії УДПтС України в Харківській області №18, який не підтримав вимоги клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов до такого.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 був засуджений вироком апеляційного суду Сумської області від 23.10.2002 року, з урахуванням постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.11.2005 року, за п. п. 4, 9, 12ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 129, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі.

Згідно ст.12 КК України злочини, за вчинення яких був засуджений ОСОБА_4 , відносяться, зокрема, до тяжких та особливо тяжких злочинів.

Умовно-дострокове звільнення може бути застосовано до осіб, засуджених за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, якщо вони відбули не менше трьох чвертей строку покарання, та сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення (ст. 81 КК України).

Початок строку відбування ОСОБА_4 покарання рахується з 16 лютого 2002 року, кінець строку - 16 лютого 2017 року.

Отже, на момент розгляду клопотання засуджений відбув більш ніж 3/4 частини призначеного строку покарання.

Надаючи оцінку вимогам клопотання в частині матеріального критерію доведеності сумлінною поведінкою та ставленням до праці факту виправлення ОСОБА_4 , необхідно зазначити таке.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим дослідженню підлягають, окрім іншого, дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків тощо (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Під сумлінною поведінкою необхідно розуміти свідоме і безперечне дотримання засудженим режиму відбуття покарання та обов`язків, встановлених діючими нормативно-правовими актами з цих питань, виконання законних вимог адміністрації. Сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, але й те, що засуджений подає позитивний приклад поведінки для інших засуджених.

Не можна вважати сумлінною поведінкою лише формальний факт відсутності у засудженого не знятих або погашених у встановленому порядку заходів стягнення, оскільки дотримання вимог режиму відбування покарання є обов`язком засудженого.

Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків, покращення кількісних та якісних показників виконуваної роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережне ставлення до обладнання та інструментів, суворе додержання правил техніки безпеки, тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, а також відшкодування збитків, заподіяних злочином і надання матеріальної допомоги сім`ї, або виплати аліментів.

При вирішенні питань застосування до засуджених заохочуваних норм, передбачених ст. 81 КК України, висновок про той чи інший ступінь виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку та ставлення до праці за весь період відбуття покарання в установі виконання покарань.

З обліку працевлаштування, виконання норм виробітку та нарахованої заробітної плати, що містить щоденник індивідуальної роботи із засудженим, не вбачається даних про перевиконання ОСОБА_4 встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт на протязі такого строку відбування ним покарання, який би давав можливості дійти висновку про доведення виправлення засудженим. Заборгованість за цивільними позовами складає 15540,55 грн.

З характеристики засудженого вбачається, що за час тримання ОСОБА_4 . Сумському слідчому ізоляторі, Куряжській виправній колонії та Харківському слідчому ізоляторі у період з 16.02.2002 року по 10.09.2003 року засуджений режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 11.09.2003 року ОСОБА_4 відбуває покарання у Холодногірській виправній колонії (№18), де порушував режим тримання, за що мав 1 стягнення, яке на теперішній час погашене.

Водночас, з матеріалів особової справи вбачається, що за час відбування покарання ОСОБА_4 також допускав інші порушення режиму тримання, за які стягнення накладені не були, а було проведено виховні бесіди.

Також згідно характеристики засудженного на теперішній час ОСОБА_4 характеризується позитивно, дотримується встановлених правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та розпорядку дня колонії. За сумлінну поведінку та і ставлення до праці 19 раз був заохочений.

При цьому, заохочення були застосовані до ОСОБА_4 з формулюванням, зокрема «за сумлінну поведінку та ставлення до праці».

Водночас, як зазначалось вище, з обліку працевлаштування, виконання норм виробітку та нарахованої заробітної плати, що міститься в щоденнику індивідуальної роботи із засудженим, вбачається, що фактично в деякі періоди, коли були застосовані вищезазначені заохочення, ОСОБА_4 до праці залучений не був. Характеристика на засудженого не містить причини, з яких засуджений у вказаний період не працював в установі або не отримує заробіток. Щодо залучення ОСОБА_4 до робіт з благоустрою установи, то це є прямим обов`язком кожного засудженого згідно вимог ч. 5 ст. 118 КВК України.

Таким чином вказані заохочення ОСОБА_4 мають формальний характер, у них не зазначено в чому саме полягала сумлінна поведінка і ставлення до праці засудженого, відсутні матеріали, які б об`єктивно це підтверджували.

Крім того, при проведенні оцінок ступеня виправлення засудженого у період, коли формально до нього могло бути застосовано умовно-дострокове звільнення по відбуттю 3/4 строку призначеного покарання, - 07.03.2012 року, 07.03.2013 року, 07.03.2014 року було встановлено, що ОСОБА_4 став на шлях виправлення, але не довів свого виправлення.

Вказане вище свідчить про те, що засуджений за час відбування ним покарання не проявив того ступеню сумлінної поведінки та ставлення до праці, які б могли довести його виправлення.

Також встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання, зокрема за вчинення ряду умисних тяжких та особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я, статевої свободи і недоторканості, потерпілими по кримінальній справі були здебільшого жінки, зокрема і неповнолітня, до яких збоку ОСОБА_4 застосовувалось фізичне насилля.

На переконання суду, вищезазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, та відповідно, що на теперішній час відсутні підстави задоволення його клопотання про умовно-дострокове звільнення, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

При цьому, необхідно роз`яснити ОСОБА_4 , що він не позбавлений можливості звернутися до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України, а згідно ч. 6 ст.539 КПК України повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою - з моменту вручення копії ухвали.

Суддя (підпис) ОСОБА_6 Кісь

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_1