Провадження № 1-кп/592/103/16
В И Р О К
03 лютого 2016 року м.Суми Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми,
громадянина України, з неповною середньою
освітою, не одруженого, не працюючого,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше
судимому: .
1)13.02.1995 року Зарічним районним судом м. Суми за ч.1 ст. 140 КК України до виправних робіт строком 2 роки;
2)17.01.1996 року Сумським районним судом
Сумської області за ст.. ст.206 ч.1, 101 ч.1, 141 ч.3 до
позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з
конфіскацією майна;
3)03.07.2002 року Зарічним районним судом м.
Суми за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 15, ч. З ст. 185, ч. З ст.
357 КК України до позбавлення волі строком 5 років
4) 07.07.2008 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 2 роки;
5)30.03.2011 року Зарічним районним судом м.
Суми за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі
строком на 1 рік;
6)23.11.2012 року Зарічним районним судом м.
Суми за ч. З ст. 185 КК України до арешту на строк 6
місяців;
7)20.04.2015 року Зарічним районним судом м.
Суми за ч. З ст. 185 КК України до позбавлення волі
строком 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 128 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора- ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого- ОСОБА_3 ,-
20 травня 2015 року, близько о 04 год. , обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, розпочав словесний конфлікт на побутовому ґрунті зі своїм малолітнім пасинком ОСОБА_7 .
У ході суперечки ОСОБА_3 схопив ОСОБА_7 за футболку та потягнув на вулицю, де продовжив виявляти агресію в сторону останнього, смикав його в різні боки, кричав, штовхав. Двічі ОСОБА_7 падав внаслідок поштовхів ОСОБА_3 . В подальшому під час конфлікту з малолітнім ОСОБА_7 , близько 04.00 год., перебуваючи у дворі біля клумби навпроти будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 діючи з необережності, внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення шкоди здоров`ю потерпілому, хоча повинен був та міг передбачити настання таких наслідків, діючи з більшою обачністю, завдав ОСОБА_7 один поштовх рукою у спину, внаслідок чого ОСОБА_7 , не втримавши рівновагу, впав всім тілом на землю, виставивши праву руку вперед. При падінні ОСОБА_7 впав правою рукою на вкопані цеглини, розмірами 20x20 см., які огороджують клумбу біля вище вказаного будинку, в результаті ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини обох кісток правого передпліччя із зміщенням, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості , які не є небезпечним для життя, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, так як для зрощення переломів необхідний строк 21 день .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.. 128 КК України, визнав повністю, щиро кається та пояснив те, що 20 травня 2015 року , приблизно о 4 годині ранку , він повернувся до дому за адресою : АДРЕСА_1 , де проживає разом зі своєю матір`ю , цивільною дружиною та її малолітнім сином- ОСОБА_9 . При цьому матір повідомила , що ОСОБА_10 не слухає її , тоді він , тобто обвинувачений , став наполягати , щоб ОСОБА_10 вибачився перед матір`ю за свої поведінку, однак той втік з квартири і побіг по вулиці. Наздогнавши Єгора біля будинку АДРЕСА_3 , він завдав один поштовх рукою у спину Єгора , внаслідок чого той впав на цеглини, після чого ОСОБА_10 став плакати , відчувши біль в руці.
Заявлений прокурором цивільний позов в відшкодування матеріальної шкоди на лікування потерпілого визнає в повному обсязі.
Допитана в судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 показала , що дійсно 20 травня 2015 року її син ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження , що виразилася в переломі кісток правої руки , в результаті падіння на землю. Вона та її син вибачили обвинуваченому за те , що він причинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження, і просить обвинуваченого строго не наказувати.
Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого злочину та не заперечували проти скороченого судового розгляду, відтак, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення скороченого судового розгляду. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_8 правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи Відносно спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Зіставивши ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 128 КК України, і встановлені судом ознаки злочинного діяння, вчинених ОСОБА_8 , суд дійшов до висновку про те, що вони відповідають один одному. Таким чином, суд визнає доведеним обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення , передбаченого ст. 128 КК України, а отже, його дії необхідно кваліфікувати як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Злочин, передбачений ст.. 128 КК України, вчинений ОСОБА_8 , згідно ст. 12 КК України. відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вмисті злочини , судимість за які в установленому закону порядку не знята та не погашена, не працює, на обліку у нарколога і психіатра не перебуває.
Згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Крім того, суд бере до уваги положення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, згідно якому, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття.
Крім того, враховуючи, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають бути суворо додержані вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.
Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, критично оцінює свою противоправну поведінку через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.
Отже, враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та інші обставини справи, враховуючи те, що законний представник потерпілої особи ніяких претензій до обвинуваченого не має, відтак суд дійшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, необхідного й достатнього для його виправлення та перевиховання, та попередження вчинення ним нових злочинів в межах санкції статті у виді обмеження волі.
Враховуючи , що обвинувачений ОСОБА_8 після ухвалення вироку Зарічним районним судом м. Суми від 20.04.2015р. за ст.. 185 ч.3 КК України, але до повного його відбуття покарання у виді трьох років позбавлення волі, вчинив новий злочин , у вчиненні якого суд визнає його винним , то призначаючи остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 по даному вироку слід врахувати вимоги ст..ст. 71 ч.1, 72 ч.1 КК України, у зв`язку з чим , до покарання , призначеного ОСОБА_8 за даним вироком , за сукупністю вироків , слід приєднати частину невідбутого покарання за попереднім вироком від 20.04.2015р., та відповідно до вимог ст.. 72 ч.5 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з 28 серпня 2015 року в строк, призначеного за даним вироком, покарання.
Суд вважає , що цивільний позов прокурора в рахунок відшкодування матеріальної шкоди , яка була витрачена на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 на користь КЗ «Сумська обласна дитяча клінічна лікарня» в сумі 1755,95 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі , стягнувши з обвинуваченого , оскільки в результаті злочинних дій останнього Комунальному закладу «Сумська обласна дитяча лікарня» була заподіяна в шкода в указаному розмірі.
Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ст.. 128 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. ст.71 ч.1, 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_3 за даним вироком частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2015 року , остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3( три) роки 1 (один) місяць.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 28 серпня 2015 року.
На підставі ст. 72 ч.5 КК України зарахувати ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 28 серпня 2015 року у строк покарання , призначеного за даним вироком, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до вступу вироку в закону силу залишити попередній тримання під вартою в СІЗО м. Суми.
Стягнути з ОСОБА_3 в відшкодування матеріальної шкоди на користь КЗ «Сумська обласна дитяча лікарня» 1755,95 грн..
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1