№1/2210/99/12
В И Р О К

ІМ Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2012 року Летичівський районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Лазаренко А.В.

при секретарі - Непийводі Л.Д.

з участю прокурора - Христик Н.П.

адвоката - ОСОБА_1

представника РДА - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Летичів справу по обвинуваченню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, невійськовозобовязаного, не судимого, за 125 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2010 р. ОСОБА_3 в с. Ялинівка, по вул.. Жовтнева 104, Летичівського району, під час покарання за непослух наніс удар по обличчю своїй малолітній дочці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, внаслідок чого заподіяв їй тілесне ушкодження у вигляді рани мяких тканин правої щічної ділянки обличчя, яке згідно СМЕ № 956 від 20.06.2012 р. відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя.

В судовому засіданні підсудний вину визнав і показав, що 13.12.2010 р. близько 17 год. 00 хв. до їхнього господарства яке знаходиться в с. Ялинівка, вул.. Жовтнева 104, Летичівського району, прийшла ОСОБА_5, яка вказала, що його донька штовхнув її сина в рівчак з водою. Він з метою покарання дочки взяв в одній із кімнат шматок телевізійного кабелю та наніс ним удар при цьому удар прийшовся по обличчю. Про вчинене він нікому не розповідав, окрім своєї дружини. У вчиненому кається.

Разом з тим, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у предявленому йому обвинуваченні підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показами малолітньої потерпілої ОСОБА_4, яка суду пояснила, що на початку грудня 2010 р. в денну пору доби вона біля рівчака в селі Ялинівка гралась з ОСОБА_6, ОСОБА_6 і ОСОБА_7. , в ході якої ОСОБА_6 штовхнула ОСОБА_7 і той впавши в рівчак забруднився. Пізніше ввечері до них прийшла мати ОСОБА_8 ОСОБА_5 і розповіла батькові, що вона штовхнула її сина в рівчак з водою. Почувши розповідь батько, взявши шнур від телевізора, замахнувся щоб її вдарити по сідницях, але в цей момент вона пригнулась і удар прийшовся по обличчю. Від удару її обличчя заболіло і виступила кров. Мати, яка перебувала вдома, витерла кров, а оскільки рана була невеликою і швидко загоїлась її в лікарню не возили.(а.с.50);

- покази малолітньої ОСОБА_4 підтверджуються показами ОСОБА_9 та ОСОБА_5, які разом з тим узгоджуються із матеріалами справи.

Крім показів свідків вина ОСОБА_3 повністю підтверджується наявними в справі доказами, які всебічно досліджувались судом, а саме:

- протоколом огляду місця події від 19.10.2011р. яким підтверджується факт нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4А.(5-22);

- висновком судово - медичної експертизи № 956 від 20.06.2012р., з якої вбачається, що ОСОБА_4 отримала тілесне ушкодження у вигляді рубця мяких тканин правої щічної ділянки обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя.(а.с.59).

Сукупність доказів дає підстави суду зробити висновок, що дії ОСОБА_3 кваліфіковано вірно за ст. 125 ч. 2 КК України умисне нанесення легкого тілесного ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує, що злочин за ст. 125 ч.2 КК України є невеликої тяжкості.

ОСОБА_3 не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, негативно характеризується по місцю проживання.

Обставиною, яка помякшує його покарання, суд рахує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Аналізуючи все в сукупності, враховуючи особу винного та ступінь вини, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання у мінімальній межі санкції ст. 125 ч. 2 КК України,у виді громадських робіт.

На підставі наведеного, керуючись ст. 323, 324 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винним за ст. 125 ч.2КК України і призначити покарання у виді 150 годин громадських робіт .

Міру запобіжного заходу, до набрання вироком чинності, залишити засудженому підписку про невиїзд.

На вирок може бути подана апеляція протягом 15 діб з моменту його проголошення, а засудженим,- з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя А.В.Лазаренко