Справа № 646/1562/16-к Пр.№ 1-кп/646/245/2016
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.16 року м.Харків

Червонозаводский районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши обвинувальний акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000297 від 12 серпня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.5 ст.191 КК України,
ВСТАНОВИВ:

02.02.2016р. до Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшов вищевказаний обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000297 від 12 серпня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.5 ст.191 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав можливим призначити судовий розгляд кримінального провадження.

Разом з тим, сторона захисту заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через його невідповідність вимогам кримінально-процесуального закону, зокрема через неконкретність пред`явленого обвинувачення. Також в клопотанні зазначено про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст.109 КПК України.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання суд приходить наступного висновку.

Імперативними приписами чинного законодавства закріплено, що:

- у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. (ст.91 КПК України);

- обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, у суді, за загальним правилом покладено на прокурора (ст.92 КПК України);

- державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (п.3 ч.1 ст.3 КПК України);

- обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п.13 ч.1 ст.3 КПК України);

- обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (ч.4 ст.110 КПК України);

- обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення Закону і статті (частини статті) КК України та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст.291 КПК України);

- законність і забезпечення права на захист є загальними засадами судочинства та кримінального провадження зокрема (ч.2 ст.63, п.п. 1, 6 ч.3 ст.129 Коституції України, п.2 ч.1 ст.7 КПК України);

- законність забезпечується у тому числі тим, що прокурор зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч.2 ст.9 КПК України);

- право на захист забезпечується зокрема тим, що обвинувачений має право знати у вчиненні якого злочину його обвинувачують (п.1 ч.2 ст.42 КПК України);

- право на справедливий суд забезпечується у тому числі тим, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право зокрема бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього (п. «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Таким чином, обвинувачення повинно бути конкретним і зрозумілим, фактичні обставини повинні чітко узгоджуватись із правовою кваліфікацією та сформульованим обвинуваченням, оскільки в іншому випадку обвинувачений позбавляється права знати у чому він обвинувачується.

Згідно п. 5, 6 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

Суттєвими порушеннями при складанні обвинувального акта є, зокрема, такі порушення вимог КПК України, які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального акта. Зокрема, такі порушення мають місце у випадках, коли в обвинувальному акті містяться положення, що суперечать одне одному; обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, є неконкретним.

Згідно до положень ст. 337 ч. 1 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків передбачених цією статтею.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі "Абрамян проти Росії" від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі "Камасінскі проти Австрії", № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції" (ВП), № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня (2000) р. у справі "Матточіа проти Італії", № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі "І.Н. та інші проти Австрії" № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі "Даллос проти Угорщини", 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права - обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п. 54, а також "Даллас проти Угорщини" п. 47).

Так, у відповідності до положень п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний акт в порушення ст. 291 вказаного Кодексу не містить повного викладу фактичних обставин справи щодо події кримінального правопорушення, форми вини, мотиву та способу вчинення злочину, тобто не містить конкретного формулювання обвинувачення, від якого має захищатися обвинувачений.

З тексту обвинувального акту вбачається лише наявність викладу певних обставин, а не фактичних обставин кримінальних правопорушень, так як не розписані всі складові кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту про невідповідність обвинувального акту вимогам закону в частині формулювання пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, здійснив розтрату майна ВП «Північна електроенергетична система» ДП НЕК «Укренерго» шляхом неналежного контролю над проведенням підлеглими йому особами аналізу відповідності цін на майно при закупівлі послуг та укладанні договорів.

Таким чином, в пред`явленому обвинуваченні містяться протиріччя в формулюванні суб`єктивної та об`єктивної сторони злочину, оскільки формулювання «неналежний контроль» передбачає можливість вчинення злочину у формі службової недбалості, яка характерна для необережної форми вини.

Крім того, в обвинувальному акті не зазначені конкретні особи (їх прізвище, ім`я та по батькові), стосовно яких, як вважає сторона обвинувачення, ОСОБА_8 було здійснено неналежний контроль. При цьому в обвинувальному акті зазначені наслідки інкримінованого ОСОБА_7 злочину, разом з тим, не зазначено, в яких саме конкретних діях чи бездіяльності обвинуваченого проявлена неналежність такого контролю.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.32 КПК України, за загальним правилом, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Разом з тим, в обвинувальному акті стороною обвинувачення також не конкретизовано обов`язковий елемент об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_7 злочину, а саме: місце його вчинення, - що порушує вимоги ст..20 КПК України щодо забезпечення права обвинуваченого на захист у зв`язку з неконкретністю пред`явленого обвинувачення, та унеможливлює вирішення питання про підсудність даного кримінального провадження саме Червонозаводському районному суду м.Харкова, яке підлягає вирішенню саме в підготовчому судовому засіданні.

Таким чином, пред`явлене обвинувачення є неконкретним, , а відтак не відповідає вимогам ст..20 КПК України щодо забезпечення права підозрюваного на захист. Крім того, неконкретність пред`явленого обвинувачення позбавляє суд можливості роз`яснити його суть відповідно до вимог ст.348 КПК України у разі призначення справи до судового розгляду.

Також суд зазначає, що у відповідності до ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який згідно ч. 2 ст. 109 КПК України повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому в ньому обов`язково повинні міститися в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування.

Отже за статтею 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною, додатком до обвинувального акту, який Згідно ч.3 ст.314 КПК України за результатами підготовчого судового засідання підлягає поверненню прокурору у разі його невідповідності вимогам закону.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування залученого до матеріалів кримінального провадження, він містить за змістом три розділи, перший з яких, в силу вимог ч. 2 ст. 109 КПК України, передбачає чіткий перелік процесуальних дій, проведених в ході досудового розслідування, але фактично цей розділ не містить відомостей про внесення слідчим або прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто даних стосовно вчинення кримінального правопорушення та початку досудового розслідування. Такий спосіб складання реєстру не узгоджується з нормами ст.ст. 103; 104 ч. 1; 109 ч. 2; ст. 214 ч.ч. 1, 2 КПК України. При цьому належить взяти до уваги те, що наявність об`єктивних даних реєстру, впливає на обсяг підготовчого судового засідання та строки судового розгляду, передбачені ч. 1 ст. 318 КПК України. В аспекті розуміння цього питання, а також дотримання норм ст. 7 КПК України, доводи сторони захисту стосовно порушення порядку складання реєстру досудового розслідування - є обґрунтованими, оскільки такі вимоги до прокурора та слідчого містяться у вказаних нормах чинного КПК України.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту, досудове розслідування в даному кримінальному провадження розпочато 12.08.2015р., тоді як долучений до нього реєстр матеріалів містить відомості про проведення певних процесуальних дій поза межами досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, а саме: майже за два роки до його початку

Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, п.10 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для приведення його у відповідність з вимогами закону. При цьому колегія суддів також виходить з того, що відповідно до ст.338 КПК України прокурор наділений правом, а не обов`язком зміни обвинувачення в суду, у разі невикористання якого суд також буде позбавлений можливості прийняти остаточне рішення по справі в рамках не конкретно пред`явленого обвинувачення.

На підставі викладеного, керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.291, 314 КПК України,

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт за кримінальним провадженням №0000297 від 12 серпня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.5 ст.191 КК України, повернути прокурору для приведення його у відповідність вимогам закону.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3