АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1481/15 Справа № 202/3846/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000387, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 березня 2015 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2015 року,ухвалений стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпропетровську, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, умисно, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, без передбаченого законом дозволу придбав бойовий припас, а саме вибуховий пристрій промислового виготовлення типу осколкова ручна граната РГ-42, який зберігаючи при собі, почав носити по вулицях м.Дніпропетровська.

08 березня 2015 року близько 13 години 20 хвилин, ОСОБА_7 незаконно, зберігаючи при собі, у правій кишені куртки вибуховий пристрій РГ-42, біля будинку № 75-А по пр. Миру м. Дніпропетровська став поводити себе знахабніло, чим привернув до себе увагу раніше йому незнайомих охоронців ТОВ ВКЦ «Січ»: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які несли службу по охороні об`єкту, розташованого по пр.Миру, буд.16 у м.Дніпропетровську. На зухвалу поведінку вищевказані охоронці зробили останньому зауваження, після чого ОСОБА_7 став висловлюватись на адресу охоронців нецензурною лайкою та витягнув з правої кишені куртки вибуховий пристрій РГ-42, яким став погрожувати на адресу охоронців.

З метою затримання правопорушника та припинення його хуліганських дій вищевказані охоронці ТОВ ВКЦ «Січ» стали наближатись до ОСОБА_7 , який не припиняючи свої хуліганські дії, з метою уникнути відповідальності за свої хуліганські дії, почав рухатись в протилежний від охоронців бік, по пр.Миру м.Дніпропетровська, тримаючи у своїй руці вказаний боєприпас.

Намагаючись уникнути переслідування охоронців ТОВ ВКЦ «Січ», ОСОБА_7 сів до салону автомобіля таксі марки «Хюндай Таксон», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_12 та не припиняючи свої хуліганські дії намагався змусити водія, шляхом погрози вибуховим пристроєм РГ-42, відвезти його на вул.Березинську у м.Дніпропетровську. ОСОБА_12 побоюючись за своє життя та здоров`я, негайно залишив свій транспортний засіб, після чого ОСОБА_7 не припиняючи свої хуліганські дії вибіг з автомобілю на проспект Миру у м.Дніпропетровську та почав тікати від переслідування охоронців ТОВ ВКЦ «Січ».

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 висмикнув з вибухового пристрою РГ-42 запобіжне кільце та жбурнув у бік потерпілого ОСОБА_9 , який впав поруч з ногами потерпілого. ОСОБА_9 , лівою ногою відштовхнув гранату на ділянку місцевості, розташовану на відстані близько 8 метрів від правої стіни будинку 75-А по пр.Миру у м.Дніпропетровську, де стався вибух корпусного вибухового пристрою спорядженого конденсованою вибуховою речовиною - тротилом (осколкова ручна граната РГ-42), тим самим заподіявши потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у результаті вибуху та розльоту уламків вибухового пристрою, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок суду та призначити його підзахисному більш м?яке покарання. Зазначив, що із самого початку досудового розслідування ОСОБА_7 давав правдиві показання, які носили стабільний характер каяття у вчиненому, чим сприяли якнайшвидшому розкриттю злочину, що його підзахисний повністю визнав свою вину, щиро покаявся у вчиненому, вибачився перед потерпілим ОСОБА_9 та відшкодував йому матеріальну шкоду. До дисциплінарної, адміністративної, кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання й роботи характеризується позитивно. Зазначив, що судом не враховано пом`якшуючу вину обставину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, оскільки його підзахисний відшкодував потерпілому матеріальну шкоду, про що є заява в матеріалах кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційні вимоги щодо пом`якшення покарання, думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обгрунтованим, а призначене ОСОБА_7 покарання таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у носінні, зберіганні та придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу та грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в судовому засіданні доказах, проти яких не заперечував і сам обвинувачений та його захисник, оскільки вважали можливим слухати кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Суд дав правильну оцінку доказам і дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфікував за ч.1 ст.263, ч.4 ст. 296 КК України.

Оскільки доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 і кваліфікація його дій в апеляційному порядку ніким не оспорюється, тому колегія суддів не вдається до оцінки доведеності і обґрунтованості вироку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжких, дані про особу, що ОСОБА_7 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, щиро розкаявся, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, всі обставини по справі, в тому числі і ті, на які посилається захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі і правильно прийшов до висновку про те, що він повинен відбувати міру покарання у вигляді позбавлення волі, керуючись правилами ч.1ст. 70 КК України, відповідно до вчиненого призначивши йому строк покарання, який є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі, суд першої інстанції вимог ст.ст.65-67 КК України не порушив, призначене йому покарання з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження відповідає характеру та тяжкості вчиненого.
Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для подальшого пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого, судом не встановлено.
Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, а суд не врахував цю пом`якшуючу обставину є необґрунтованими.
В матеріалах кримінального провадження є заява потерпілого про те, що обвинувачений відшкодував йому матеріальну шкоду за лікування і останній не має до ОСОБА_7 претензій матеріального і морального характеру.
Тому суд при ухваленні вироку із врахуванням всіх обставин та особи обвинуваченого призначив ОСОБА_7 найнижчу міру покарання, передбачену санкціями ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів остаточно призначив 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
При вищезазначених обставинах колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни вироку щодо обвинуваченого в частині призначеного покарання, а тому доводи захисника ОСОБА_8 про суворість призначеного покарання є безпідставними.

Керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2015 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: