ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
09 лютого 2016року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 09 грудня 2015 року,

вс т а н о в и в:
За вироком місцевого суду
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Камянець-Подільський Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 27 вересня 2010 року за ч. 3 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 104 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік; 18 травня 2011 року за ч. 1 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ст. 70, ст. 71. КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 5 місяців,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів та засуджено до покарання:
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців.
Вирішено питання про речові докази та стягнення процесуальних витрат.

Цим же вироком визнано винуватим та засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців.
Ухвалою суду апеляційної інстанції вирок місцевого суду залишено без змін.

Згідно вироку ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він наприкінці березня 2015 року о 00:10 год., перебуваючи у АДРЕСА_2 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , проникли до гаражного приміщення № НОМЕР_1 , звідки повторно таємно викрали чуже майно, належне потерпілому ОСОБА_8 на суму 5410 грн, спричинивши йому матеріальну шкоду на цю суму.
У ніч з 18 на 19 квітня 2015 року у АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проникли до гаражного приміщення № НОМЕР_2 , звідки повторно таємно викрали чуже майно, належне потерпілому ОСОБА_9 на суму 1341 грн, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на цю суму, а також проникнувши до гаражного приміщення № НОМЕР_3 , незаконно заволоділи транспортним засобом, належним потерпілій ОСОБА_10 автомобілем марки «Фіат Уно» 1987 року виготовлення, без реєстраційного номеру, поїхавши на ньому у напрямку Хмельницького шосе.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушує питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_5 та пом`якшення призначеного йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Вважає, що суди при призначенні покарання безпідставно не взяли до уваги те, що ОСОБА_5 визнав вину, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, добровільно відшкодував завдану ОСОБА_10 матеріальну шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання, працевлаштований, на його утриманні перебуває малолітня дитина, потерпілі на суворому покаранні не наполягали, запобіжний захід у виді тримання під вартою не обирався, що давало підстави для звільнення від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що суд безпідставно застосував принцип часткового складання при призначенні покарання за сукупністю злочинів та за наявності вищезазначених пом`якшуючих обставин не застосував вимоги ст. 69 КК України.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
Захисником ОСОБА_11 не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 .
Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_5 вищевказані вимоги кримінального закону судами дотримано. Зокрема, враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер злочинів, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, дані про особу засудженого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є батьком малолітньої дитини, обставину, що пом`якшує покарання часткове відшкодування завданих збитків потерпілій ОСОБА_10 , позицію потерпілих, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Урахувавши ці обставини у сукупності, суд призначив ОСОБА_5 покарання ближче до мінімального розміру санкції ч. 3 ст. 185 КК України, а за ч. 2 ст. 289 КК України у мінімальному розмірі санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке передбачено як альтернативне.
За змістом ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли по справі встановлено обставини, що пом`якшують покарання, які настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Згідно з положеннями ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе тоді, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , які частково аналогічні доводам касаційної скарги захисника, дійшов висновку про достатнє обґрунтування вироку суду в частині призначення покарання та відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України.
Із судових рішень убачається, що висновки суду про відсутність таких пом`якшуючих покарання обставин як визнання винуватості, щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння його розкриттю, є обґрунтованими, оскільки під час судового розгляду ОСОБА_5 своєї винуватості повною мірою не визнавав, заперечуючи обставини справи, не оцінював критично свою протиправну поведінку.
На думку колегії суддів, обрана судом засудженому ОСОБА_5 міра покарання є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а підстав для застосування ст. 69 КК України немає, оскільки по справі не встановлено кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, віднесених до категорії тяжких.
При цьому колегія суддів вважає, що з урахуванням даних про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, покарання за сукупністю злочинів обґрунтовано призначено із застосуванням принципу часткового складання, а установлені судом обставини не свідчать про можливість виправлення засудженого при призначенні йому покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.
Посилання у касаційній скарзі на повне відшкодування завданої злочином шкоди потерпілій ОСОБА_10 , не спростовує висновки апеляційного суду щодо визнання вироку обґрунтованим.
Таким чином, судові рішення в частині призначеного покарання належним чином мотивовані, не суперечать вимогам кримінального закону і відповідають меті покарання.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 09 грудня 2015 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3