Справа № 500/3148/15-к
Провадження № 1-кп/500/316/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору
19 серпня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
потерпілий Одеська дистанція шляху ДП «Одеська залізниця»,
представник потерпілого ОСОБА_6 ,

провівши в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000021, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:
02 червня 2015 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні. Ухвалою від 03 червня 2015 року було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про відповідність обвинувального акта вимогам КПК, просив відкласти підготовче судове засідання для встановлення місця знаходження обвинуваченого ОСОБА_5 для вручення йому судової повістки про виклик до суду. Захисник ОСОБА_4 погодився з думкою прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 до суду не з`явився, згідно поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду обвинуваченому ОСОБА_5 не вручена, у зв`язку з тим, що він за вказаною в обвинувальному акті адресою не проживає. А згідно рапортів працівників міліції від 26.06.2015 р. та від 12.08.2015 р. місцезнаходження обвинуваченого не вдалося встановити.

Представник потерпілого ОСОБА_6 у підготовче судове засідання не з`явився, про місце, дату та час його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки про виклик до суду, звернувся із заявою до суду, якою просив розгляд справи провести без участі Одеської залізниці, у зв`язку з наявністю великого обсягу справ та відсутністю можливості бути присутнім під час розгляду цього кримінального провадження.

Суд, заслухавши думки прокурора ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 , дослідивши обвинувальний акт з додатками, приходить до висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Так, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. п. 2, 3, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Однак, в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не зазначені анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_5 щодо точного місця його проживання, оскільки відповідно до повернутого поштового повідомлення обвинувачений ОСОБА_5 за вказаною в обвинувальному акті адресою ( АДРЕСА_1 ) не проживає, а будинок проданий. Відповідно ж до рапортів працівників міліції від 26.06.2015 р. та від 12.08.2015 р. встановити місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_5 та вручити йому судову повістку про виклик до суду не виявилося можливим. З вказаного випливає, що в обвинувальному акті не зазначена вірна та точна адреса проживання ОСОБА_5 (враховуючи, що будинок проданий) та вжитими заходами встановити її неможливо, що з урахуванням того, що відносно обвинуваченого не був застосований запобіжний захід, позбавляє суд можливості належним чином викликати ОСОБА_5 в судове засідання, що в свою чергу унеможливлює розгляд кримінального провадження.

Крім того, слід звернути увагу на наступне.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 (далі Конвенція) вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що в порушення вимог наведеної норми п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення викладені неповно, а посилання на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність взагалі відсутнє.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення на 96 км. перегону ст. Ташбунар ст. Ізмаїл ДП «Одеська залізниця». Однак в обвинувальному акті не зазначено в межах якої адміністративно-територіальної одиниці відбулася подія злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , а ці обставини обов`язково мають бути достеменно відомі прокурору. За таких обставин суд позбавлений можливості визначити, чи підсудний обвинувальний акт Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області та вирішити питання про призначення судового розгляду.

Також, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він таємно викрав з залізничної колії 175 закладних болтів в зборі, 42 клеми в зборі та 2 підкладки марки КБ-65, однак в обвинувальному акті не зазначена як вартість кожної з викрадених деталей, так і вартість усього викраденого майна, у зв`язку з чим є незрозумілим, яким чином особа, що складала обвинувальний акт, прийшла до висновку, що діями обвинуваченого були спричинені збитки на загальну суму 1 184,01 грн. Крім того, в клопотанні представника ДП «Одеська залізниця» зазначено, що Одеській залізниці завдано матеріальних збитків на суму 4 482,75 грн.

У зв`язку з не зазначенням в обвинувальному акті вартості майна, у викраденні якого обвинувачується ОСОБА_5 , з обвинувального акту неможливо встановити, чи являється загальна сума спричинених збитків реальними збитками, або ж у вказану суму входить також і витрати на відновлення розібраного майна, і упущена вигода тощо.

Крім того, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України також у зв`язку з тим, що в ньому відсутнє посилання на назву закону України про кримінальну відповідальність.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 України, але назва закону України про кримінальну відповідальність взагалі не зазначена, а як вже було наведено, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити не тільки правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а й посилання на положення закону України про кримінальну відповідальність.

З викладеного випливає, що особою, яка складала обвинувальний акт, неповно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме не зазначені точне місце вчинення кримінального правопорушення, вартість майна, у викраденні якого обвинувачується ОСОБА_5 , а посилання на положення закону України про кримінальну відповідальність взагалі не зазначене, що тягне за собою неконкретність у формулюванні обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Більше того, враховуючи вищезазначені вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини щодо надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення у кримінальній справі, а також те, що право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції, суд приходить до висновку про те, що хоча обвинувальний акт і був вручений ОСОБА_5 , що підтверджується відповідною його розпискою, що додана до обвинувального акту, але без повного та детального зазначення в ньому фактичних обставин кримінального правопорушення, а також за відсутності посилання на положення закону України про кримінальну відповідальність, обвинувачений ОСОБА_5 не був проінформований про характер і причини обвинувачення, що тягне за собою порушення його права підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Крім того, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті неповно зазначені анкетні відомості потерпілого.

Так, згідно ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як вбачається з обвинувального акта, потерпілим від кримінального правопорушення є Одеська дистанція шляху ДП «Одеська залізниця», хоча у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, що викрадені речі належать ДП «Одеська залізниця». Крім того, клопотання про розгляд справи без участі представника потерпілого надійшло від представника ДП «Одеська залізниця», а не від Одеська дистанція шляху ДП «Одеська залізниця», а тому є сумніви в тому, чи є Одеська дистанція шляху ДП «Одеська залізниця» самостійною юридичною особою або ж є структурним підрозділом ДП «Одеська залізниця». Отже, в обвинувальному акті не зазначені вичерпні відомості про потерпілого, який являється юридичною особою, зокрема в обвинувальному акті не зазначена повна назва юридичної особи, відомості про її організаційно-правову форму, а також про її юридичну адресу, що дозволили б її ідентифікацію та належного повідомлення про судові засідання.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 .

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема п. п. 2, 3, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд приходить до висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 314, 370 372 КПК України, суд
ухвалив:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, повернути прокурору Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1