Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
28 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

При секретарі судового засідання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Рівне кримінальне провадження №0000279 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 1985 року народження, травня місяця, 21 числа, уродженця с.Селець Дубровицького району Рівненської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, остання судимість за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 06.03.2014 року за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання 4 роки позбавлення волі, обвинувачується за ч.2 ст.186 КК України,

З участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: ОСОБА_7 .

Обвинуваченого: ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду від 22 жовтня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Рівненського міського суду від 06.03.2014 року, остаточно призначено покарання 4 роки 5 місяців позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати 245,52 коп. на проведення експертизи.

Як установив суд, 08 січня 2015 року ОСОБА_5 близько 21 год., маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, за попередньою змовою, з невстановленою досудовим слідством особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, представившись працівниками міліції, перебуваючи в м.Рівне на вул.Соборна, поблизу будинку №177 а, відкрито викрав мобільний телефон марки «Fly IQ4404» у потерпілого ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому майнової шкоди на суму 1125, 26 грн..
В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним та таким, що ухвалений з порушенням норм кримінального-процесуального законодавства. В обґрунтування зазначає, що судом не взято до уваги його покази на судовому засіданні, а лише взято покази потерпілого. Доводить, що покази потерпілого під час допиту не є послідовними та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Вважає, що його покази підтверджуються показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. Крім того, вважає висновок суду про те, що злочин вчинено групою осіб є недоведеним, а розгляд кримінального провадження є однобічним та неповним. Зазначає, що кваліфікація злочину за ч.2 ст.186 КК України є недоведеною та повністю визнає вину за ч.1 ст.190 КК України, як шахрайство.

Просить вирок змінити та визнати винним за ч.1 ст.190 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просять перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч.1 ст.190 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, висновки суду про доведеність винності ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікацію його дій за ч.2 ст.186 КК України відповідають фактичним обставинам справи ,які встановлені з урахуванням усіх як об`єктивних так і суб`єктивних факторів, що мали бути взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах. Зокрема вони підтверджуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_8 , показаннями вказаних у вироку свідків, даними протоколів слідчих дій та іншими документами.

Суд першої інстанції обгрунтовано визнав показання потерпілого ОСОБА_8 про обставини вчинення щодо нього грабежу достовірними та поклав їх в основу обвинувального вироку, оскільки вони є послідовними, об`єктивним з початку досудового слідства та під час судового розгляду і узгоджуються з іншими фактичними даними у справі.

Зокрема потерпілий ОСОБА_8 показав, що 08.01.2015 року близько 21 год., повертався із клубу «Лагуна» додому, поблизу вул. Соборна, 181 в м.Рівне, він підходив до моста через р.Устя. До нього підійшли двоє невідомих та представились працівниками міліції, жодних документів не показували, взяли його під руки. Один стояв попереду - це був ОСОБА_5 , а інша особа стояла ззаду. Останні підняли його руки догори та почали обшукувати. ОСОБА_5 у внутрішньому кармані знайшов мобільний телефон, який дістав та сказав, що віддасть коли перевірить ІМЕІ на факт можливої крадіжки. Коли він намагався застебнути куртку, вказані особи зникли разом з телефоном. Крім того, зазначив, що ОСОБА_5 був не сам, а ще з однією особою.
Свої показання про факт насильного заволодіння обвинуваченим ОСОБА_5 у нього мобільним телефоном потерпілий ОСОБА_8 підтвердив при проведенні з ним слідчого експерименту на місці події.
В ході досудового розслідування потерпілий ОСОБА_8 під час проведення впізнання впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка 08.01.2015 року відкрито заволоділа його майном.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив частково ці показання і зазначив, що дійсно 08.01.2015 року близько 21 год. перебував по вул.Соборній в м.Рівне, поблизу моста через р.Устя, зі сторони нічного клубу «Лагуна», і не заперечив, що дійсно заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_8 , який передав своєму знайомому ОСОБА_10 для здачі в ломбард.

Ці показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 проте, що дійсно 08.01.2015 року за проханням ОСОБА_5 , він здав в ломбард «Скарбниця» мобільний телефон «Fly IQ4404», за 500 грн., які згодом передав обвинуваченому.
Показання свідка ОСОБА_10 підтверджуються довідкою ломбарду «Скарбниця» про прийняття від нього мобільного телефону марки «Fly IQ4404», який належав потерпілому (а.с.15) та висновок експерта №190 від 27.03.2015 року

Твердженням, обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що судом не взято до уваги покази в судовому засіданні про заволодіння телефоном потерпілого шляхом шахрайства, а взято до уваги покарання потерпілого про його пограбування не заслуговують на увагу. Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи і дав належну оцінку усім доказам з точки зору їх належності та допустимості та в їх сукупності і взаємозв`язку належно мотивував у вироку чому він приймає до уваги покази потерпілого як достовірні і не сприймає покази обвинуваченого, як такі, що спростовуються як матеріалами кримінального провадження, так і фактичними даними, які безпосередньо досліджені під час судового розгляду. Твердження обвинуваченого про те, що кваліфікація злочину за ч.2 ст.186 КК України є недоведеною, а його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.190 КК України як шахрайство, колегія суддів вважає безпіставною.

В ході судового розгляду кримінального провадження, суд вірно встановив і визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 за попередньою змовою з невстановленою особою, кримінальне провадження стосовно якої виділене в окреме провадження відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_8 .

Таким чином, суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку дослідженим у справі доказам у визначеному обсязі і дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України кваліфікував вірно.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону які могли б бути підставою для скасування вироку не вбачається.

Що ж до покарання, то як видно з вироку воно призначено ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.50, 65 КК України.

При його призначенні, суд першої інстанції врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому судом враховано, що ОСОБА_5 позитивно характеризується, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра, та те, що обвинувачений проживає у цивільному шлюбі з громадянкою ОСОБА_11 , яка на даний час є вагітна.

Крім того, судом також враховано, що обвинувачений раніше судимий вироком Рівненського міського суду від 06 березня 2014 року за ч.2 ст.186 КК України за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин та дійшов вірного висновку, що виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства. При цьому за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України остаточне покарання суд визначив лише шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Таке покарання колегія суддів вважає необхідним і достатнім за вчинення даного злочину та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.405, 407, 418 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Вирок Рівненського міського суду від 22 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_5 засудженого за ч.2 ст.186 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити попередній - тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два днів позбавлення волі.

Початок строку рахувати з 22 жовтня 2015 року

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3