Справа № 11-675 Головуючий у І інстанції Хрипун
Категорія 12 23.06.2011
УХВАЛА

Іменем України

23 червня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Є.М.Літвінова,

суддів В.Р.Шроля, Ю.М.Сливи,

з участю прокурора С.П.Нечепоренко,

засудженої ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляцією засудженої на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2011 року , яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженка м.Вільногірск Дніпропетровської області,українка,

гр. України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружена, не працююча, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3, без постійного місця проживання, раніше не судима,

засуджена за ст.166 КК України до 2-х років позбавлення волі. Вироком вирішена доля речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком ОСОБА_2 засуджена за злісне невиконання матірю обовязків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Так, 06.08.2010 року ОСОБА_2 народила дитину згідно з історією пологів № 210, а саме ОСОБА_3 12.08.2010 року ОСОБА_2 після пологів виписана з Володарського пологового будинку. В період часу з 06.08.2010 року по 13.09.2010 року ОСОБА_2 постійного місця проживання не мала та в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» щодо обовязків батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров»я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а також вимогам ст.150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої на батьків покладено обов»язок піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, будучи матір»ю новонародженого ОСОБА_3, злісно не виконувала передбачені законом обовязки по догляду за сином, що спричинило тяжкі наслідки, а саме, смерть дитини.

Зокрема, з часу народження дитини, ОСОБА_2 не вжила заходів для постановки дитини на облік в лікаря-педіатра, реєстрації факту народження дитини в актах запису цивільного стану.

Впродовж хвороби сина з 05.09.2010 року по 13.09.2010 року ОСОБА_2 займалася самолікуванням сина, до медичних працівників не зверталась та будь-яких заходів щодо належного лікування малолітнього не виконувала, яке виразилось у ненаданні новонародженому своєчасної необхідної кваліфікованої медичної допомоги, що призвело 13.09.2010 року до смерті ОСОБА_3

Злісне невиконання матір»ю ОСОБА_2 встановлених законом обов»язків по догляду за дитиною знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв»язку з настанням смерті новонародженого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В апеляції прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій засудженої та доведеності її вини, просив вирок скасувати в звязку з невідповідністю покарання, призначеного судом, ступеню тяжкості злочину, особі засудженої, внаслідок м»якості та постановити новий вирок , яким визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України та призначити їй покарання у виді 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі. Проте, до початку розгляду справи в апеляційному суді прокурор подану апеляцію відкликав.

В апеляції засуджена просить вирок суду змінити і призначити їй покарання, не повязане з позбавленням волі, посилаючись на те, що призначене судом покарання є занадто суворим, не відповідає ступеню тяжкості злочину та її особі, оскільки поза увагою суду залишено те, що вона вживала належних заходів в межах її можливостей по догляду за дитиною і не передбачала можливості настання таких наслідків.

Заслухавши доповідь судді, засуджену, яка підтримала свою апеляцію, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора та засудженої задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Винуватість засудженої у злісному невиконанні нею як матірю встановлених законом обовязків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, за обставин, викладених у вироку, стверджується показаннями засудженої про те, як вона після пологів проживала в різних місцях, після захворювання дитини не зверталась до лікарів за медичною допомогою, залишала дитину під догляд чужих осіб, за критичного стану здоровя дитини не викликала карету невідкладної медичної допомоги, показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, протоколом огляду місця події, висновками судово-медичних експертиз про причини смерті дитини тощо.

Правова кваліфікація дій ОСОБА_2 за ст.166 КК України є вірною.

Доводи апеляції про те, що засуджена вживала усіх заходів по догляду і лікуванню дитини спростовується показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_2 не реагувала на їх прохання про звернення за медичною допомогою для хворої дитини, а у ніч перед смертю хворої дитини відпочивала у м. Києві у Гідропарку.

Інші доводи апеляції правильності висновків суду не спростовують.

Покарання засудженій судом першої інстанції визначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України з урахуванням обставин справи, особи засудженої, яка за показами свідка ОСОБА_8 залишила без догляду і першу свою дитину, ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Висновок суду про те, що її виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, є правильним.

Порушень норм кримінально-процесуального законодавства, які б слугували підставами для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин вирок суду є законним.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженої залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2011 року щодо ОСОБА_2 без зміни.

Суддя: підпис Суддя: підпис Суддя: підпис