печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 року Печерський районний суд м. Києва

у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на дії Генеральної прокуратури України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 18.10.2012р. звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку КПК України на незаконні, на його думку, дії Генеральної прокуратури України при розгляді його заяви від 20.11.2003 року про перегляд вироку за нововиявленими обставинами в порядку ст.400-8 КПК України . Просив скаргу задовольнити. А

Адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримала , просила задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 проти задоволення скарги заперечувала , вказувала на те що ОСОБА_3 було надано відповідь в порядку Закону України "Про прокуратуру" та припинена переписка.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_3 , адвоката , прокурора , дослідивши матеріали справи , дійшов до наступного висновку.

Плстановою Печерського районного суду м. Києва від 6 грудня 2012р. відмовлено в розгляді скарги на дії Генеральної прокуратури України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 3.07.2014 року постанову Печерського районного суду м. Києва від 6.12.2012 року скасовано, матеріали скарги направлено до Печерського районного суду м. Києва на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Зі змісту скарги вбачається, що скаржник оскаржує дії службових осіб Генеральної прокуратури України відносно нього, які мали місце до набрання чинності КПК України 2012 року.

Оскільки ОСОБА_3 оскаржує дії прокурора, які той вчинив в порядку КПК України 1960 року, то відповідно зазначену скаргу слід розглядати в порядку КПК України 1960 року.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Таке право не може бути обмеженим навіть у разі відсутності норм закону, які б передбачали можливість звернення особи до суду та розгляд відповідної скарги в порядку, визначеному Кримінально-процесуальними кодексом України.

Нормами КПК України (1960) передбачено лише порядок здійснення судового контролю за досудовим слідством стосовно постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, про порушення кримінальної справи та постанов про закриття кримінальної справи (ст.ст. 236-1, 236-2, 236-5, 236-6, 236-8 КПК України).

Окрім цього, до контрольних функцій суду відносяться застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, продовження строків тримання під вартою, проведення обшуку житла чи іншого володіння особи, накладення арешту на кореспонденцію і зняття інформації з каналів зв`язку, прослуховування телефонних та інших розмов, розкриття інформації, що містить банківську таємницю.

Отже, у відповідності до чинного законодавства, судовому оскарженню в порядку гл. 22 КПК України підлягають постанова про порушення кримінальної справи щодо певної особи (за фактом, якщо таке порушення безпосередньо стосується інтересів певних осіб), постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, постанова про закриття справи.

Інших винятків з цього приводу КПК України не передбачає.

Відповідно до ст. 236 КПК України, дії прокурора можуть бути оскаржені до суду.

Крім того, відповідно до ст. 236 КПК України, скарги на дії прокурора розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено КПК.

Як вбачається зі змісту скарги, скаржник оскаржує дії Генеральної прокуратури України при розгляді його заяви від 20.11.2003 року відповідно до ст.400-8 КПК України.

Разом з цим, оскільки оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів дізнання, слідства та прокуратури розглядаються у межах кримінального, а не адміністративного судочинства, то суд не наділений правом визнавати бездіяльність прокурора неправомірною та незаконною, а також зобов`язувати його вчиняти певні дії, оскільки це не передбачено чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Відповідно до ст.400-8 КПК України коли прокурор не вбачає підстав для перегляду справи в зв"язку з нововиявленими обставинами , він відмовляє в цьому своєю вмотивованою постановою , про що повідомляє осіб , які подали заяву.

Таким чином, ці дії прокурора, в порядку судового контролю оскарженню не підлягають.

Згідно з Рішенням Конституційного суду України №19-рп/11 від 14 грудня 2011р. , кожен має право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, посадових і службових осіб, в спосіб та в порядку, визначеному процесуальним законом.

Положення ч.2 ст.236 КПК України 1960 року передбачають можливість оскарження дій прокурора до суду.

В судовому засіданні встановлено , що Генеральною прокуратурою України заява ОСОБА_3 не розглянута в порядку ст.400-8 КПК України та не винесено постанову.

При таких обставинах, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню та необхідно копію скарги ОСОБА_3 направити до Генеральної прокуратури України за належністю для розгляду в порядку ст.400-8 КПК України .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 97, 98, 235, 236 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 на дії Генеральної прокуратури України задовольнити частково та копію скарги ОСОБА_3 направити до Генеральної прокуратури України для розгляду відповідно до ст.400-8 КПК України.

На постанову судді прокурором, особою, яка подала скаргу, протягом п`ятнадцяти діб з дня її винесення може бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва.

Суддя ОСОБА_1