ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 листопада 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року,

встановив:

У касаційній скарзі засудженого викладено вимогу про зміну судових рішень в частині призначеного покарання, яке вважає невідповідним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особи внаслідок суворості.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 14 жовтня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев'ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Вироком суду вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 грудня

2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, вирок суду змінено - виключено з вступної частини посилання на судимості ОСОБА_4 за вироками Борщевського районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 1997 року, Борщевського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 1999 року, Залещицького районного суду Тернопільської області від 9 липня 2001 року, а з мотивувальної частини виключено таку обставину, яка обтяжує покарання, як рецидив злочину. В решті вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він ІНФОРМАЦІЯ_1, приблизно о 1-ій годині 22 хв., порушуючи умови адміністративного нагляду, встановленого ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 7 травня 2013 року строком на один рік із зобов'язанням заборони відвідування кафе, барів, ресторанів та інших громадських місць, де проводиться продаж спиртних напоїв на розлив, заборони залишати місце проживання з 22-ї год. до 06-ї год. наступного дня, керуючи технічно справним автомобілем марки «MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. П.Запорожця у м. Білій Церкві Київської області, під час проїзду регульованого залізничного переїзду, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 20.2, 20.3, 20.5 «а», «б», «в», «ґ», 20.7 Правил дорожнього руху , під'їжджаючи до залізничного переїзду, об'їхав транспортні засоби, які стояли перед переїздом, коли рух через нього заборонено, об'їхав опущений шлагбаум, виїхав на регульований залізничний переїзд, унаслідок чого допустив зіткнення з вантажним поїздом № 2960 сполученням «ст. Козятин - ст. Миронівка». В результаті ДТП пасажири вказаного автомобіля ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодженні і були доставлені до Білоцерківської МЛ № 2, де помер ОСОБА_8

Суд, перевіривши касаційну скаргу, додані до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, що є підставою, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, для відмови у відкритті касаційного провадження.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, як і кваліфікація дій за ч. 3 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи засудженого у касаційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок суворості є необґрунтованими.

Призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого

ОСОБА_4, попередження вчинення ним нових злочинів і є відповідним скоєному.

Судом при призначенні покарання повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину та дані про особу засудженого. Засуджений відповідно

до ст. 12 КК України вчинив тяжкий злочин. Враховано судом й дані про особу засудженого, який раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання. Обставинами, які пом'якшують покарання, є - визнання вини та щире каяття.

Судом також взято до уваги тяжкість наслідків від вчиненого ним злочину у виді загибелі кількох осіб.

Враховано було і думку потерпілих, які наполягали на призначенні засудженому ОСОБА_4 лише суворого покарання.

Крім того, судом апеляційної інстанції перевірялися доводи засудженого щодо суворості призначеного покарання, що були спростовані із наведенням докладних мотивів прийнятого рішення. Суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для пом'якшення покарання засудженому, як про це він ставив питання у апеляційній скарзі, із застосуванням положень ст. 69-1 КК України, оскільки суду не було надано доказів того, що засудженим добровільно відшкодовано завданий збиток або усунуто заподіяну шкоду.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, судами враховані всі дані про особу засудженого при призначенні засудженому покарання й суд вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ _______________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3