АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2120/15 Справа № 191/3161/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю, в режимі дистанційного судового провадження (відеоконференції), засудженого- ОСОБА_6
за участю представника ВК-94 Дніпропетровської області- ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську, за матеріалами кримінального провадження апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року, відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, раніше судимого:
-05 червня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України, ст.69 КК України, ч.2 ст.185 КК України, ч.2 ст.289 КК України, ст.69 КК України, ч.1 ст.304 КК України, ст.69 КК України, ч.3 ст.185 КК України, ст.69 КК України, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців без конфіскації належного йому майна,-
якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого від 03 вересня 2015 року про умовно-дострокове звільнення останнього в порядку вимог ст.81 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.п.24-25/ засуджений ОСОБА_6 , якому відмовлено в задоволенні його клопотання від 03 вересня 2015 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, просить скасувати ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року та застосувати до нього положення ст.81 КК України. Так, в обґрунтування своїх апеляційних вимог засуджений вказує, що ухвала суду першої інстанції суперечить дійсності, оскільки сам засуджений притягався до кримінальної відповідальності лише один раз, внаслідок чого й відбуває на даний час покарання, вину у скоєних злочинах визнав у повному обсязі, щиросердно розкаявся, спричинену шкоду відшкодував частково. Також апелянт вказує, що він відбув 2/3 строку покарання, під час якого стягнень не мав, що свідчить про те, що він дійсно став на шлях виправлення.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 просив задовольнити його апеляційні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в апеляції, зазначивши, що став на шлях виправлення.
Представник ВК-94 Дніпропетровської області прохав апеляцію засудженого залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції- без змін, обґрунтовуючи свої доводи тим, що адміністрація ВК-94 прийшла до висновку про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки не має жодного заохочення, характеризується задовільно.
Прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції прохав ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану, а апеляцію засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, оскільки судом вірно зазначено в ухвалі, що поведінка засудженого за весь час відбування покарання не свідчить про його виправлення.
Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від призначеного покарання, посилаючись на те, що він відбув 1 рік 17 днів з призначеного судом покарання, за місцем відбуття покарання характеризується позитивно, стягнень не має.
Відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженому, суд першої інстанції вказав, що засуджений відбуває покарання за тяжкий злочин, на час розгляду справи відбув 2/3 частини покарання, заохочень та стягнень не має. Згідно характеристики засуджений за час відбуття покарання зарекомендував себе посередньо, не працевлаштований, до своїх обов`язків ставиться задовільно, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом- з метою отримати поблажливість, однак до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість, правила внутрішнього розпорядку виконує під наглядом адміністрації, що, на думку суду, вказує на те, що дані обставини є недостатніми для того, аби до особи засудженого застосувати ст.81 КК України, так як ОСОБА_6 своєю поведінкою виправлення не довів, оскільки вона є несумлінною, а відповідно до вказаної статті закону застосування умовно-достроково звільнення є правом, а не обов`язком суду.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, частково дослідивши матеріали провадження, надані сторонами документи, перевіривши доводи апеляції, матеріали провадження та особової справи, надавши сторонам слово в дебатах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Як витікає зі змісту вказаної статті кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, для цього всі дані про особу беруться в сукупності.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у кожному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом покарання.
Як вбачається з в цілому задовільної характеристики від 11 вересня 2015 року /а.п.10/ засуджений ОСОБА_6 , за час відбування покарання у вказаній вище установі, не мав як стягнень, так і заохочень, не залучався до праці з незалежних від нього причин, однак будучи влаштованим прибиральником у відділенні, до своїх обов`язків ставився задовільно, до виконання передбачених з законом вимог персоналу- не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість, не приділяв уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, що в сукупності з іншими даними, в тому числі даними довідки за особовою справою № 411-С-15, дослідженою в судовому засіданні суду апеляційної інстанції під час проведення часткового судового слідства, згідно якої рішеннями комісії установи ВК-94 Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року, засудженому, як особі, що не довела свого виправлення відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, і які характеризують особу засудженого, підтверджує правильність висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 від 03 вересня 2015 року про його умовно-дострокове звільнення.
Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 від 03 вересня 2015 року про його умовно-дострокове звільнення, з дотриманням вимог ст.81 КК України, прийняв законне та справедливе рішення, обґрунтовано пославшись у своїй ухвалі на те, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці за весь період відбування покарання не довів свого виправлення, з чим погоджується й колегія суддів.
Тому, з урахуванням вище викладеного, колегія суддів не вбачає підстав до скасування ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого від 03 вересня 2015 року про умовно-дострокове звільнення останнього в порядку вимог ст.81 КК України та задоволення апеляції засудженого ОСОБА_6 .
На підставі наведеного вище, керуючись ст.81 КК України, ст.404 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 від 03 вересня 2015 року, в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання на підставі вимог ст.81 КК України- залишити без змін.
Апеляцію засудженого ОСОБА_6 на вказану ухвалу- залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4