Ухвала
іменем україни

22 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0000188 касаційну скаргу засудженого на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 31 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За указаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено: за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років, за пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК до довічного позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів визначено у виді довічного позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за умисні вбивства, вчинені за таких обставин.

22 січня 2013 року близько 21.20 год. ОСОБА_7 , заходячись за місцем свого тимчасового проживання на АДРЕСА_1 , під час сварки на побутовому ґрунті зі співмешканкою ОСОБА_8 вирішив її вбити. З цією метою він вийшов з будинку і на горищі недобудованого гаражу взяв невстановлену слідством гладкоствольну зброю 16-го калібру та набої до неї, споряджені шротом. Після цього ОСОБА_7 зайшов у спальню, де на ліжку лежала ОСОБА_8 , і вистрілив у неї один раз, чим заподіяв тілесного ушкодження у виді вогнепального дробового наскрізного поранення правого передпліччя з розчавленням м`яких тканин, пошкодженням судин та нервів, роздробленням обох кісток передпліччя. Поранена потерпіла вибігла в іншу кімнату, де знаходився її син ОСОБА_9 з дівчиною ОСОБА_10 , а ОСОБА_7 , переслідуючи ОСОБА_8 , вистрілив їй у спину, від чого остання впала на підлогу й більше не переміщувалась.

У цей же час у ОСОБА_7 виник умисел на вбивство двох осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою приховати вбивство ОСОБА_8 . Для цього він перезарядив невстановлену зброю та вистрілив у кожного з них по одному разу, чим заподіяв ОСОБА_10 дробового сліпого проникаючого поранення грудей, від яких вона впала на підлогу і більше не переміщувалася, а ОСОБА_9 вогнепального дробового сліпого проникаючого поранення передньої поверхні грудної клітини з лівого боку.

Коли ОСОБА_7 вийшов із кімнати для того, щоб перезарядити зброю, ОСОБА_9 викликав швидку допомогу і повідомив про отримане ним вогнепальне поранення. Повернувшись до кімнати з метою доведення до кінця свого умислу на вбивство вищевказаних осіб, ОСОБА_7 підійшов до них на відстань компактної дії дробин і по черзі вистрілив по одному разу в ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , два рази у ОСОБА_9 , в результаті чого потерпілі померли на місці події.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вищевказані судові рішення і закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні злочинів. Вважає, що було порушено його право на захист, оскільки місцевий суд йому не роз`яснив права на суд присяжних, не дав відповіді на його заяви про застосування працівниками органу досудового розслідування стосовно нього недозволених методів слідства. Крім того, ОСОБА_7 стверджує, що зібрані у справі докази не узгоджуються між собою та є недопустимими, а вирок ґрунтується на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який частково погодився зі скаргою та просив скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 384 КПК суд зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.
Зі змісту цієї норми кримінального процесуального закону видно, що виконання судом вищевказаного зобов`язання не пов`язано з тим, чи роз`яснив прокурор обвинуваченому про таку можливість до передачі обвинувального акта до суду.
У постанові Верховного Суду України від 25 червня 2015 року № 5-111кс15 зазначено, що право на суд присяжних обвинуваченого у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, повинно міститись у переліку прав обвинуваченого, закріплених у письмовій пам`ятці про права та обов`язки. Інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних ще до початку судового розгляду надасть йому можливість підготуватися до реалізації такого права, і його рішення з цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.
Як видно з матеріалів судового провадження (зі змісту врученої ОСОБА_7 пам`ятки про права та обов`язки та технічного запису судового засідання), місцевий суд під час підготовчого судового засідання не роз`яснив обвинуваченому можливості та особливостей розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних (хоча ОСОБА_7 обвинувачувався у злочині, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі), а, отже, суд порушив вимоги ч. 1 ст. 384 КПК.
Невиконання місцевим судом під час підготовчого судового засідання вказаних вимог процесуального закону є його істотним порушенням та безумовною підставою для скасування судових рішень, адже, крім іншого, ставить під сумнів ухвалення судового рішення законним складом суду.
Допустив місцевий суд і інші істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування судових рішень.
Так, із вироку убачається, що одним із вирішальних доказів винуватості ОСОБА_7 у вчинених убивствах місцевий суд визнав його показання, дані під час слідчого експерименту в ході досудового слідства, у яких він визнав свою вину, розказав про обставини вчинення злочинів. Разом із тим, під час судового розгляду обвинувачений відмовився від цих показань, заявивши, що дав їх у зв`язку з застосуванням до нього незаконних методів слідства з боку працівників правоохоронних органів і неодноразово подавав до суду заяви про притягнення до відповідальності за це відповідних осіб.
Згідно з матеріалами судового провадження місцевий суд переслав ці заяви органам прокуратури та внутрішніх справ для перевірки й прийняття процесуального рішення за заявами.
Однак, не дочекавшись результатів такої перевірки, суд постановив обвинувальний вирок, в основу якого поклав показання ОСОБА_7 , дані під час слідчого експерименту, що викликає сумнів у допустимості цих показань з огляду на вимоги ст. 86, п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК.
Крім того, на думку колегії суддів, місцевий суд не дотримався й вимог ч. 4 ст. 95 КПК, згідно з якими він може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, і не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями, даними слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що місцевий суд під час постановлення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 не дотримався вимог ст. 374 КПК, якою передбачено, що мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу та наслідків кримінального правопорушення, форми вини й мотивів кримінального правопорушення.

Цей суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_8 і кваліфікував такі дії за ч. 1 ст. 115 КК.

Проте, як убачається з формулювання обвинувачення у мотивувальній частині вироку, в ньому не зазначено конкретного мотиву та мети вбивства засудженим ОСОБА_8 (наприклад, з мотивів раптово виниклих неприязних стосунків, у зв`язку з образою, ревнощів тощо), що має підтверджуватися дослідженими доказами, зміст яких викладається у вироку.

Між тим, саме виходячи з мотивів та мети можна відрізнити умисне вбивство від інших видів убивств, зокрема за пом`якшуючих обставин, що у свою чергу допомагає правильному визначенню ступеня суспільної небезпечності вчиненого діяння та індивідуалізації покарання.

Такий недолік вироку свідчить про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону та порушення права засудженого на захист (тим більше, що він своєї вини у вчиненні умисних убивств не визнає), адже останній у силу ст. 42 КПК має право знати, в чому його обвинувачують.

З огляду на вищевикладене вирок місцевого суду й ухвала апеляційного (оскільки цей суд не виправив помилки суду нижчої ланки) не можуть залишатися в силі і на підставі ст. 438 КПК підлягають скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд в суді першої інстанції.

Під час цього розгляду суду належить з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законів ретельно перевірити докази, надані сторонами, визначити норму закону України про кримінальну відповідальність, яка підлягає застосуванню, й ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення з дотриманням прав сторін.

Усі інші доводи, наведені в касаційній скарзі засудженого, підлягають перевірці під час указаного розгляду кримінального провадження.

Оскільки підстав для закриття кримінального провадження на цей час не встановлено, касаційна скарга підлягає задоволенню лише частково.

Після отримання кримінального провадження для нового розгляду місцевому суду належить розглянути питання про доцільність тримання обвинуваченого під вартою відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.
Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 31 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3