АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 642/5340/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1715/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:: ч.2 ст.389 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному проваджені на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 08 липня 2015 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харкова, громадянка України, незаміжня, з середньою освітою, непрацююча, яка фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

1. 04.11.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт,-

засуджена за ч.2 ст.389 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на вісімдесят годин.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 04.11.2014 року, остаточно призначено покарання у вигляді двохста годин громадських робіт.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишено без змін.

Строк відбуття покарання розраховано з моменту прибуття до кримінально-виконавчої інспекції.

Як встановив суд, 04.11.2014 року ОСОБА_7 засуджена Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.125 КК України до 120 годин громадських робіт. Проте, ОСОБА_7 з`явилась у Жовтневий МРВ КВІ для постановки на облік лише 02.03.2015 року та була ознайомлена з обов`язками, покладеними на неї судом, про що вона власноручно надала підписку.

Крім того, на ОСОБА_7 було покладено обов`язок з`являтись на реєстрацію 1-ого та 3-ого вівторка кожного місяця, про що ОСОБА_7 під підпис була ознайомлена. Того ж дня, а саме 02.03.2015 року, ОСОБА_7 отримала направлення до парку культури та відпочинку «Юність», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 194, для відбування покарання, згідно вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 04.11.2014 року у вигляді 120 годин громадських робіт.

Проте, ОСОБА_7 , усвідомлюючи обов`язок, покладений на неї судом, висновків для себе не зробила та без поважних причин, маючи прямий умисел на ухилення від відбування покарання, 03.03.2015 року о 09.00 год. не з`явилась до парку культури та відпочинку «Юність», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 194, для складання графіку відпрацювання громадських робіт та не приступила до роботи.

Також, 03.03.2015 року та 17.03.2015 року ОСОБА_7 , згідно покладеного на неї обов`язку з`являтись на реєстрацію 1-ого та 3-ого вівторка кожного місяця до Жовтневого МРВ КВІ за адресою: м. Харків, вул. Рубанівська, 4, на реєстрацію без поважних причин не з`явилась, у зв`язку з чим ухилилась від відбування 120 годин громадських робіт.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з м`якістю призначеного покарання, постановити новий вирок, призначивши покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України у вигляді чотирьох місяців арешту, на підставі ст.71 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 4 місяців 15 днів арешту, посилаючись на те, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченої, наявність судимості та ухилення від відбування громадських робіт.

Також прокурор зазначив, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував ст.69 КК України, оскільки, на думку прокурора, дані, що характеризують ОСОБА_7 , свідчать про те, що вона схильна до подальшого не відбування громадських робіт.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинувачену, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що обвинувачена повністю визнала обставини вчинення нею злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України і за згодою всіх учасників судового засідання, суд першої інстанції у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України не досліджував докази щодо цих обставин, а тому вирок в частині фактичних обставин справи, правильності кваліфікації дій обвинуваченої не перевіряється.

Доводи прокурора, що при призначені покарання судом першої інстанції не враховано, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченої, наявність судимості та ухилення від відбування громадських робіт та невірно застосував ст.69 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.

При призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції врахував, що вона за попереднім вироком засуджена за злочин проти життя та здоров`я особи, за ч.1 ст.125 КК України, неодружена, офіційно не працює, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характеризується задовільно, а також обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім того, доводи прокурора щодо необґрунтованого застосування ст.69 КК України колегія суддів вважає таким, що не відповідають дійсності, оскільки судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до положень ст.69 КК України можливість призначення більш м`якого покарання ніж то, що передбачено законом, визначається наявністю кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Ці вимоги судом виконано повністю, а посилання прокурора в апеляційній скарзі на ці обставини, не спростовують цей висновок суду.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст.65, 66, 69 КК України, є законним і обґрунтованим, а тому підстав для скасування вироку та призначення більш суворого покарання, як того просить прокурор, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав для скасування чи зміни вироку, оскільки по справі не встановлено істотних порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 08 липня 2015 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий
Судді: