Категорія:ч.2 ст.185,ч.2 ст.186 КУ України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з вищою освітою, розлучений, непрацюючий, раніше судимий:

1. 18.03.1999 Луцьким міським судом Волинської області за ст.ст.140 ч.2, 140 ч.3, 14, 140 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений на підставі Закону України «Про амністію» від 05.07.2001;

2. 19.02.2002 Луцьким міським судом Волинської області за ст.ст.185 ч.3, 70 ч.4 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

3. 12.06.2002 Луцьким міським судом Волинської області за ст.185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі;

4. 04.11.2002 Луцьким міським судом Волинської області за ст.ст.185 ч.3, 70 ч.4 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 17.08.2006 по відбуттю строку покарання;

5. 22.12.2009 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.185 ч.2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; ухвалою апеляційного суду Волинської області вирок змінено, призначено покарання у виді 2 років обмеження волі; звільнений 30.01.2011 згідно постанови Долинського районного суду Івана-Франківської області від 27.01.2011, із заміною невідбутої частини покарання на 120 годин громадських робіт;

6. 01.09.2011 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.ст.190 ч.1, 71 КК України до 1 року 10 днів позбавлення волі, звільнений 25.06.2012 по відбуттю строку покарання;

7. 22.07.2013 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.190 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі, ухвалою Коростенського міського суду Рівненської області від 04.06.2014 звільнений на підставі Закону України «Про амністію» від 08.04.2014;

засуджений:

за ч.2 ст.185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі;

за ч.2 ст.186 КУ України, із застосуванням ст.69 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено до відбуття ОСОБА_8 2 (два) роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній тримання під вартою.
Строк відбуття покарання рахувати з 24.07.2015 з моменту фактичного затримання.
Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він повторно, 01.07.2015 близько 13.00 год., перебуваючи в гаражному приміщенні, що на території домогосподарства АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю власника, таємно викрав кутову шліфувальну машину марки «DeWALT D28490-QS», серійний номер НОМЕР_1 , вартістю 2025 грн., а також алмазний відрізний круг діаметром 230 мм вартістю 105 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 2130 грн..

Він же, повторно, 12.07.2015 близько 19.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в загальному коридорі на першому поверсі будинку АДРЕСА_3 , умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю власника, таємно викрав дитячий велосипед марки «Revolting Racing Team» вартістю 480 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки на вказану суму.

Він же, повторно, 21.07.2015 близько 17.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись між будинками АДРЕСА_4 , умисно, з корисливих мотивів, скориставшись неуважністю потерпілого ОСОБА_12 , відкрито викрав з лівої нагрудної кишені його сорочки належні останньому грошові кошти в сумі 100 грн., спричинивши останньому матеріальних збитків на вказану суму.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити, призначивши більш м`який вид покарання, а саме замість позбавлення волі призначити обмеження волі. Зазначає, що судом не в повній мірі враховано наявність в нього тяжких хвороб, незначну вартість викраденого, пом`якшуючі покарання обставини, часткове відшкодування заданих збитків та думку потерпілих, які не просили призначити суворе покарання.

Прокурор у кримінальному провадженні в поданій апеляційній скарзі вказує, що судом безпідставно застосовано ст.69 КК України. Судом не враховано наявність обставин, які обтяжують покарання, те що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, раніше був неодноразово судимий. Зазначає, що судом не вказано, як наявність в обвинуваченого хвороб та думка потерпілих впливає на ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання без застосування ст.69 КК України, за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання визначити у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, яке слід відбувати реально.

Вислухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляцій, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляцію останнього підтримали і просили задовольнити повністю та змінити вирок суду, а апеляцію прокурора залишити без задоволення, прокурора, який просив його апеляцію задовольнити, скасувавши вирок першої інстанції із постановленням нового вироку, а апеляцію обвинуваченого залишити без задоволення, перевіривши їх доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вчинення ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які ніким не оспорюються.

Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Як вбачається з вироку, судом було дотримано вказані вимоги закону. При призначенні ОСОБА_8 покарання судом враховано обставини, на які посилається у своїй апеляційній скарзі обвинувачений.

Так, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, суд, призначаючи покарання ОСОБА_8 , фактично врахував і обставини, на які посилається у своїй апеляції останній: наявність тяжких хвороб (гепатит «С», СНІД, туберкульоз), незначну вартість викраденого, думку потерпілих, те, що збитки частково відшкодовані та призначив покарання на підставі ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Однак, поруч із пом`якшуючим покарання обставинами, місцевий суд врахував наявність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який раніше судимий, тяжкість вчинених злочинів, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, і прийшов до правильного висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про неможливість досягнення мети покарання без ізоляції ОСОБА_8 від суспільства, а призначене покарання у виді позбавлення волі на певний строк є необхідним і достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових злочинів в майбутньому.

Підстав для зміни вироку та призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі з мотивів, наведених в апеляції обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.

Твердження прокурора в апеляції про те, що судом безпідставно призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України, оскільки судом не враховано кількість епізодів злочинної діяльності, ступінь тяжкості вчинених злочинів, наявність обставин, які обтяжують покарання, те, що ОСОБА_8 раніше судимий, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст.69 КК України, врахував обставини, на які посилається прокурор в своїй апеляції.

Так, судом враховано обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання своєї винуватості, один епізод за ч.2 ст.186 КК України, незначну вартість викраденого майна, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, хворіє важкими хворобами, думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні.

Місцевий суд прийшов до вмотивованого висновку, що викладені вище обставини в своїй сукупності, з урахуванням особи обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та дають підстави для призначення покарання за даною статтею із застосуванням ст.69 КК України.

Апеляційний суд вважає, що покарання ОСОБА_8 призначене відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових злочинів в майбутньому.

Підстав для скасування вироку і застосування щодо ОСОБА_8 більш суворого покарання, з мотивів наведених в апеляції прокурора, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду від 17 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:
Судді: