Справа №490/2689/15-к 25.11.2015 25.11.2015 25.11.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/787/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001431 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2015 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, 14.05.2014р. Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 190 КК України з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 510 грн ( до самостійного виконання), звільнений від відбування покарання за ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.

-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вирок суду змінити та пом`якшити йому покарання.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 186 КК України - у виді 4 років позбавлення волі;

На підставі ст. 71 КК України до покарання визначеного даним вироком частково приєднано покарання, призначене вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.05.2015 р. у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі і за сукупністю вироків призначено міру покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого:
Вважає, що вирок суду першої інстанції є занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі.

Вказує, що суд не взяв до уваги його щире каяття, визнання своєї вини, сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілому заподіяних збитків.

Зазначає, що при призначенні покарання суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він має на утриманні непрацездатну матір, яка ВІЧ інфікована та має інші супутні хвороби та малолітнього брата і сестру.

На думку обвинуваченого суд помилково зазначив, що він посередньо характеризується по місцю проживання, оскільки в довідці - характеристиці його охарактеризували позитивно.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

Відповідно до вироку суду, 16.03.2015 року приблизно о 23 год 50 хв. ОСОБА_6 знаходячись в районі перехрестя вул. Пушкінська та вул. Потьомкінська в м. Миколаєві, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , яке виразилося в нанесенні ударів кулаками в область голови.
Після чого ОСОБА_6 наніс йому декілька ударів ногами в область голови та тулубу, спричинивши таким чином ушкодження у вигляді синців та подряпин на обличчі, крововиливів на губах, подряпин в області правої верхньої кінцівки та діючи повторно, відкрито викрав у потерпілого шкіряну куртку, вартістю 2000 грн. в якій знаходився мобільний телефон марки «Нокія С2-03», вартістю 2000 грн.
Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 4000 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини:
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку своєї апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, є обґрунтованими і апелянтом не заперечуються, як і не заперечується кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку ці вимоги закону при призначені покарання ОСОБА_6 дотримані. Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до тяжких злочинів.

Судом враховано дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий , вчинив злочин в період іспитового строку, частково відшкодував потерпілому збитки.

Також суд першої інстанції врахував як пом`якшуючу обставину визнання вини та щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині.
Обтяжуючі покарання обставини судом не встановлені.

Апеляційний суд вважає, що покарання обвинуваченому призначено у відповідності з вимогами ст. ст. 65-67 КК України, у межах санкції ст. 186 ч.2 КК України, та остаточне покарання правильно визначено, відповідно до вимог ст. 71 КК України за сукупністю вироків, та є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Є безпідставними посилання апелянта, що суд призначив йому занадто суворе покарання, яке не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не взявши до уваги ті обставини, що він щиро розкаявся в скоєному злочині та визнав свою вину в повному обсязі, оскільки ці обставини враховані судом.

Твердження обвинуваченого, щодо неврахування судом першої інстанції того, що він повністю відшкодував потерпілому матеріальні збитки є також необґрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження даних про повне відшкодування завданих збитків потерпілому, а саме телефона марки « Нокія- С2-03», не містять.

Доводи обвинуваченого, що суд при призначенні покарання не врахував те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, а також не врахував стан здоров`я ОСОБА_9 (матері обвинуваченого), яка хворіє на ВІЧ- інфекції та має інші супутні хвороби, позбавлені підстав, тому що суд, хоч і не вказав це, але фактично врахував ці обставини та призначив обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 186 КК України.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував знаходження у нього на утриманні непрацездатної матері ОСОБА_9 та малолітніх брата ОСОБА_10 та сестри ОСОБА_11 є необґрунтованими, так, як в матеріалах справи не міститься жодних відомостей щодо утримання їх обвинуваченим і таких даних не надано апеляційному суду.
З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для зміни вироку та пом`якшення покарання, про що просить обвинувачений, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2015 року відносно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4