Справа № 168/405/15-к Провадження №11-кп/773/378/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:. ст. 185 ч.3, 383 ч.1 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2015 року місто Луцьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,.

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 00000080 від 28.03.2015 року за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 09 липня 2015 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно - технічною освітою, розлучений, непрацюючий, раніше судимий вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 18 липня 2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, 10.06.2014 року звільнений від відбування покарання на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області відповідно до ст. 7 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, -
засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі; за ч. 1 ст. 383 КК України на 1 рік 1 місяць позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_9 3 (три) роки 4 (чотири) місяці позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.
Визначено ОСОБА_9 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн. застави та покладено на нього такі обов`язки: 1) прибувати за кожною вимогою суду із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися з місця проживання за адресою АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду; 3) повідомляти прокурора чи суд про зміну місця проживання.

Зараховано у строк відбування покарання період перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою з 28 квітня 2015 року до 15 червня 2015 року.

Строк відбування покарання обвинуваченому визначено обчислювати з часу обрання запобіжного заходу тримання під вартою - 02 липня 2015 року.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він 28 березня 2015 року біля 00 год.15 хв. разом із невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою між собою, перебуваючи в смт. Стара Вижівка, шляхом відкриття вікна на першому поверсі багатоквартирного будинку проник у квартиру АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_7 , звідки із сумки викрав гаманець, вартістю 200 грн., грошові кошти, які знаходились у ньому в розмірі 150 грн. та ланцюжок з золотих виробів 585 проби вагою 8,43 гр. вартістю 4416,72 грн., чим заподіяв зазначеній потерпілій матеріальних збитків на загальну суму 4766,72 грн.
Він же, 03 квітня 2015 року органу досудового слідства письмово повідомив завідомо неправдиву інформацію про те, що у період часу з 09 год. до 10 год. 15 березня 2015 року невідома особа в приміщенні житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_3 , таємно викрала у нього мобільний телефон марки «Самсунг» із сім-карткою.

У поданій на вирок апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок скасувати, повернувши справу на новий судовий розгляд. Посилається на те, що суд, всупереч вимогам ч.3 ст. 349 КПК України, розглянув справу без дослідження усіх доказів та не роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Крім цього, суд призначив йому надто суворе покарання, не врахувавши, що він має на утриманні двоє малолітніх дітей, потерпіла ОСОБА_7 у зв`язку із відшкодуванням їй школи не має до нього претензій, що є підставою для застосування відносно нього ст. 75 КК України.

У запереченні потерпіла ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок щодо нього без змін. Посилається на те, що суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення у справі, врахувавши при цьому, що ОСОБА_9 повністю визнавав себе винним у вчиненні інкримінованих злочинів. Зазначає, що доводи обвинуваченого про те, що йому призначено надто суворе покарання, бо не враховано, що в нього на утриманні є двоє малолітніх дітей, є безпідставними, оскільки він з дітьми не проживає, ніде не працює, участі у їх вихованні не бере. Вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

У запереченні прокурор просить вирок щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляцію без задоволення. Зазначає, що доводи обвинуваченого про те, що суд не роз`яснив йому положення ч.3 ст. 349 КПК України є безпідставними, оскільки в ході судового розгляду від нього та його захисника надійшло клопотання про проведення судового розгляду в порядку зазначених вимог Закону. За наявності даних обставин, з врахуванням думки учасників судового розгляду, які не заперечували проти спрощеного порядку дослідження доказів, суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів у повному обсязі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому суд неодноразово з`ясовував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій та роз`яснив, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримували апеляційну скаргу, потерпілу ОСОБА_7 та прокурора, які просили залишити вирок без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.

Посилання ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що суд, розглянувши справу в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, не роз`яснив йому наслідків такого порядку дослідження доказів, є безпідставними.

Як убачається із звукозапису судового засідання, 09.07.2015 року захисник ОСОБА_8 заявив клопотання, яке підтримував також обвинувачений ОСОБА_9 , про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченим не оспорюються.

Суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники кримінального провадження зміст цих обставин, в тому числі й обвинувачений, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони згідно ч.3 ст. 349 КПК України будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Тому судовий розгляд справи судом першої інстанції відбувся без дослідження доказів щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.3, 383 ч.1 КК України, які ніким не оспорювалися. Учасникам судового розгляду, в тому числі обвинуваченому ОСОБА_9 , роз`яснено зміст ч.3 ст.349 КПК і наслідки її застосування.

Із урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких та невеликої тяжкості, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, вчинив рецидив злочинів, суспільно корисною працею не займається, негативно характеризується за місцем проживання, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності в період перебування під адміністративним наглядом, на шлях поваги до закону не став, обґрунтовано прийшов до переконання про неможливість виправлення і перевиховання ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства .

Разом з тим, враховано судом і інші обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема визнання вини та щире каяття, а тому суд призначив йому покарання в межах санкцій ст. ст. 185 ч.3, 383 ч.1 КК України, та визначив йому остаточне покарання за сукупністю злочинів згідно вимог ч.1 ст. 70 КК України.

Посилання апелянта на те, що в нього на утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, що не враховано судом при призначенні йому покарання, нічим іншим, крім його заяви з цього приводу, не підтверджується.

Таким чином покарання, призначене судом ОСОБА_9 , відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для його пом`якшення чи застосування ст. 75 КК України, а також скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 09 липня 2015 року щодо нього - без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим ОСОБА_9 , який утримується під вартою у той же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2