АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0006830 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

13.03.2012 року Бориспільським міжрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі,звільнений 31.12.2013 року відповідно до постанови Березанського районного суду Київської області від 23.12.2013 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 22 дні ,
який обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дарницькогорайонного суду м. Києва від 23червня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 348 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років 6 місяців
Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до визначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Бориспільського міжрайонного суду Київської області і остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.
Вирішено питання речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції, 13 серпня 2014 року, приблизно о 16 год. 00 хв., заступник начальника Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві начальник відділу міліції з обслуговування житлових масивів «Харківський», «Стара Дарниця», «Нова Дарниця» та селища Бортничі ОСОБА_10 , разом із слідчим СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_11 , прибув до житлового масиву Бортничі, а саме до будинку АДРЕСА_2 , де навпроти під`їзду № 2 вищевказаного будинку, знаходились оперуповноважений ВКР Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_12 , оперуповноважений ВКР Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_13 та дільничний інспектор міліції Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_14 , якими в рамках виконання доручення слідчого за матеріалами кримінального провадження № 0005165 від 29.06.2014, за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме мотоциклом «КТМ 125 DUК», д.н.з. НОМЕР_1 , був виявлений мотоцикл, візуально по прикметах схожий на викрадений, з явними ознаками перефарбування, без державних номерних знаків.
З метою встановлення власника даного мотоцикла, ними було прийнято рішення зачекати та встановити хто прийде до даного мотоциклу.
Того ж дня, приблизно о 18 год. 40 хв., з 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , вийшов ОСОБА_6 , який і підійшов до вказаного мотоциклу та почав відстібувати ланцюг, що знаходився на задньому колесі. У цей час ОСОБА_10 разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , який знаходився у форменому одязі, підійшли до ОСОБА_6 , представились працівниками міліції, пред`явили свої службові посвідчення та стали з`ясовувати хто є власником мотоциклу. На що останній відповісти нічого не зміг, почав сильно хвилюватись, оглядатись у різні боки та у нього помітно почали тремтіти руки. Звернувши на це увагу, працівники міліції запропонували ОСОБА_6 відійти від мотоцикла, щоб він не встиг сісти за кермо та втекти. Відійшовши приблизно на 10 метрів від мотоциклу, працівники міліції знову почали ставити запитання ОСОБА_6 з приводу належного володіння мотоцикла, але останній нічого не відповідав, різко відскочив на декілька кроків назад та правою рукою дістав з кобури, яка знаходилась під футболкою, предмет схожий на пістолет (револьвер) марки «Kornet-С». Діючи умисно, усвідомлюючи, що працівники міліції перебувають при виконанні службових обов`язків, з метою уникнення відповідальності та втечі від працівників міліції, здійснив один постріл у їхній бік, однак ні в кого не влучив. Після чого, ОСОБА_10 сказав ОСОБА_6 опустити зброю, на що останній ніяк не відреагував та сказав відійти назад, а то він всіх повбиває і здійснив ще один постріл в бік ОСОБА_10 , але не влучив. Відразу після пострілу, ОСОБА_6 почав тікати, а ОСОБА_10 побіг за ним, хоча був не озброєний. ОСОБА_10 біг за ОСОБА_6 на відстані приблизно 5 метрів. Обернувшись на півоберту, ОСОБА_6 здійснив ще один постріл в бік ОСОБА_10 , але не влучив.

За ОСОБА_10 також бігли ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Пробігши ще приблизно 50-70 метрів, ОСОБА_10 наздогнав ОСОБА_6 та зробив підсічку ноги, внаслідок чого останній впав на пісок на живіт, але при цьому перевернувшись на спину та крутячись на різні сторони, усвідомлюючи, що його буде затримано, з метою уникнення кримінальної відповідальності та втечі, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на вбивство ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_6 усвідомлюючи, що ОСОБА_10 перебуває під час виконання службових обов`язків та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_10 , здійснив три постріли в ОСОБА_10 , який в цей час стояв над ним, а саме в тулуб і один в ліву ногу. Після чого ОСОБА_10 викрикнув та відразу відскочив в бік. Розуміючи та усвідомлюючи реальну загрозу життю та здоров`ю, які ОСОБА_6 завдав ОСОБА_10 та оцінюючи реальну загрозу життю та здоров`ю інших співробітників міліції, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 почали стріляти з власних пристроїв для відстрілу патронів з гумовими кулями, цілячись по ногах та руках ОСОБА_6 . Через деякий час ОСОБА_6 підвівся із землі та продовжуючи свої злочинні дії , направлені на позбавлення життя працівників міліції під час виконання ними службових обов`язків, тримаючи пістолет в правій руці, направлений в їхній бік, почав тікати, при цьому натискав на спусковий гачок, так як було чутно клацання курка по металу. Після чого, ОСОБА_10 побіг за ОСОБА_6 та через 10 метрів наздогнав його, поваливши на землю. Коли останній падав, предмет схожий на пістолет відкинув від себе приблизно на 1-1,5 метри. Потім ОСОБА_6 було затримано.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу посилається на те, що судом першої інстанції кримінальне провадження було розглянуто односторонньо, все обвинувачення побудовано тільки на поясненнях потерпілого та свідків, які є працівниками міліції, у зв`язку з чим як прокуратурою так і судом було зайнято обвинувальну позицію. Його показання судом безпідставно не було прийнято до уваги, не спростовано, що коли до нього підійшли працівники міліції, вони були у цивільному одязі і не представились, тому він сприймав їхні дії як реальну загрозу щодо себе. Вважає, що його дії досудовим слідством кваліфіковано невірно, оскільки вони фактично підпадають під ознаки ч. 2 ст. 345 КК України. Крім того, кримінальне провадження, як вказує апелянт, взагалі не повинно було розглядатись Дарницьким районним судом м. Києва, оскільки потерпілий та свідки працюють у Дарницькому районному управлінні внутрішніх справ, отже вбачається зацікавленість прокуратури Дарницького району, у зв`язку з чим вирок суду є необґрунтованим.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок, перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч. 2 ст. 345 КК України, призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України.
Вказує на те, що при винесенні вироку суд першої інстанції недостовірно та в деяких випадках неповно висвітлив основні докази у справі, а саме показання свідків. Свідками у цьому кримінальному провадженні є працівники міліції, і їхні покази всі як один прописані під копірку. Однак, під час їхнього допиту в судовому засіданні знайшлись деякі розбіжності, які не було висвітлені у вироку суду. Не досліджено покази обвинуваченого, що він мав на меті втекти від працівників правоохоронних органів, а не позбавляти конкретну особу життя. Крім цього, відповідно до висновку експерта, завдані потерпілому тілесні ушкодження відносяться до легких та не є небезпечними для життя та здоров`я, з огляду на вищевикладене висновки суду не відповідають дійсним, дослідженим обставинам справи. Також судом неправильно зазначено те, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому та не визнав своєї вини, оскільки ОСОБА_6 щиро кається у вчиненому, визнає свою вину, але не згоден із правовою кваліфікацією його дій.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили суд їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції було достовірно встановлено, що 13 серпня 2014 року, приблизно о 18 год. 40 хв., під час затримання працівниками Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_6 чинив опір працівнику правоохоронного органу ОСОБА_10 , внаслідок чого останньому були заподіяні, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1694/е від 11.09.2014 р., легкі тілесні ушкодження.

Органом досудового розслідування та судом кримінально-карні діяння ОСОБА_6 кваліфіковані за ст. 348 КК України.

Відповідно до диспозиції ст. 348 КК України, посягання на життя працівника правоохоронного органу полягає у вбивстві або замаху на вбивство останнього у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Суспільна небезпечність такого злочину полягає в тому, що він не тільки порушує нормальну діяльність правоохоронних органів, а ще й спрямований на позбавлення життя працівника правоохоронного органу під час виконання останнім службових обов`язків.
Таким чином, стаття 348 КК України є спеціальною нормою щодо п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України (умисне вбивство особи у зв`язку з виконанням цією особою службового обов`язку).

Об`єктивна сторона такого злочину полягає у посяганні на життя працівника правоохоронного органу, тобто в умисному вбивстві або замаху на умисне вбивство працівника правоохоронного органу під час виконання останнім службових обов`язків.

При цьому, суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується умисною формою вини. Винний усвідомлює, що посягає на життя працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків, передбачає настання смерті або свідомо допускає її настання.
Тобто, замах на умисне вбивство працівника правоохоронного органу, може бути вчиненим тільки з прямим умислом.

Однак, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції під час судового розгляду не в повній мірі дослідив питання направлення умислу на вчинення тих дій, які ставились обвинуваченому в провину, а його висновок з цього приводу ґрунтується лише на припущеннях.

Так, суд першої інстанції, мотивуючи у вироку висновок про умисел обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого, аналізує виключно показання потерпілого та свідків - працівників міліції, та безпідставно не приймає до уваги показання обвинуваченого, які є незмінними, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді справи, відповідно до яких він з метою втечі від осіб, яких на той час не сприймав як працівників міліції, хоча належними і допустимими доказами доведено, що йому достовірно про це було відомо, а також з метою налякати їх, зробив декілька пострілів, проте усвідомлював, що наявний у нього револьвер є травматичною зброєю і не може призвести до смерті людини, тобто умислу на позбавлення життя працівника правоохоронного органу він не мав.

Така позиція обвинуваченого підтверджується і експертними висновками. Зокрема, за висновком судово-балістичної експертизи № 667 від 02.09.2014 року, наданий на дослідження предмет, схожий на револьвер з маркуванням «ПО 018444 Корнет-С», відноситься до гладкоствольної вогнепальної зброї та призначений для відстрілу патронів «несмертельної дії», споряджених гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальним снарядами, а за висновком судово-медичної експертизи № 1694/е від 11.09.2014 року, потерпілому ОСОБА_10 були спричинені легкі тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя.
При цьому, характер та локалізація цих тілесних ушкоджень підтверджують доводи ОСОБА_6 , що він не здійснював прицільних пострілів у потерпілого, а лише намагався налякати його та втекти.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що в суді знайшло своє підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а тому правова кваліфікація скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення підлягає зміні з ст. 348 КК України на ч. 2 ст. 345 КК України.

Зазначена зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення тягне за собою застосування статті закону про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення з призначенням покарання за таким законом і відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України зміни вироку судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 345 КК України, колегія суддів, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості; обставини його скоєння та наслідки; ставлення обвинуваченого до вчинених дій, а саме визнання винуватості; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем проживання; встановлені судом першої інстанції обставини, що обтяжують покарання, - рецидив злочину; відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України.

З огляду на те, що обвинувачений вчинив новий злочин, не відбувши покарання за вироком Бориспільського міжрайонного суду Київської області від 23.12.2013 року, призначене за ч. 2, 3 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, звільненому 31.12.2013 року відповідно до постанови Березанського районного суду Київської області від 23.12.2013 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 22 дні, остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків необхідно призначити з урахуванням положень ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого за попереднім вироком покарання, а саме одного року позбавлення волі.

Таке покарання буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення-злочину, особі винного та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 425, 426 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року змінити.
Дії ОСОБА_6 перекваліфікувати з ст. 348 КК України на ч. 2 ст. 345 КК України і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до визначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Бориспільського міжрайонного суду Київської області від 23.12.2013 року та визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
В решті вирок суду залишити без змін.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11кп/796/1485/2015
Головуючий судя в суді 1-ї інстанції: ОСОБА_15
Категорія ст. 348 ККУкраїни
Доповідач: ОСОБА_1