№ 207/3229/15-к
№ 1-кп/207/359/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2015 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю старшого прокурора прокуратури Баглійського району м. Дніпродзержинська ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську в залі Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська кримінальне провадження № 0000849 за звинуваченням :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, раніш не судимого, працюючого слюсарем на Комунальному виробничому підприємстві Дніпродзержинської міської ради Міськводоканал, одруженого, має малолітню дитину, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що він є особою, що підлягає мобілізації відповідно до ст. 19 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою ухилення від призову за мобілізацією, відмовився від призову по мобілізації, відповідно до Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію». Так, згідно військового квитка серія НОМЕР_1 від 17.06.1997 року ОСОБА_6 є військовозобов`язаним та прийнятий на тимчасовий облік запасу Збройних Сил України. Відповідно до облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 має військове звання солдат та кваліфікацію механік-водій машин для розгородження та розмінування. 28.05.2015 гр. ОСОБА_6 , перебуваючи на робочому місці, а саме - на комунальному виробничому підприємстві Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Широка 16, відмовився від отримання повістки на призив по мобілізації Дніпродзержинського об`єднаного Міського Військового Комісаріату Дніпропетровської області. Всупереч ст. 65 Конституції України, яка передбачає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України та всупереч Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не маючи правових підстав на відстрочку від призову по мобілізації, ОСОБА_6 від отримання повістки відмовився, про що повідомив працівникам підприємства, уповноваженим на вручення відповідної повістки, що зафіксовано в акті від 28.05.2015.
До початку підготовчого засідання, 22.07.2015 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим укладено угоду про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні. В даній угоді зазначено, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у скоєнні злочину та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Також вказаною угодою сторони погодили покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки із звільненням від відбування покарання з випробувальним строком на 1(один) рік. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

В підготовчому судовому засіданні судом було з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання. Обвинувачений в судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, в обсязі, викладеному у обвинувальному акті, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, а також буде виконувати покладені судом обов`язки відповідно до п. 2, 3 ч.1 ст. 76 КК України.

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого просив затвердити зазначену угоду про визнання винуватості.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_7 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Суд в підготовчому судовому засіданні переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Розглянувши вищезазначену угоду про визнання обвинуваченим винуватості, суд приходить до висновків, що угода відповідає вимогам КПК України, вина обвинуваченого ОСОБА_7 знайшла своє повне підтвердження, його дії необхідно кваліфікувати за ст. 336 КК України, як ухилення від призову за мобілізацією.

Перевіряючи угоду в частині призначення міри покарання на відповідність вимогам КК України, суд вважає, що вона узгоджена в межах санкції ст. 336 КК України, відповідає вимогам діючого закону, тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314-317, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22 липня 2015 року між старшим прокурором прокуратури Баглійського району м. Дніпродзержинська ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він в період іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину, і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишити без змін у вигляді особистого зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1 .