№ 336/8638/15-к
пр. № 1-кп/336/699/2015
УХВАЛА
Іменем України
21 грудня 2015 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисників адвоката ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження з обвинувальним актом, складеним щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, проживає у АДРЕСА_1 , звинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст. 359 ч. 1, 2 КК України, з угодою про визнання винуватості,
ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом за звинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 359 ч. 1, 2 КК України, разом з угодою про визнання винуватості, укладеною під час досудового розслідування.

Прокурор в судовому засіданні вказала, що угода про визнання винуватості відповідач вимогам КПК України та укладена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просила її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники в судовому засіданні не заперечували проти затвердження угоди.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисників, вивчивши надані суду документи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження угоди у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Таким вимогам угода про визнання винуватості не відповідає.

Стаття 469 ч. 4 КПК України вказує, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, зокрема, кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Так, як зазначено в угоді ОСОБА_6 визнає себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень, натомість як діяння, передбачені ст. 359 ч. 1, 2 КК України є злочинами, а поняття кримінального правопорушення включає в себе як злочини, так і кримінальні проступки, що не є тотожними поняттями.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується також у скоєнні кримінальних правопорушень, а не злочинів.

Також угода про визнання винуватості не містить правової кваліфікації кожного діяння, у вчинені якого звинувачується ОСОБА_6 , з зазначенням статті КК України про кримінальну відповідальність.

При описанні дій ОСОБА_6 по епізоду 12.11.2015 року в угоді про визнання винуватості відсутнє посилання на наявність кваліфікуючої ознаки повторність вчинення злочину, тобто фактично взагалі не описані дії, які б могли бути кваліфіковані за ст. 359 ч. 2 КК України.

Крім того, сторонами покарання, яке, на їх думку, необхідно призначити за скоєння злочинів, визначено з порушенням вимог КК України.

Так, як вказано в угоді покарання за скоєння злочину, передбаченого ст. 359 ч. 2 КК України призначається з застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі у виді штрафу в сумі 4998 гривень.

Стаття 69 ч. 1 КК України передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Таким чином, законодавець ясно визначив, що стаття 69 КК України може бути застосована у двох окремих формах: 1) шляхом призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкцією статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу; 2) шляхом переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Санкція статті 359 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до семи років. Отже, призначення в порядку ст. 69 КК України за скоєння цього злочину покарання у виді штрафу можливе виключено у разі переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, а не призначення покарання нижче від найнижчої межі, як про це вказано в угоді.

Крім того, угода про визнання винуватості укладена з порушення права ОСОБА_6 на захист у зв`язку з наступним.

Стаття 9 ч. 1 КПК України вказує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Статтею 20 ч. 1 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до параграфу 3 глави 3 КПК України захисник віднесений до одного з учасників сторони захисту, тобто повинен брати участь у підписані угоди про визнання винуватості.

Як вказує стаття 45 ч. 1, 2, 3 КПК України захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

Неприбуття захисника для участі у проведенні певної процесуальної дії, якщо захисник був завчасно попереджений про її проведення, і за умови, що підозрюваний, обвинувачений не заперечує проти проведення процесуальної дії за відсутності захисника, не може бути підставою для визнання цієї процесуальної дії незаконною, крім випадків, коли участь захисника є обов`язковою.

Одночасно брати участь у судовому розгляді можуть не більше п`яти захисників одного обвинуваченого.

При цьому кожен з захисників є окремим самостійним учасником кримінального провадження.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, який доречі також не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, оскільки серед переліку процесуальних рішень відсутній обвинувальний акт, а матеріали досудового розслідування відкриті не зрозуміло кому, постановами від 24.11.2015 року та від 30.11.2015 року до участі у кримінальному провадженні були допущені двоє захисників: адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

З переліку процесуальних рішень можна зрозуміти, що від жодного з захисників підозрюваний ОСОБА_6 не відмовлявся в установленому порядку, що ним особисто підтверджено в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості - з моменту ініціювання укладення такої угоди.

Натомість, як вбачається з угоди про визнання винуватості вона укладена за участі лише одного з захисників, а саме адвоката ОСОБА_5 , але без участі адвоката ОСОБА_4 , що є безумовним порушенням права ОСОБА_6 на захист, а також обмеженням прав захисника.

Стаття 474 ч. 7 КПК України вказує, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, зокрема, умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу, відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

У зв`язку з тим, що угода не відповідає вимогам ст. 472 КПК України, оскільки не містить у собі правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , а також належного формулювання обвинувачення за ст. 359 ч. 2 КК України, покарання визначене всупереч вимогам КК України, а також угода укладено з порушенням права підозрюваного на захист, суд не вбачає підстав для затвердження такої угоди.

Як вказує ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень ВССУ, викладених в пункті 6 листа від 15.11.2012 року «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод» якщо угоду досягнуто під час досудового розслідування за наявності підстав для відмови у її затвердженні, суд має відмовити у затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору.

Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості не може бути затверджена з вищевказаних причин, у зв`язку з чим у затвердженні угоди належить відмовити, а обвинувальний акт з додатками та угодою повернути для продовження досудового розслідування в загальному порядку.

Керуючись ст. 314, 472, 474 КПК України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 30.11.2015 року між підозрюваним ОСОБА_6 за участі захисника ОСОБА_5 , та прокурором прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню за звинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 359 ч. 1, 2 КК України.

Матеріали кримінального провадження повернути прокурору для організації здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

21.12.15