ПОСТАНОВА

27 грудня 2013 року смт.Млинів

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі :

головуючого - судді Лободзінського А.С.;

при секретарі Драган Л.М.

з участю прокурора - Гвоздецької С.С.,

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Млинів Рівненської області кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки с. Ужинець Млинівського району Рівненської області, українки, громадянки України, освіта, вища, заміжньої, працюючої, не судимої, вільно володіючої українською мовою,

-у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3 ст.27 ч.5 ст.191; ч.2 ст.15, ч.2, 3 ст.27 ч.3 ст.191 ; ч.2,3 ст.27, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України;

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки та жительки с. Новоселівка Млинівського району Рівненської області, українки, громадянки України, працюючої, заміжньої , має на утриманні малолітню дитину, не судимої, вільно володіючої українською мовою,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27 ч.5 ст.191; ч.2 ст.15, ч.2 ст.27 ч.3 ст.191; ч.2 ст.27, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки с. Новоселівка Млинівського району Рівненської області, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_6, не працюючої, перебуваючої у шлюбі, не судимої, вільно володіючої українською мовою,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.2,5 ст.27, ч.5 ст.191; ч.2 ст.15, ч.2,5 ст.27 ч.3 ст.191; ч.2,5 ст.27, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В ході судового слідства по даній кримінальній справі захисник підсудної ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_2 звернувся з клопотанням про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування з підстав неправильності та неповноти досудового слідства, які неможливо усунути в судовому засіданні, які полягають у невиконанні вказівок суду першої інстанції при направленні вказаної кримінальної справи на додаткове розслідування згідно постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2004 року, а також істотних порушеннях вимог кримінально-процесуального закону при проведенні в ході досудового розслідування таких слідчих дій, як обшуку в помешканні ОСОБА_3, обшуку в прміщенні ПП «ВКЗ Дебют», огляду вилучених під час обшуків документів, а також пред»явлення підсудним обвинувачення, складання обвинувального висновку, які не містять чітко сформульованого обвинувачення щодо кожної з підсудних. Вказане, на його думку, є істотним порушенням закону, яке виключає можливість розгляду даної кримінальної справи у відповідності з положеннями ст..275 КПК України виключно у межах пред»явленого обвинувачення, на що в своїй ухвалі вказав і суд апеляційної інстанції. Крім цього, вважає, що наведене у обвинувальному висновку формулювання обвинувачення стосується також ОСОБА_6 та ОСОБА_7, питання про кримінальну відповідальність яких органами досудового розслідування взагалі не вирішено.

Прокурор Гвоздецька С.С. в задоволенні клопотання просила відмовити.

Захисник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_1 клопотання про направлення справи на додаткове розслідування підтримав, вказавши на наявність інших істотних порушеннь при проведенні досудового розслідування, зокрема на незаконність в період зупинення провадження у справі призначених 09.07.2003 року судово-почеркознавчих експертиз і, як наслідок, недопустимості первинних висновків експерта по них, які неможливо усунути в суді.

Підсудна ОСОБА_3 клопотання підтримала в повному обсязі. Крім цього, суду показала, що всі слідчі дії по проведених обшуках та оглядах документів при проведенні досудового розслідування вважає незаконними, а висновки судово-бухгалтерської експертизи недостовірними, оскільки при її проведенні не враховано відсутність первинних бухгалтерських документів, зокрема касової книги по підприємству, по якій здійснювались виплати заробітної плати працівникам, без вивчення якої досудове розслідування є неповним .

Підсудні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 клопотання про направлення справи на додаткове розслідування також підтримали в повному обсязі.

Заслухавши думку учасників судового розгляду з приводу заявленого клопотання та проаналізувавши, досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до наступних висновків.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується в організації заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненим повторно, за попередньою змовою групою осіб, як організатор і одночасно виконавець злочину. Крім цього ОСОБА_3 обвинувачується у закінченому замаху на заволодіння чужим майном в ролі організатора і одночасно виконавця , шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненим повторно, групою осіб. Також ОСОБА_3 обвинувачується в організації та видачі, будучи службовою особою, за попередньою змовою групою осіб, завідомо неправдивих офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки.

ОСОБА_4 обвинувачується у заволодінні чужим майном в особливо великих розмірах, повторно , шляхом зловживання своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб в ролі виконавця. Крім цього, ОСОБА_4 обвинувачується у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненим повторно, за попередньою змовою групою осіб в ролі виконавця. Також ОСОБА_4 обвинувачується у складанні та видачі завідомо неправдивих офіційних документів, будучи службовою особою, за попередньою змовою групою осіб в ролі виконавця, що спричинило тяжкі наслідки.

ОСОБА_5 обвинувачується у сприянні заволодінням чужим майном в особливо великих розмірах службовими особами, шляхом зловживання своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, повторно, в ролі виконавця та одночасно пособника. Також ОСОБА_5 обвинувачується у сприянні в ролі виконавця та одночасно пособника у закінченому замаху на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовими особами своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчиненим повторно. Крім цього, ОСОБА_5 обвинувачується у співучасті в ролі виконавця та пособника по внесенні службовими особами до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, складанні та видачі завідомо неправдивих документів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки.

Пред»явлене органами досудового розслідування ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, обвинувачення полягає у наступному.

Так, ОСОБА_3, працюючи директором ПП «ВКЗ-Дебют» с. Владиславівка Млинівського району Рівненської області, являючись відповідно до установчих документів підприємства службовою особою в силу повноважень організаційно-розпорядчого характеру, з метою заволодіння державними коштами, що надавались як дотації роботодавцю для відшкодування оплати праці безробітних, направлених на дотаційні робочі місця, використовуючи відсутність на ПП «ВКЗ «Дебют» чітко визначеної форми бухгалтерського обліку, як певної системи регістрів, обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них, з додержанням єдиних засад з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних, що визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, в період з жовтня 2001 року по травень 2002 року, за попередньою змовою з головним бухгалтером ПП «ВКЗ- Дебют» ОСОБА_4, а з червня 2002 року по січень 2003 року за попередньою змовою групою осіб, які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовились про спільне його вчинення із залученням як виконавця та пособника касира даного підприємства ОСОБА_5 заволоділи державним майном в особливо великому розмірі, шляхом зловживання службовим становищем та службового підроблення.

Зокрема, 02.07.2001 року ОСОБА_3 уклала договір з Млинівським районним центром зайнятості на створення додаткових робочих місць для працевлаштування 22 безробітних за рахунок надання дотації роботодавцю.

За умовами договору Центр зайнятості надає роботодавцю ПП «ВКЗ-Дебют» дотацію на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних у формі фактичних витрат на заробітну плату прийнятих безробітних, що включають установлену їм тарифну ставку (посадовий оклад) з доплатою за умовами праці, але не вище за середній рівень заробітної плати в галузях національної економіки області, що склалась за минулий місяць.

Всього за період з вересня 2001 року по грудень 2002 року ПП «ВКЗ- Дебют» подано в центр зайнятості документів на відшкодування понесених витрат на загальну суму 58 237, 97 грн., яка з нарахуванням на заробітну плату 5 401, 09 грн., становила 63 639, 06 грн.

Загальна сума фактично нарахованої на ПП «ВКЗ- Дебют» заробітної плати за період з липня 2001 р. по грудень 2002 р. виключно складає 21 716, 26 грн., яка з нарахування на неї 3 571, 69 грн., всього становила 25 287, 95 грн..

Млинівським районним ЦЗ за період з вересня 2001 року по грудень 2002 року переказано дотацій в рахунок відшкодування заробітної плати на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних на суму 60 689, 82 грн.

По фактично нарахованій зарплаті за період з липня 2001 року по грудень 2002 року включно ПП «ВКЗ- Дебют» безпідставно відшкодовано 35 401, 87 грн., що в 2 082, 5 разів перевищує встановлений неоподаткований мінімум доходів громадян і є особливо великим розміром.

Крім цього, ОСОБА_3, являючись службовою особою, як директор ПП «ВКЗ- Дебют» , в період з жовтня 2001 р. по травень 2002 р., діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з головним бухгалтером ОСОБА_4, а в період з червня 2002 р. по січень 2003 р., як організатор та виконавець, діючи за попередньою змовою групою осіб, які заздалегідь, тобто до початку вчинення злочину, домовилися про спільне його вчинення, разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, касиром цього ж підприємства, з метою заволодіння державним майном, в с. Владиславівка Млинівського району підписала та завірила печаткою ПП «ВКЗ- Дебют» завідомо неправдиві офіційні документи - табелі обліку робочого часу, розрахунково- платіжні та платіжні відомості, куди були внесені неправдиві дані про відпрацьований час, нараховану та отриману заробітну плату на загальну суму 35 401, 87 грн., що є тяжкими наслідками.

При цьому роль і участь кожного із співучасників у вчиненні злочинів, які пред»явлені ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 в обвинувачення органами досудового розслідування визначена наступним чином:

- ОСОБА_3 керувала підготовкою та вчиненням злочину, безпосередньо брала участь у його вчиненні, використовувала викрадені кошти;

- ОСОБА_4 , як головний бухгалтер підприємства, завіряла своїм підписом складені завідомо неправдиві документи;

- ОСОБА_5 , як касир підприємства, за вказівкою ОСОБА_3 готувала завідомо неправдиві документи, які представлялись в центр зайнятості, готувала платіжні документи на використання безпідставно відшкодованих державних коштів, отримувала їх готівкою з банку і передавала за вказівкою ОСОБА_3 готівку з каси для послідуючого використання.

Відповідно до ст. 64 КПК України ( 1960 р.) при провадження досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню:

- подія злочину ( час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення);

- винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотив злочину;

- обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом»якшують та обтяжують покарання;

- характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров»я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Згідно положень ст.132 КПК України у постанові про притягнення як обвинуваченого повинно бути зазначено серед іншого, час , місце та інші обставини вчинення злочину і стаття кримінального закону, якою передбачений це злочин. Коли обвинувачений притягається до відповідальності за вчинення декількох злочинів, що підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, в постанові про притягнення як обвинуваченого повинно бути вказано, які саме дії ставляться обвинуваченому в вину по кожній з цих статей.

Проте, як встановлено в суді, вказаних вимог кримінально-процесуального закону органами досудового розслідування не виконано, допущено, як неповноту так і неправильність досудового розслідування.

Зокрема, судом встановлено, що 28 грудня 2004 року вказана кримінальна справа була направлена на додаткове розслідування з причин неповноти досудового розслідування, про що судом першої інстанції вказано у постанові (т.15 а.с.382) . Зі змісту постанови видно, що при додатковому розслідуванні необхідно встановити в якому розмірі заробітна плата працівникам ПП « ВКЗ-Дебют» видавалась у формі натуроплати та встановити різницю між грошовим виразом зарплати та натуроплатою. Крім цього , як вказано у постанові, у діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст..367 КК України, що вимагало від слідчого юридичної оцінки таким діям /бездіяльності/ ОСОБА_3 та прийняття відповідного процесуального рішення.

Проте, всупереч постанови суду при додатковому розслідуванні, будь-яких слідчих дій, спрямованих на з»ясування вказаних обставин проведено не було ( т.16 а.с. 2-15; 21-267), що відповідно до положень абзацу 3.п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства що регулює повернення справ на додаткове розслідування» є підставою для визнання досудового слідства однобічним і неповним та повернення справи на додаткове розслідування.

Крім цього, за наслідками перегляду в апеляційному порядку вироку суду першої інстанції по даній справі після проведеного додаткового розслідування, вирок суду скасовано з підстав істотного порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку.

Такими істотними порушеннями судом апеляційної інстанції визнано відсутність чітко сформульованого обвинувачення щодо кожного із злочинів, не визначено, яку роль, з розкриттям її змісту, у вчиненні даних злочинів, виконували кожна із обвинувачених, чим істотно порушено право ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на захист.

Відповідно до ч.7 ст..374 КПК України ( в редакції 1960 року) вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, є обов»язковими для органів дізнання і досудового слідства при додатковому розслідуванні, суду першої інстанції при повторному розгляді справи.

Згідно ст..275 КПК України розгляд справи в суді першої інстанції провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред»явленого їм обвинувачення.

За правилом ст..298 КПК України при новому судовому розгляді після оголошення обвинувального висновку суд зобов»язаний роз»яснти підсудному, а коли підсудних декілька,- кожному з них суть обвинувачення та з»ясувати чи зрозуміле воно їм .

Виконуючи вимоги кримінально-процесуального закону та вказівки суду апеляційної інстанції, суд позбавлений можливості усунути допущені по справі істотні порушення кримінально-процесуального закону та розглянути справу в межах пред»явленого обвинувачення, оскільки допущені при досудовому розслідуванні справи порушення вимог ст..ст. 64, 132, 223 КПК України виключають можливість постановлення вироку через відсутність в постановах про притягнення як обвинуваченого та в обвинувальному висновку щодо ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 чітко сформульованого обвинувачення по кожній із статей КК України, за якими таке обвинувачення пред»явлено.

Так, у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду № 13 від 23.12.2005 року «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об'єднаннями» , при з'ясуванні змісту ознак, за якими особа може бути визнана організатором вчинення злочину (злочинів) у простих формах співучасті, потрібно виходити з того, що дії організаційного характеру полягають в об'єднанні дій інших співучасників і спрямуванні їх на вчинення одного чи декількох злочинів або в координації поведінки цих осіб.

Організація вчинення злочину (злочинів) може полягати в залученні співучасників усіх видів (виконавців, пособників, підбурювачів, інших організаторів) або лише одного з них (наприклад, виконавців) і здійснюватись у формі наказу, угоди, прохання, підкупу, доручення, замовлення тощо. Керування підготовкою злочину (злочинів) виявляється у спрямуванні дій виконавця, пособника, підбурювача на готування до одного чи декількох злочинів, а саме на: замовлення злочину; підшукування або пристосування засобів чи знарядь його

вчинення; залучення співучасників, інструктування їх щодо виконання

відповідних злочинних діянь; усунення перешкод та інше умисне створення умов для вчинення злочину, зокрема розроблення заходів щодо нейтралізації діяльності правоохоронних органів (організація підкупу працівника такого органу, застосування насильства до нього або його близьких, усунення з посади чи інше блокування його діяльності, яка може перешкодити реалізації злочинних намірів); визначення місць переховування співучасників після вчинення злочину та його знарядь, а також предметів, здобутих злочинним шляхом, тощо. Керування вчиненням злочину (злочинів) передбачає спрямування зусиль інших співучасників на безпосереднє виконання діянь, що становлять об'єктивну сторону складу злочину (діяння виконавця), або на забезпечення такого виконання (діяння пособника та підбурювача). Воно може полягати в інструктуванні учасників злочину щодо виконання тих чи інших діянь, які становлять об'єктивну сторону складу злочину, або щодо забезпечення їх

виконання, у координації злочинних дій співучасників (розставлення останніх на місці злочину, визначення послідовності їх дій, налагодження зв'язку між ними), у забезпеченні прикриття цих дій тощо.

Дії організатора злочину (злочинів) при простій формі співучасті належить кваліфікувати за статтею Особливої частини КК ( 2341-14 ), якою передбачено відповідальність за вчинений злочин, із посиланням на ч. 3 ст. 27 КК, а якщо він був одним із виконавців діянь, що становлять об'єктивну сторону складу цього злочину, - без посилання на зазначену норму. Якщо ж особа брала участь у вчиненні одного злочину як організатор, а іншого - як виконавець, пособник чи підбурювач, її дії в кожному випадку мають кваліфікуватися самостійно.

Як видно з матеріалів кримінальної справи, вимог кримінального та кримінально-процесуального закону при пред»явленні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 обвинувачення та в подальшому при складанні обвинувального висновку щодо розкриття змісту кваліфікації дій кожного зі співучасників відповідно до тих кваліфікуючих ознак та дій, які утворюють об»єктивну сторону кожного із злочинів, вчинених у співучасті ( т.16 а.с. 28-109) не додержано .

Зокрема, пред»являючи обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2, 3 ст.27 ч.5 ст.191; ч.2 ст.15, ч.2, 3 ст.27 ч.3 ст.191 ; ч.2,3 ст.27, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України, органами досудового слідства не розмежовано в яких випадках остання брала участь у вчиненні вказаних злочинів, як організатор, а в яких як виконавець. При цьому не розкрито змісту її співучасті в якості організатора, оскільки не відображено по кожному з епізодів в чому вона полягає, чи то в організації, чи підготовці, чи керуванні вчиненням злочинів з вказівкою на час, місце та спосіб вчинення нею таких дій. У формулюванні обвинувачення органи досудового розслідування обмежились вказівкою на те, що : "ОСОБА_3 керувала підготовкою та вчиненням злочину, безпосередньо брала участь у його вчиненні, використовувала викрадені кошти."

Крім цього, органами досудового розслідування не вказано в чому полягала роль інших співучасників у вчиненні злочинів, передбачених ч.3, ч.5 ст.191; ч.2 ст.366 КК України та які конкретні дії кожного з них утворюють ту чи іншу співучасть у вчиненому. Також в пред»явленому обвинуваченні не вказано в чому полягає попередня домовленість ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на вчинення вказаних злочинів, яка б мала передувати їх вчиненню, за яких обставин вона мала місце, який зміст носила та які злочинні дії безпосередньо повинні були виконати кожен із співучасників в результаті цієї змови, чи охоплювались дії, які ставляться в провину кожному з них єдиним умислом. В пункті 23 Постанови « Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року Пленум Верховного Суду України роз»яснює , що заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, полягає в незаконному оберненні чужого майна на свою користь або на користь інших осіб з використанням службовою особою свого службового становища всупереч інтересам служби. Субєктом привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем (частина друга статті 191 КК) може бути лише службова особа. Вирішуючи питання, чи є та або інша особа службовою, належить керуватися правилами, викладеними в пунктах 1 і 2 примітки до статті 364 КК. Проте у пред»явленому звинуваченні слідчий не вказав, всупереч яким нормам права / пунктів, частин, статей/ і яких нормативно-правових актів, які регламентують діяльність ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як службових осіб ПП « ВКЗ-Деюбт», діяли останні при заволодінні державними коштами, обмежившись лише вказівкою на невиконання договору з РЦЗ та відсутність на підприємстві належного бухгалтерського обліку, без конкретних посиланнь на відповідне законодавство, яке регулює таку діяльність вказаних службових осіб . Також не вказано на чию конкретно користь обернено чуже майно, заволодіння яким інкримінується підсудним, чи виключно на користь ОСОБА_3, яка, як вказано в обвинуваченні використовувала викрадені кошти, чи в тому числі і на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які , як також зазначено в обвинуваченні, розпоряджались незаконно здобутими державними коштами на власний розсуд. Якщо так, то в яких конкретно розмірах кожним із них, якщо ж на користь інших осіб, то яких саме і в яких розмірах таке заволодіння мало місце.

Це ж саме стосується обвинувачення пред»явленого ОСОБА_4 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.27 ч.3 ст.191; ч.2 ст.27, ч 2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України та ОСОБА_5 за ч.2 ст.15, ч.2,5 ст.27, ч.3 ст.191 ; ч.2,5 ст.27, ч.2 ст.28, ч2 ст.366 КК України , в якому не розкрито в чому конкретно полягають дії ОСОБА_4 по кожному епізоду в якості виконавця, а в чому полягають дії ОСОБА_5 , як пособника. Обвинувачення пред»явлене ОСОБА_4 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.27 ч.3 ст.191 КК України взагалі не містить формулювання, яке б стосувалося саме неї , оскільки фактично повністю переписано з обвинувачення по ОСОБА_3 і відображає частково лише об»єктивні дії ОСОБА_3 та ОСОБА_5., а в чому полягають злочинні дії ОСОБА_4 не зрозуміло. Так, зі змісту ч.2 ст.27 КК України виконавцем є особа, яка у співучасті з іншими суб»єктами злочину безпосередньо вчинила злочин, передбачений КК України, тобто виконавцем є особа, яка безпосередньо виконала повністю, або хоча б частково об»єктивну сторону злочину. Проте, в чому полягають злочинні дії ОСОБА_4, як виконавця у безпосередньому заволодінні державними коштами і які конкретно дії вона вчинила та чи охоплювались такі дії єдиним умислом з іншими співучасниками і чи перебувають такі дії в безпосередньому причинному зв»язку з суспільно-небезпечними наслідками взагалі не відображено, що є неприпустимим. Зазначено лише, що ОСОБА_4 підписувала табелі обліку робочого часу та розрахунково-платіжні документи. Відомості про те, хто подавав до Млинівського РЦЗ сформовані на ПП " ВКЗ Дебют» платіжні документи на одержання дотацій і чиї саме дії перебувають у безпосередньому причинному зв»язку з настанням наслідків у вигляді одержання дотацій від Млинівського РЦЗ в обвинувальному висновку взагалі відсутні.

Дії ОСОБА_5 в замаху на заволодіння чужим майном кваліфікуються як такі, що вчинені одночасно і в ролі виконавця і в ролі пособника, хоча в обвинуваченні не розмежовано в чому саме полягають її злочинні дії в якості виконавця, оскільки відсутні будь-які вказівки на вчинення нею , як виконавцем об»єктивної сторони конкретного злочину. Також не розмежовано за якими ознаками її дії кваліфіковано в якості пособника у вчиненні замаху та не конкретизовано, в чому ж полягало сприяння, як пособника у вчиненні інших злочинів.

Відсутність у постановах про притягнення як обвинуваченого відносно ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та в обвинувальному висновку чітко сформульованого обвинувачення по кожному з них відповідно до кожного епізоду злочинної діяльності є істотним порушенням права на захист. На таке істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону у своїй ухвалі вказав суд апеляційної інстанції, вказівки якого є обов»язковими. У зв»язку з цим, суд позбавлений можливості виконати вимоги ст..ст.275,298 КПК України, роз»яснити підсудним зміст обвинувачення, оскільки воно є незрозумілим та усунути вказані істотні порушення процесуального закону, через що неможливо розглянути справу в межах такого обвинувачення.

Крім цього, як встановлено в суді, органами досудового розслідування не було виконано вимоги суду першої інстанції при направленні справи на додаткове розслідування, у зв»язку з чим, проведене додаткове та досудове розслідування по справі є неповним. Також судом виявлено інші порушення кримінально-процесуального закону . Зокрема , всі слідчі дії пов»язані з призначенням по справі 09.07.2003 року судових почеркознавчих експертиз, здійсненні в період, коли провадження у справі було зупинено. Постанова слідчого про відновлення провадження у справі від 09.07.2003 року взагалі не підписана. А тому такі слідчі дії є незаконними, а висновки експертиз недопустимими. (т.1 а.с.28-29; т.7 а.с. 2-466) Таке ж порушення мало місце при проведенні огляду місця події згідно протоколу від 26 вересня 2003 року ( т.3 а.с.184-191) в період коли провадження у справі було зупинено 23.09.2003 року та відновлено лише 29.09.2003 року, що свідчить про недопустимість, як доказів, одержаних в ході такого огляду розрахунково-платіжних відомостей по ПП "ВКЗ - Дебют", на основі яких, зокрема, в подальшому проводилась судово-бухгалтерська експертиза. Враховуючи, що обвинувачення, яке пред»явлено підсудним, ґрунтувалось, в тому числі на таких висновках, то проведене у цій частині досудове слідство є неправильним , у зв»язку з чим потребує проведення нових слідчих дій з дотриманням вимог КПК України, спрямованих на збирання доказів для пред»явлення відповідного обвинувачення.

Заслуговують на увагу також покликання захисників та підсудної ОСОБА_3 на необхідність вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, зокрема, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які фігурують у пред»явленому звинуваченні, проте будь-яке процесуальне рішення щодо яких під час досудового розслідування слідчим не прийнято.

Вище наведені істотні порушення кримінально-процесуального закону, неправильність та неповноту досудового слідства в судовому засіданні, в тому числі шляхом судових доручень, призначенням повторних чи додаткових експертиз, усунути неможливо, оскільки відповідно до ст.16-1 КПК України ( 1960 р.) суд не вправі перебирати на себе функцію органів досудового розслідування та державного обвинувачення. При цьому, для усунення виявлених порушень органам досудового розслідування необхідно провести слідчі дії, про які вказано в постанові від 28 грудня 2004 року про направлення справи на додаткове розслідування, усунути інші порушення, зокрема, що стосуються проведених у справі експертиз, повно, об»єктивно встановити обставини вчинених злочинів, осіб, що їх вчинили, участь кожного з них у вчиненому, та відповідно до встановленого сформулювати і пред»явити конкретне, чітке обвинувачення кожному з цих осіб, яке б відповідало відповідним статтям / частинам статті/ Кримінального Кодексу України з дотриманням усіх процесуальних прав, які передбачені для підозрюваного, обвинуваченого при проведенні досудового слідства.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що мають місце такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, а також неправильність та неповнота досудового слідства, які неможливо усунути під час судового слідства, у зв»язку з чим клопотання захисника ОСОБА_2 слід задовольнити, а справу направити на додаткове розслідування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.. 273,281 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_2 задовольнити.

Справу по обвинуваченню ОСОБА_3, у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3 ст.27 ч.5 ст.191; ч.2 ст.15 ч.2, 3 ст.27 ч.3 ст.191 ; ч.2,3 ст.27, ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України;

ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27 ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.2 ст.27 ч.3 ст.191; ч.2 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України;

ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2,5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України; ч.2 ст.15 ч.2,5 ст.27 ч.3 ст.191; ч.2,5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.366 КК України,- повернути прокурору Рівненського району для проведення додаткового розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити попередній підписку про невиїзд.

Постанова може бути оскаржена до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Рівненської області через Млнівський районний суд Рівненської області протягом семи діб з дня винесення.

Суддя: