Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3608/15-к
Провадження № 1-в/553/311/2015
У Х В А Л А

Іменем України

01.10.2015м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника ПВК ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, -

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2015 року до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення. У заяві вказано, що він відбув 2/3 строку покарання, стягнення погашені, має чотири заохочення. Зважаючи на вказані обставини просив суд задовольнити його заяву.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні заяву підтримав.

Прокурор та представник ПВК у судовому засіданні заперечували щодо задоволення даної заяви засудженого, посилаючись на її безпідставність.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, особової справи засудженого, приходить до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, а і полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.
У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказано, що умовно-дострокове звільнення може бути застосовано лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Отже, суд, розглядаючи заяву засудженого про умовно-дострокове звільнення, зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Частина 3 ст. 81 КК України передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання визначений ч. 3 ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України. Зокрема, дана норма передбачає, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Вироком Бородянського районного суду Київської області від 05 березня 2010 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 121, ст. 71 КК України до 9 років позбавлення волі, строк покарання рахувати з 12 липня 2009 року.
Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_5 за час відбування покарання характеризується нестабільною поведінкою, має 10 порушень режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі 3 рази 21 вересня 2009 року, 11 листопада 2009, 30 грудня 2009 року поміщався до карцеру, стягнення погашені, має два заохочення 31 травня 2010 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці достроково знято раніше накладене стягнення та 07 травня 2015 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці начальником установи оголошено подяку.
Представник ПВК суду повідомив, що засуджений характеризується нестабільною поведінкою, не виявив бажання працювати, хоча вільні робочі місця були. Оцінка ступеню виправлення: «Стає на шлях виправлення».
На думку суду, не можна переконливо стверджувати про виправлення засудженого та отримання ним права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. На користь такого висновку свідчить і та обставина, що засуджений ОСОБА_5 змінив свою поведінку в позитивний бік лише після фактичного відбуття строку покарання, відбуття якого згідно ст. 81 КК України дає право на застосування умовно-дострокового звільнення.
Зважаючи, що засуджений ОСОБА_5 за 6 років відбування покарання має тільки два заохочення, 10 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму відбування покарання, не працевлаштований на виробництві, має ступінь виправлення «Стає на шлях виправлення», суд приходить до висновку, що не можна переконливо стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_5 та отримання ним права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тому таку поведінку засудженого сумлінною визнати не можна, а наявність двох заохочень, застосованих до засудженого, не свідчить про його виправлення, тому заява засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 6, 152, 154 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення.

На ухвалу протягом семи діб з моменту її проголошення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду. Копія ухвали негайно після її проголошення вручається засудженому та прокурору.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1