Апеляційний суд Житомирської області
09 листопада 2010 року. Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: Романова О.В.,
суддів: Фоміна Ю.В., Заліщука М.С.
з участю прокурора: Селюченко І.І.,
захисника: ОСОБА_1,
засудженого: ОСОБА_2,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією заступника прокурора Корольовського району м. Житомира ОСОБА_3 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 27 серпня 2010 року.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, неодруженого, невійськовозобовязаного, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, не судимого, -
засуджено за ч.1 ст. 289 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою. Взято під варту у залі суду.
Строк покарання постановлено рахувати з 27 серпня 2010 року.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 на загальну суму 152 159 грн. залишено без задоволення.
Речові докази по справі - передано власнику транспортного засобу за належністю.
Згідно вироку, ОСОБА_2 28 серпня 2009 року, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходився на території гаражного кооперативу «Мотор», що по проїзду Радомишльському, 34 в м. Житомирі. В цей час в нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «ОСОБА_1 А-6», який належить ОСОБА_4. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_2 в цей же день о 07 год. 30 хв., достовірно знаючи про те, то в приміщенні станції технічного обслуговування автомобілів, що на території даної о гаражного кооперативу зберігається ключ від легкового автомобіля марки «ОСОБА_1 А-6», який належить ОСОБА_4, прослідував до приміщення станції технічного обслуговування, де користуючись тим, що у вказаному приміщенні нікого із сторонніх осіб не було, взяв ключ від даного автомобіля. Після цього, ОСОБА_2, не припиняючи свої злочинні дії направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, підійшов до легкового автомобіля «ОСОБА_1 А-6», 1999 р. в, транзитний номерний знак АВ 8871, вартістю 140000 грн., який належить ОСОБА_4, та який знаходився на території вказаного гаражного кооперативу, де за допомогою ключа від даного автомобіля відчинив автомобіль та сів до салону. Після цього ОСОБА_5 за допомогою ключа від даного автомобіля запустив двигун та з місця вчинення злочину на вищевказаному автомобілі зник.
Таким чином ОСОБА_2 незаконно заволодів транспортним засобом, а саме легковим автомобілем «ОСОБА_1 А-6», транзитний номерний знак А В 887 і, то належав ОСОБА_4, вартістю 140000 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальної шкоди, спричиненої відновлювальним ремонтом на загальну суму 134354 грн. 20 коп..
В апеляції та доповненнях до неї прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню. Вказує на те, що при постановлені вироку суд безпідставно зробив висновок про відсутність судимості у засудженого та належним чином не кваліфікував його дії. Не погоджується з рішенням суду про відмову потерпілому в задоволенні його цивільного позову. Зазначає, що висновок суду про те, що потерпілий ОСОБА_4 на час подання ним цивільного позову не мав відповідних для цього повноважень від власника, не є обгрунтованим, оскільки, в ході досудового слідства було встановлено, що власником автомобіля є виключно сам ОСОБА_4, який фактично його придбав для себе. За результатами апеляційного розгляду просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.
Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про наявність підстав для задоволення апеляції, пояснення засудженого та його захисника, які заперечили щодо її задоволення, обговоривши доводи апеляції та перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.365 КПК України, колегія суддів вважає, що подана апеляція підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного.
Вирок суду в частині доведеності вини засудженого ніким із можливих апелянтів не оскаржується.

Суд правильно встановив фактичні обставини вчиненого засудженим злочину. Висновки суду ґрунтуються на досліджених судом доказах, які детально викладені у вироку.

Колегія суддів вважає, що суд правильно керувався вимогами ст. 257 КПК України та розглядав справу відносно підсудного в межах предявленого йому обвинувачення.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд, при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 допустив помилку і вирішив його в порушення вимог закону.

З матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 заявив цивільний позов по справі про стягнення з ОСОБА_2, на відшкодування заподіяних йому збитків, як матеріальної так і 10.000 гривень моральної шкоди.

Залишаючи без задоволення цивільний позов потерпілого, суд не дотримався вимог ст. 23 ЦК України, а саме, не взяв до уваги вимоги закону про те, що кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Вироком суду встановлено, що на час вчинення ОСОБА_2 злочину володільцем викраденого автомобіля був ОСОБА_4, якого визнано потерпілим по справі.

За таких обставин суд, не повинен був залишати позов потерпілого в цій частині без задоволення, а вирішити його у відповідності до вимог ч.3 ст. 23 ЦК України, зясувавши у судовому засіданні в чому полягає саме заподіяна йому моральна шкода. І лише за результатами проведеного щодо цього питання судового слідства, у відповідності до вимог ст. 328 КПК України, при постановлені обвинувального вироку, залежно від доведеності, підстав і розміру цивільного позову, повинен був прийняти рішення про його задоволення чи відмовити в ньому.

При цьому, на думку колегії суддів, в ході судового слідства, з урахуванням клопотання захисту, суд повинен був викликати в судове засідання дійсного власника автомобіля «ОСОБА_1 А-6» з метою зясування питання про передачу ним права власності на автомобіль потерпілому ОСОБА_4 та вирішення питання про особу, якій належить відшкодовувати матеріальні збитки.

Крім того, колегія суддів, погоджується з апеляційними доводами прокурора про істотні недоліки допущені судом в ході судового слідства та при постановлені вироку.

Ці недоліки виразилися в неналежному зясуванні судом даних щодо особи засудженого, що призвело до помилкового висновку суду про відсутність у нього судимостей в той час, як наявність чи відсутність судимостей може впливати як на кваліфікацію його злочинних дій так на ступінь і характер відповідальності.

Також до істотних недоліків, такими, що суперечать вимогам ст. 334 КПК України, слід віднести відсутність у мотивувальній частині вироку висновків суду щодо кваліфікації злочинних дій засудженого за конкретним законом з урахуванням досліджених по справі доказів.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням наведеного вирок суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію заступника прокурора Корольовського району м. Житомира ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 27 серпня 2010 року щодо ОСОБА_2 скасувати, справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі.

Судді: