АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1974/15 Справа № 173/698/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0000065, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 січня 2015 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

05 серпня 2007 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України до 7 років позбавлення волі. Постановою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 березня 2012 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 4 місяці 16 днів,

засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно за сукупністю злочинів призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.4 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Верховцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.4 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-хімічної експертизи у розмірі 491 грн. 92 коп.

Відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства вирішено питання про долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
Перший заступний прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікації дій та обґрунтованості засудження обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок суду апеляційної інстанції, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч.2 ст.309 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляції прокурор зазначає про безпідставне застосування щодо ОСОБА_7 ст.75 КК України. На думку апелянта, суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_7 , крім того, належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу винного дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. Вважає, що судом не були враховані дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий за тяжкий та середньої тяжкості злочини, після спливу терміну умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не зробив для себе ніяких висновків і вже через місяць знову продовжив злочинну діяльність. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 ніде не працює. На думку прокурора, даний факт свідчить про те, що обвинувачений не має постійного, законного джерела доходу, що є причиною вчинення ним злочинів проти власності, а також забезпечення власного існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном. Вважає, що судом також не повною мірою враховано суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

Згідно з вироком суду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за вчинення ряду злочинів за наступних обставин.

23 січня 2015 року близько 00 годин 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на викрадення чужого майна, пройшов на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_10 , де шляхом підбору ключа проник у гараж, розташований на території вказаного домоволодіння, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав електричний двигун з деревообробного станка потужністю 3 кВт, вартістю 1000 грн., який відніс на територію домоволодіння АДРЕСА_1 .

Того ж дня, близько 00 годин 50 хвилин ОСОБА_7 , маючи єдиний умисел, спрямований на викрадення майна з території домоволодіння АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_10 , пройшов на територію вказаного домоволодіння, де через незачинені двері проник у приміщення літньої кухні, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав каструлю емальовану ємністю 5 л., вартістю 45 грн., килим синтетичний вартістю 800 грн. Після цього обвинувачений ОСОБА_7 через незачинені двері проник у приміщення сараю, розташованого на території вищевказаного домоволодіння, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав каструлю алюмінієву ємністю 30 л., вартістю 420 грн., бідон алюмінієвий ємністю 10 л., вартістю 110 грн., тарілки керамічні вартістю 15 грн. за 1 шт. на суму 270 грн., які належать ОСОБА_10 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2 645 грн.

Крім того, у вересні 2014 року, ОСОБА_7 , перебуваючи на території лісопосадки, розташованої на березі водоймища «Полівське» в кінці вул. Леніна у м.Верховцево Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне придбання та використання наркотичного засобу «канабіс» для особистого вживання, без мети збуту, нарвав близько 10 кущів дикоростучої рослини «коноплі», які, маючи умисел на виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс», незаконно переніс, зберігаючи при собі, на територію нежилого домоволодіння АДРЕСА_5 . Реалізуючи свій злочинний намір, шляхом висушення та часткового подрібнення, виготовив наркотичний засіб «канабіс», який почав зберігати за вказаною адресою для особистого вживання, без мети збуту.

Виготовлений наркотичний засіб «канабіс» ОСОБА_7 приблизно 25 листопада 2014 року незаконно переніс, зберігаючи при собі, на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_11 , де тимчасово проживав ОСОБА_7 , та розсипав в поліетиленові пакети, паперовий згорток та скляну банку, які незаконно, умисно, без мети збуту зберігав у приміщенні будинку, розташованого на території вказаного домоволодіння до 23 січня 2015 року, коли о 12 годині 10 хвилин працівниками міліції під час огляду території зазначеного домоволодіння були вилучені три пакети з полімерного матеріалу, паперовий згорток та скляна банка з речовиною рослинного походження зеленого кольору у висушеному та подрібненому стані загальною вагою 641,516 гр.

Згідно висновку судово-хімічної експертизи № 70/10/258 від 12 лютого 2015 року речовини рослинного походження, вилучені при огляді території домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_11 , відносяться до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса «канабісу» в перерахунку на висушену речовину становить відповідно 469,200 г., 91,143 г., 15,471 г., 14,069 г.

Крім того, 08 січня 2015 року близько 23.00 години ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , спрямованою на викрадення чужого майна, прийшли на частково огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_6 , яке належить ОСОБА_12 , де умисно, таємно, з корисливих мотивів викрали металеві ящики промислового виробництва у кількості 5 шт., вартістю 50 грн. за 1 ящик на суму 250 грн., металевий буксировочний трос вартістю 80 грн., після чого через незачинені двері проникли у приміщення будинку, розташованого на території вказаного домоволодіння, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів викрали металеву шахтну стійку вартістю 76 грн., що належать ОСОБА_12 , чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 406 грн.

Вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не оскаржується.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію прокурора ОСОБА_13 , яка повністю підтримала апеляцію першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 , просила скасувати вирок суду першої інстанції через м`якість призначеного покарання та незаконне звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, ухвалити новий вирок та призначити покарання ОСОБА_7 зазначене у апеляції, думку обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, за які він засуджений, повністю відповідають матеріалам кримінального провадження, які відповідно до ст.349 КПК України судом за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним досліджувати щодо тих обставин, які ніким не оспорювались.

Фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та юридична кваліфікація дій обвинуваченого учасниками судового провадження не оскаржуються, тому під час апеляційного розгляду не перевіряються.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , як зазначено у вироку, суд виходив із вимог ст.65 КК України та врахував, що обвинуваченим скоєно злочини, які відповідно до ч.3, 4 ст.12 КК України, відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжкого, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який характеризується посередньо. До обставин, що пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено. З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі та про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання з іспитовим строком.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може. Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні особі покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перевіркою доводів апеляції першого заступника прокурора Дніпропетровської області встановлено, що при призначенні покарання за вчинення злочинів обвинуваченим ОСОБА_14 суд, навівши у вироку обставини, які впливають на вид і розмір покарання, обґрунтовано призначив ОСОБА_14 покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкцій частини 3 статті 185, частини 2 статті 309 КК України.

Разом з тим, звільняючи ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, судом першої інстанції не повною мірою враховано обставини, про які іде мова у апеляції прокурора, зокрема, ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим. Суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. Апеляційним розглядом встановлено, що ОСОБА_14 раніше судимий за вчинення тяжкого та середньої тяжкості злочинів, офіційно не працює, після спливу терміну умовно-дострокового звільнення від відбування покарання знову вчинив ряд тяжких злочинів та середньої тяжкості. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.

Викладене свідчить про наявність у обвинуваченого ОСОБА_14 стійких позицій на скоєння злочинів і небажання стати на шлях виправлення, що судом першої інстанції не було належним чином враховано.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги закону, не навів переконливих доказів та обставин, що є підставою для звільнення ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням, помилково дійшов висновку про можливість застосування ст.75 КК України, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та даним про його особу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_14 підлягає скасуванню згідно зі ст.414 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, з ухваленням відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України вироку суду апеляційної інстанції.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 420 КПК України, колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання:

за ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки,

за ч.2 ст.309 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який знаходиться під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в апеляційному суді Дніпропетровської області.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4