Справа № 356/819/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1242/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 39 18.11.2015

УХВАЛА
Іменем України
18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції з Березанскою ВК № 13 кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Березанського міського суду Київської області від 22 вересня 2015 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Півці Кагарлицького району Київської області, громадянина України, з середньою вищою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
засудженого 15 листопада 2013 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст.309, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2013 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

До Березанського міського суду Київської області надійшло клопотання від начальника БВК № 95 ОСОБА_8 та голови спостережної комісії Березанського міськвиконкому ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.

22 вересня 2015 року Березанським міським судом Київської області у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що до теперішнього часу ОСОБА_7 не проявив себе як особа, що довела своє перевиховання та виправлення, а отже не заслуговує на застосування пільги, передбаченої ст. 81 КК України.
Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Березанського міського суду Київської області скасувати та винести нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та ухвалена з порушенням кримінального процесуального законодавства. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги його пояснення про стан здоров`я, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки діям адміністрації БВК № 95 з приводу суперечності складених офіційних документів.
Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого і прокурора, які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Оскільки умовно-дострокове звільнення від покарання полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установ виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Сумлінне ставлення до праці полягає в добросовісному ставленні до виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів, сплата податків та інших обов`язкових платежів. Особа повинна брати участь у суспільно корисній праці в одній із існуючих організаційно-правових форм (робота за наймом, участь у підприємництві, виконання роботи за цивільно-правовими договорами, індивідуальна праця).
Як вбачається з матеріалів справи, засуджений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. З характеристики ОСОБА_7 , наданою адміністрацією установи, випливає, що за час перебування у місцях позбавлення волі засуджений характеризувався посередньо, а однозначної позитивної характеристики за час перебування в установі керівництво колонії не надає. А саме, стягнень та заохочень не мав, під час тримання в СІЗО м. Києва до праці не залучався, був працевлаштований лише на дільниці з виготовлення фурнітури для євро вікон з 30.1.2014 року по 30.06.2015 рік, на іншу роботу працевлаштований не був, мав 2 заохочення.
Згідно медичної довідки ОСОБА_7 хворіє на ряд хвороб, серед яких В-20 клінічна ІУ стадія, ОФК, хронічний гепатит змішаного ґенезу в стадії загострення, хронічний панкреатит в ст. ремісії. ЗЗТБ у вигляді щільних вогнищ обох легень. ДН І ст. Попереково-крижова радикулоневралгія. Інвалід ІІІ групи.

Відповідно до ч.2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Виходячи з наведених вимог закону, вирішуючи питання про звільнення від дальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, а також інші обставини.

Разом з тим, матеріали справи не містять висновку медичної комісії про те, що наявні у ОСОБА_7 хвороби перешкоджають подальшому відбуванню покарання.

Зазначені обставини свідчать про те, що поведінка ОСОБА_7 не є сумлінною, а засуджений фактично відбув необхідний для умовно-дострокового звільнення строк покарання.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність ОСОБА_7 факту свого виправлення.
За таких обставин судове рішення є законним.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Березанського міського суду Київської області від 22 вересня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання без зміни.

Головуючий:

Судді: