АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2016 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, матеріали за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року, -
В с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000482 внесеному в ЄРДРСР від 18.06.2015 року.
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що суд відмовив в задоволенні вказаного клопотання прокурора у зв`язку з тим, що у зазначеному клопотанні належним чином не доведено розумність та співрозумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
З вказаною ухвалою не погодився прокурор, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність ухвали районного суду.
В обґрунтування своїх доводів прокурор вказує, що у жовтні 2014 червні 2015 року невстановлені особи за попередньою змовою із службовими особами Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з корисливих мотивів, заволоділи чужим майном шляхом зловживання довірою в особливо великих розмірах, з використанням завідомо підроблених документів та отриманням завідомо неправосудних рішень Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, у зв`язку з чим завдали матеріальні збитки потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в особливо великих розмірах.
Посилається, що невстановлені особи вступили в злочинну змову із службовими особами Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська та розробили схему незаконного заволодіння чужим майном. Відповідно до спільного плану підконтрольні фізичні особи, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші зверталися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із цивільними позовами про задоволення вимог, визнання права власності, тощо. При цьому для придання правдивості намірів позивачів до матеріалів цивільного позову долучали копії завідомо підроблених договорів, з яких випливало порушення їх прав та виникнення права на захист шляхом звернення до суду. Службові особи Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст.ст. 74, 76, 114, 169, 213, 220, 224 ЦПК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, у порушення порядку підсудності розгляду справ, без виклику учасників, у томі числі відповідачів, без перевірки доказів, не вчинивши необхідних дій для належного з`ясування обставин справи, явно виходячи за межі позовних вимог, виносили завідомо неправосудні заочні рішення та додаткові рішення, якими незаконно припиняли обтяження з нерухомого майна, визнавали право власності на нерухоме майно потерпілих за підконтрольними особами, а також усували перешкоди у користуванні майном.
Після цього, на думку апелянта, невстановлені особи через приватних нотаріусів Дніпропетровського міського нотаріального округу на підставі завідомо неправосудних заочних рішень та додаткових рішень вилучали записи про обтяження майна потерпілих з Державних реєстрів речових прав на нерухоме майно, реєстрували право власності на нерухоме майно потерпілих на підконтрольних осіб, після чого з метою приховування, маскування незаконного походження такого майна та володіння ним, прав на таке майно, джерела їх походження, одержаного внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчиняли правочини про відчуженню цього майна.
Так, 27.03.2015 ОСОБА_12 звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська із цивільним позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором позики від 01.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_15 .. Цивільній справі був присвоєний №200/6192/15-ц. За клопотанням ОСОБА_12 як відповідача залучено ОСОБА_7 .
Посилається, що суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_16 під час розгляду цивільної справи № 200/6192/15-ц у порушення вищевказаних вимог цивільного законодавства 21.05.2015 виніс, на думку апелянта, завідомо неправосудне рішення, яким затвердив мирову угоду між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , визнавши право власності за ОСОБА_12 на нерухоме майно, що належало ОСОБА_8 , зокрема: квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 ; паркувальні місця №№ 37, 38 містобудівного ансамблю «Крутогорний», комплекс «Західна Башня», корпус 1, приміщення 106 по АДРЕСА_6 ; паркувальне місце № 166 містобудівного ансамблю «Крутогорний», комплекс «Східна Башня», корпус 2, приміщення 214 по АДРЕСА_6 ; паркувальне місце АДРЕСА_7 ; домоволодіння АДРЕСА_8 ; домоволодіння АДРЕСА_9 ; гараж літ. К по АДРЕСА_10 ; нежитлова будівля літ. Б-2 по АДРЕСА_10 , а також нерухоме майно, що належало ОСОБА_7 , зокрема: домоволодіння АДРЕСА_11 ; квартиру АДРЕСА_12 ; квартиру АДРЕСА_13 ; квартиру АДРЕСА_14 ; квартиру АДРЕСА_15 ; квартиру АДРЕСА_16 ; квартиру АДРЕСА_17 ; земельну ділянку кадастровий номер :02:348:0005 по АДРЕСА_9 .
Оглядом документів цивільної справи, як вказує апелянт, з`ясовано, що підписи від імені ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мають візуально суттєві відмінності на документах. Допитаний як потерпілий ОСОБА_7 показав, що з ОСОБА_12 не знайомий, ніяких коштів у борг у нього не позичив, мирових угод не укладав, про цивільну справу впізнав після захоплення належного йому та його мати нерухомого майна. На адвокатський запит нотаріус ОСОБА_15 повідомила, що 01.11.2009 ніяких правочинів не вчиняла.
Крім того, на думку апелянта, суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_16 у порушення зазначених вимог цивільного законодавства у справі № 200/7879/15-ц за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_17 та ОСОБА_12 , 07.05.2015 виніс завідомо неправосудне рішення, відповідно до якого позовну заяву ОСОБА_14 залишив без задоволення, а зустрічну позовну заяву ОСОБА_12 задовольнив, визнав за ОСОБА_12 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:152:0049 по АДРЕСА_18 ; домоволодіння АДРЕСА_19 ; земельну ділянку кадастровий номер :11:001:0232 по АДРЕСА_19 ;будівлю магазину АДРЕСА_20 ; а також майно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 : домоволодіння АДРЕСА_21 . Крім того, суддя ОСОБА_16 своїм рішення усунув перешкоди у реєстрації права власності за ОСОБА_12 шляхом припинення обтяжень №№ 5096841, 51908338, 10792668, 11741566, 5454836, 5841390, №6250298, 4795328, 12450130, 12498742, 6251030, 5174260, 6964178.
При цьому ОСОБА_8 , ОСОБА_7 взагалі не були стороною у цієї цивільній справі, а вказані обтяження випливали з інших цивільних справ та цивільних правочинів.
У подальшому ОСОБА_12 із завідомо неправосудними рішеннями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_18 , яка вилучила записи про обтяження з майна та зареєструвала право власності на вказане майно за ОСОБА_12 .
Далі у вересні 2015 року ОСОБА_12 уклав договори купівлі-продажу, згідно з якими відчужив зазначене майно ТОВ «ДНЕПРОГРАДСТРОЙ» (), ТОВ «АГРО-ПРОСТОР» (), ТОВ «ВЛАДА 2009» (), директором та засновником яких є ОСОБА_19 .
Відповідні рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська були скасовані апеляційним судом області.
За фактом незаконно заволодіння майном ОСОБА_8 та ОСОБА_7 шляхом обману в особливо великих розмірах прокуратурою області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, яке приєднано до кримінального провадження № 0000482.
Однак, за ствердженнями апелянта, наразі зазначене майно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є на інтернет-сайтах купівлі-продажу нерухомого майна, що свідчить про можливість подальшого його переоформлення на третіх осіб.
Звертає увагу, що весь перелік майна, який зазначений прокурором у клопотанні про накладення арешту, є предметом розслідування об`єднаного кримінального провадження.
На думку прокурора, зазначена ухвала є незаконною у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки на його думку, судом першої інстанції не було враховано те, що усе зазначене майно є предметом розслідування об`єднаного кримінального провадження і його арешт, як засіб забезпечення провадження, забезпечить запобігання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у тому числі, спробам подальшого переоформлення нерухомого майна.
Просить ухвалу скасувати, задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за №0000482, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 18.06.2015 року, накласти арешт на вказане вище майно, заборонити користуватися вказаним майном.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора, який повністю підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати, вивчивши та перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, та думку прокурора в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів провадження вбачається, що в період з жовтня 2014 по червень 2015 року невстановлені особи за попередньою змовою із службовими особами Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з корисливих мотивів заволоділи чужим майном шляхом зловживання довірою в особливо великих розмірах, з використанням завідомо підроблених документів та отриманням завідомо неправосудних рішень Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, у зв`язку з чим завдали матеріальні збитки потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в особливо великих розмірах.
За даним фактом до 18.06.2015 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості з приводу вказаних злочинних дії за №0000482.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що прокурор звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на: квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 ,АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 ; паркувальні місця №№ 37, 38 містобудівного ансамблю «Крутогорний», комплекс «Західна Башня», корпус 1, приміщення 106 по АДРЕСА_6 ; паркувальне місце № 166 містобудівного ансамблю «Крутогорний», комплекс «Східна Башня», корпус 2, приміщення 214 по АДРЕСА_6 ; паркувальне місце АДРЕСА_7 ; домоволодіння АДРЕСА_8 ; домоволодіння АДРЕСА_9 ; гараж літ. К по АДРЕСА_10 ; нежитлова будівля літ. Б-2 по АДРЕСА_10 ; домоволодіння АДРЕСА_11 ; квартиру АДРЕСА_12 ; квартиру АДРЕСА_13 ; квартиру АДРЕСА_22 ; квартиру АДРЕСА_23 ; квартиру АДРЕСА_16 ; квартиру АДРЕСА_17 ; земельну ділянку кадастровий номер :02:348:0005 по АДРЕСА_9 ; земельну ділянку кадастровий номер :03:152:0049 по АДРЕСА_18 ; домоволодіння АДРЕСА_19 ; земельну ділянку кадастровий номер :11:001:0232 по АДРЕСА_19 ; будівлю магазину АДРЕСА_20 ; домоволодіння АДРЕСА_21 .
Слідчий же суддя, лаконічно відмовив в задоволенні вказаного клопотання прокурора у зв`язку з тим, що у зазначеному клопотанні належним чином не доведено розумність та співрозумність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Будь-яких інших конкретних доводів в обґрунтування прийнятого рішення, в судовому рішенні не наведено.

Колегія суддів зазначає, що розглядаючи клопотання прокурора про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна. Відповідно до ч. 2 ст.170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Саме з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають та можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, а також забезпечення його дієвості, прокурор і звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на перелічене майно, навівши відповідні підстави, що заслуговують на увагу.
Колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. ч. 1, 3, 7 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Саме завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Метою накладення такого арешту є запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають та можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, а також забезпечення його дієвості. Арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження забезпечує запобігання настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у тому числі запобігання спробам подальшого переоформлення нерухомого майна, забезпечення його повернення громаді та захист її інтересів.
Але на вказане судом не було звернуто належної уваги, та не перевірено наявні в клопотанні доводи прокурора.
Перевіркою матеріалів встановлено, що весь перелік майна, яким незаконно заволоділи невстановлені особи, та на який сторона обвинувачення просить накласти арешт, по розміру повністю співпадає із розмірами завданих збитків, оскільки саме це майно є предметом об`єднаного кримінального провадження, про яке також вказував і в районному суді прокурор.
Районний же суд формально віднісся до викладених в клопотанні обставин, не звернув увагу на те, що потерпілим, як видно з наданих матеріалів, було, за їх ствердженнями, завдано матеріальних збитків в особливо великих розмірах, шляхом незаконного позбавлення їх права власності на нерухоме майно, суд не взяв до уваги доводи, надані прокурором про те, що в разі не накладення арешту на майно, буде унеможливлено розслідування кримінального провадження.В зв`язку з цим, лаконічна відмова районного суду в задоволенні вказаного клопотання прокурора у зв`язку з тим, що у зазначеному клопотанні належним чином не доведено розумність та співрозумність обмеження права власності завданням кримінального провадження, за наведених вище обставин, вочевидь суперечить вимогам ст.ст. 2,7,8,9 КПК України.

В апеляційному суді прокурор навів також докази того, що зазначене майно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є на інтернет-сайтах купівлі-продажу нерухомого майна, що свідчить про можливість подальшого його переоформлення на третіх осіб, та прохав негайно накласти арешт на майно.
Викладене свідчить про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Тому відповідно до вимог ст.ст. 410, 411 КПК України дане судове рішення, не може бути визнане законним, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а саме в частині скасування рішення, та необхідності накладення арешту на перелічене вище майно, про що апеляційний суд вважає за необхідне постановити відповідну ухвалу.
Що стосується прохання прокурора про заборону користування переліченим майном, то колегія суддів в цій частині вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання, остільки в такому випадку можливі ризики того, що будуть незаконно обмежені права громадян. Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційні скарги лише в межах викладених вимог, як вбачається з вимог апеляційної скарги прокурора, в ній не має вимоги про накладення заборони на відчуження майна.
В той же час, колегія суддів, виходячи з положень ст. ст. 2, 167, 170-173 КПК України, накладаючи арешт на перераховане майно, звертає увагу на те, що в такому разі будь-які цивільно-правові угоди з вказаним арештованим майном, в тому числі здійснення відчуження, передачі (переоформлення) майна та майнових прав будь-якому органу, фізичним, чи юридичним особам, - забороняється. В разі завершення досудового слідства та направлення матеріалів кримінального провадження до суду, подальша доля арештованого майна вирішується районним судом у встановленому порядку після розгляду справи по суті, згідно вимог чинного законодавства.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 170 - 173, 404, 405, 407, 410, 411 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року про відмову в арешті майна скасувати.

Клопотання прокурора ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за №0000482, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 18.06.2015 року, - задовольнити.

Накласти арешт на: квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 ; паркувальні місця №№ 37, 38 містобудівного ансамблю «Крутогорний», комплекс «Західна Башня», корпус 1, приміщення 106 по АДРЕСА_6 ; паркувальне місце № 166 містобудівного ансамблю «Крутогорний», комплекс «Східна Башня», корпус 2, приміщення 214 по АДРЕСА_6 ; паркувальне місце АДРЕСА_7 ; домоволодіння АДРЕСА_8 ; домоволодіння АДРЕСА_9 ; гараж літ. К по АДРЕСА_10 ; нежитлова будівля літ. Б-2 по АДРЕСА_10 ; домоволодіння АДРЕСА_11 ; квартиру АДРЕСА_12 ; квартиру АДРЕСА_13 ; квартиру АДРЕСА_22 ; квартиру АДРЕСА_23 ; квартиру АДРЕСА_16 ; квартиру АДРЕСА_17 ; земельну ділянку кадастровий номер :02:348:0005 по АДРЕСА_9 ; земельну ділянку кадастровий номер :03:152:0049 по АДРЕСА_18 ; домоволодіння АДРЕСА_19 ; земельну ділянку кадастровий номер :11:001:0232 по АДРЕСА_19 ; будівлю магазину АДРЕСА_20 ; домоволодіння АДРЕСА_21 .

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ..