Справа №489/4212/15-к 26.10.2015 26.10.2015 26.10.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002605, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2015 року, відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Атамань, Генічевського району, Херсонської області, без визначеного місця проживання,

за обвинуваченням ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарг.
Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та пом`якшити йому покарання.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів,шляхом часткового складання покарань призначених за ч.2 ст. 186 КК України за вироком Заводського району м. Миколаєва від 14.07.2015 року, та ч.2 ст. 186 КК України за даним вироком, остаточно визначено покарання у вигляді 5 років 8 місяців позбавлення волі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 посилається , що його вина судом доведена частково. Зазначає, що він не застосовував у відношенні потерпілої фізичної сили, а її покази в суді є неправдивими.

Вважає, що при призначенні покарання, суд не врахував щиросердне зізнання, та те що у нього на утриманні знаходиться малолітня дитина.

Крім того, апелянт стверджує, що суд не прийняв до уваги його покази, а рішення суду ґрунтується лише на показах потерпілої.

В підсумку, апелянт вважає рішення суду занадто суворим та просить пом`якшити призначене йому судом покарання.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, 28.05.2015 року близько 03г15хв ОСОБА_5 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння в районі зупинки громадського транспорту «Площа Перемоги» по вул. Космонавтів в м. Миколаєві, діючи повторно, з метою відкритого викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерплої, що виразилося у нанесенні одного удару кулаком по голові, відкрито викрав належні потерпілій ОСОБА_8 жіночу сумку, вартістю 50грн, мобільний телефон «Prestigio» РАР 5450, вартістю 1517грн, 89коп., з сім-карткою Лайф, заподіявши їй матеріальну шкоду в розмірі 1567грн.89коп.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
Призначаючи ОСОБА_5 вид та міру покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння; обставини, які пом`якшують покарання судом не встановлено.

Судом також враховано особу обвинуваченого, який частково визнав свою вину, характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину, вчинив кримінальне правопорушення до постановлення вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2015 року.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 , на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом та викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину за пред`явленим обвинуваченням визнав частково. Суду пояснив, що не застосовував насильства у відношенні потерпілої, а лише вирвав у неї сумку з рук.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини, у вчиненні вказаного злочину, вина обвинуваченого підтверджується дослідженими судом та наведеними у вироку доказами. А саме - показами потерпілої ОСОБА_8 щодо застосування до неї насильства з боку обвинуваченого, протоколом пред`явлення особи для впізнання, протоколом проведення слідчого експерименту.
Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненому повторно і вірно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 186 КК України.

Суд обґрунтовано у вироку на підтвердження вини обвинуваченого послався на покази потерпілої. Оскільки, вона давала послідовні покази щодо застосування обвинуваченим стосовно неї насильства і її покази узгоджуються з іншими, дослідженими судом, доказами. А тому доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам та неправдивості показів потерпілої є безпідставними.

Відповідно до п.п. 1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Дані вимоги судом виконано, так, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, фактичні обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він характеризується задовільно, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, вчинив кримінальне правопорушення через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі,що свідчить про стійке небажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення, і обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Посилання апелянта на те, що судом при призначенні покарання не враховано такі обставини, як щиросердне зізнання та те, що він має на утриманні малолітню дитину, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції дані обставини були враховані та зазначені у вироку.

Призначаючи покарання шляхом часткового складання покарань за сукупністю злочинів, суд вірно призначив покарання відповідно до положень ч.4 ст. 70 КК України, та призначив остаточне покарання у виді 5 років 8 місяців позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2015 року відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді