Категорія:ч. 3 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №120 150 300 000 004 00 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Луцьк Волинської області, українець, громадянин України, освіта середня-спеціальна, одружений, на утриманні одна неповнолітня дитина, непрацюючий, мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

- засуджений за ст. 286 ч. 3 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 21.10.2015 року, тобто з моменту його затримання.

Речові докази:

- автомобіль марки «MAZDA LW 69R;2», р.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні на території майданчика тимчасового утримання транспортних засобів УДАІ УМВС України у Волинській області (м.Луцьк, вул.Залізнична, 15) повернуто законному володільцеві ОСОБА_8

- носій лазерного зчитування інформації типу CD-R 80 min 700 MB ARITA з інформацією щодо дорожньо-транспортної пригоди залишено у матеріалах провадження;

посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане Луцьким МРЕВ ДАІ УМВС України у Волинській області 08.12.1999 року залишено у матеріалах провадження;

-відео реєстратор марки «LAUF AV OUT» модель VR02 з карткою пам`яті, що переданий в камеру зберігання речових доказів СУ УМВС України у Волинській області повернуто законному володільцеві ОСОБА_8 .

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 в доход держави 1719 (одну тисячу сімсот дев`ятнадцять) грн. 84 (вісімдесят чотири) коп. судових витрат по справі за проведення інженерно-транспортної експертизи та судової комп`ютерно-технічної експертизи.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що 19.10.2015 року, близько 16.25 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «MAZDA LW 69R;2», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Авторемонтній в напрямку вул. Рівненська у м. Луцьку, порушив вимоги пунктів 2.3(б), 2.9 (а), 12.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, а саме: був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, перевищив дозволену, згідно вимог Правил дорожнього руху України швидкість, внаслідок чого виїхав на правий по напрямку руху автомобіля тротуар, де скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які рухались по тротуару в зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , ОСОБА_10 померли на місці, а пасажир автомобіля ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №1313 від 09.11.2015 року потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді важкої відкритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку, переломів лобної та решітчастої кісток та рани лобної ділянки, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №349 від 13.11.2015 року пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла, розтрощення голови, повного відривного зламу хребта між 6 і 7 шийними хребцями з розривом спинного мозку, множинних зламів ребер із забоями та розривами легень, крововиливів в корені легень, крововиливів в середостіння, зламів хрящів гортані, розривів великої долі печінки, крововиливів у воротах печінки, крововиливів у навколониркову клітковину, відкритого зламу лівої плечової кістки, закритого зламу правої плечової кістки, закритого зламу лівої променевої кістки, закритого зламу правої стегнової кістки, відкритого зламу правого колінного суглобу, закритого зламу лівого колінного суглобу, забійно-рваної рани правої гомілки, множинних саден та синців тіла, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і в даному конкретному випадку спричинили смерть потерпілої.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №350 від 16.11.2015 року пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла, закритого зламу 1 шийного хребця з розривом спинного мозку, множинних зламів ребер із забоями та розривами легень, крововиливів в корені легень, крововиливів в середостіння, крововиливів та розривів капсули у воротах печінки, крововиливів у навколониркову клітковину, крововиливів у корінь брижі, закритого зламу лівого ліктьового суглобу, закритого зламу лівого стегнової кістки, відкритого зламу правої стегнової кістки, вивихів обох колінних суглобів, закритого зламу правої малогомілкової кістки у верхній третині, відритого зламу обох кісток правої гомілки на межі середньої та нижньої третин, забійно-рваної рани в ділянці правої пахвинної складки, садна тіла, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і в даному конкретному випадку спричинили смерть потерпілої.

Порушення водієм ОСОБА_8 пунктів 2.3(б), 2.9 (а), 12.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з цією дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Обвинувачений ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України вказує на незаконності вироку в частині призначеного покарання.

Зазначає, що призначаючи покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував його щиросердечне каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування потерпілим завданої злочином шкоди. Також суд не в повній мірі врахував, що на утриманні він має неповнолітню дитину 2006 року народження, а також допомагає матері ОСОБА_12 , яка є інвалідом війни.

Просить вирок змінити, застосувати ст. 69 КК України та пом`якшити покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі також вказує на незаконності вироку щодо ОСОБА_8 у частині призначеного покарання. Вважає, що призначене покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим внаслідок його суворості.

Вказує на те, що хоча суд першої інстанції і відніс до пом`якшуючих покарання обставин щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди, однак цих обставин при визначенні розміру покарання не врахував. Зазначає, що його підзахисний вчинив необережний злочин, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував завдані збитки, має на утриманні неповнолітню дитину, яка потребує його допомоги. Судом не в повній мірі враховано і те, що потерпілий не наполягав на суворому покаранні. Просить вирок у частині призначеного покарання змінити, застосувати ст. 69 і 75 КК України та пом`якшити ОСОБА_8 покарання.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, захисника ОСОБА_7 , який апеляційні скарги підтримав, прокурора, який апеляційні скарги заперечив, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія судів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини провадження, кваліфікація дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286 КК України в апеляціях не оспорюється, а тому суд апеляційної інстанції вирок суду першої інстанції у цій частині не перевіряє.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так й іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказаних вимог закону при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції дотримався.

Зокрема врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який, хоча є необережним злочином, але за класифікацією відноситься до тяжких злочинів, а також конкретні обставини при яких він був вчинений.

До пом`якшуючих покарання обставин ОСОБА_8 суд першої інстанції правомірно врахував його щире каяття, активне сприяння у розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків.

До обставин, що обтяжують покарання відніс вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Щодо особи обвинуваченого то суд врахував, що він є не судимий, на утриманні має неповнолітню дитину, а також думку потерпілих, в тому числі і потерпілої ОСОБА_11 , яка у визначенні обвинуваченому міри покарання покладалась на суд.

Суд першої інстанції також врахував і наслідки кримінального правопорушення, а саме, що в ході його вчинення загинуло двоє людей та одна особа отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Санкція частини 3 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 (п`яти) до 10 (десяти) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

Врахувавши усі наведені вище обставини у їх сукупності суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише у місцях позбавлення волі та призначив йому покарання у межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України і такі висновки суду є правильними.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, що суд першої інстанції лише перерахував пом`якшуючі покарання обставини і цих обставин при призначенні покарання не врахував є необґрунтованими, оскільки призначаючи покарання суд першої інстанції врахував як пом`якшуючі так і обтяжуючі покарання обставини, дані щодо особи обвинуваченого, думку потерпілих, а також наслідки злочину. При цьому суд призначив не найтяжче покарання, визначене у санкції даної статті.

Тому підстав вважати, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і є явно несправедливим внаслідок суворості, у колегії суддів немає.

Сукупність пом`якшуючих покарання обставин на які посилаються у апеляціях обвинувачений та його захисник у поєднанні з обтяжуючою покарання обставиною та наслідками злочину, є лише підставою для призначення покарання, у межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України, а не для призначення покарання із застосуванням ст. 69 та 75 КК України.

Відповідно до довідки про склад сім`ї ОСОБА_8 з останнім проживає дружина та двоє дітей. Тому посилання адвоката ОСОБА_7 , що з ОСОБА_8 проживає мати інвалід війни матеріалами провадження не підтверджуються.

Призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом і розміром відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Тому підстав для зміни вироку і пом`якшення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 та ст. 75 КК України колегія суддів не знаходить.

Разом з тим, при перегляді кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 з 21.10.2015 року перебуває під вартою.

26.11.2015 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» яким внесено зміни до ст. 72 КК України і відповідно до якого у строк попереднього ув`язнення у межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Тому апеляційний суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України приводить вирок суду першої інстанції у відповідність до вимог вказаного Закону і зараховує обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 21.10.2015 року до 19.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України, ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 21.10.2015 року до 19 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4