Справа № 11-1026/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 13.10.2010
УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2010 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Авраменка М.Г.,

суддів Габрієля В.О., Ященко І.Ю.

з участю прокурора Нечепоренко С.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 14 квітня 2010 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, українець, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, 6.17, кв.52, ІНФОРМАЦІЯ_4, не одружений, не працюючий, раніше судимий:

-вироком Ленінградського районного суду м. Києва від 21.05.2001 року за ч.1 ст.142 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21.10.2004 року за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі;

-вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2007 року за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням на 2 роки;

-вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29.10.2007 року за ч.2 ст.309, ст.71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі;

-постановою Ірпінського міського суду Київської області від 19.11.2008 року звільнено умовно-достроково на не відбутий строк 8 місяців 2 дні,

засуджений за ч.2 ст. 309 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29.10.2007 року, і остаточну міру покарання ОСОБА_1 визначено у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_1 постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 24.06.2009 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь НДЕКЦ ГУ МВС України в Київській області 345 грн. 18 коп. за проведення судово-хімічної експертизи.

Доля речових доказів визначена відповідно до вимог ст.81 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 18.02.2009 року (точний час слідством не встановлено), діючи з метою незаконного придбання наркотичних засобів для власного вживання без мети збуту, прибув на залізничний вокзал м. Буча Київської області. Там, у невстановлених досудовим слідством осіб для власного вживання без мети збуту повторно придбав за 300 грн. 55,8 г канабісу (висушеного). Вказаний наркотичний засіб ОСОБА_1, зберігаючи при собі, переніс до смт. Гостомеля Київської області на вул. Мирну, 3.

18.02.2009 року о 16 год. 50 хв. під час поверхневого огляду працівниками міліції ОСОБА_1 у приміщенні охорони Бучанської виправної колонії №85 за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Мирна, 3 у нього з правої кишені вельветової куртки було виявлено та вилучено паперовий пакет, обмотаний скотчем, в якому знаходилась суха подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору.

Відповідно до висновку експерта №339/х від 03.03.2009 року вилучена у ОСОБА_1 суха подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом (висушеним), вагою 55,8 г.

В апеляції та у доповненнях до неї засуджений просить вирок скасувати, а справу направити прокуророві на додаткове розслідування через однобічність та неповноту досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотні порушення кримінально-процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що даного злочину він не вчиняв, на досудовому слідстві визнав свою вину через застосування до нього працівниками БВК №85 та міліції неправомірних дій. Вважає, що його незаконно затримано, а матеріали кримінальної справи сфальсифіковано. Вказує, що покази свідків ОСОБА_2А, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є протирічними, що підтверджується матеріалами справи. Апелянт не погоджується з висновком амбулаторної судово-наркологічної експертизи №151 від 22.04.2009 року, згідно з яким він страждає на наркоманію, та вказує, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні його клопотання про проведення повторної експертизи.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просив вирок скасувати у звязку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, а справу повернути на новий судовий розгляд. Вказує, що в мотивувальній частині вироку, в супереч вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №3 від 04.06.1993 року, судом не було зазначено, що канабіс, який вживав засуджений ОСОБА_1, згідно «Списку №1 особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено», в Таблиці №1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Кабіменом Міністрів України від 06.05.2000 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом.

До початку судового засідання апеляційної інстанції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, відкликав свою апеляцію.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого на підтримку своєї апеляції з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, а апеляцію засудженого безпідставною, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вироку, суд обґрунтував вирок на доказах, досліджених в судовому засіданні, та оцінив докази в їх сукупності, ґрунтуючись на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи, відповідно до вимог закону.

Вина засудженого ОСОБА_1 у вчиненні вказаного злочину підтверджується показами свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які давали правдиві, однакові та послідовні покази як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні, з тих, які давали покази суду, та іншими матеріалами справи.Будь-яких даних про наявність у свідків підстав для обмови ОСОБА_1 у судовому засіданні судом першої інстанції не встановлено.

Зокрема, згідно рапорту заступника начальника Бучанського МВМ Ірпінського МВ ОСОБА_4 від 18.02.2009 року останнім було затримано ОСОБА_1, при зовнішньому огляді якого виявлено та вилучено паперовий згорток з подрібненою рослинною масою зеленого кольору (а.с. 5).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 18.02.2009 року та фототаблиці до нього у приміщенні охорони БВК №85 був оглянутий ОСОБА_1, одягнутий у чорну вельветову куртку, у правій кишені якої виявлено та вилучено паперовий згорток обклеєний скотчем. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що у пакеті знаходиться наркотична речовина конопля, яку він зберігав для власного вживання (а.с. 7-10).

Згідно висновку судово-хімічної експертизи №339/х від 03.03.2009 року вилучена у

ОСОБА_1 мілкоподрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс (висушений), маса якого становить -55,8г (а.с. 22-24).

Відповідно до постанови про приєднання речових доказів від 10.03.2009 року по даній

кримінальній справі визнано речовим доказом паперовий пакет, у якому знаходиться канабіс

(висушений) (а.с. 26).

Згідно висновку амбулаторної судово-наркологічної експертизи №151 від 22.04.2009 року ОСОБА_1 страждає на наркоманію І стадії внаслідок вживання канабісу. Однак на початкових стадіях наркоманії недобровільне лікування не призначається, а тому ОСОБА_1 не потребує застосування медичних заходів, обов'язкового лікування від наркоманії. Він підлягає диспансерному обліку та спостереженню нарколога. Може одержувати лікування від наркоманії на загальних підставах (а.с. 43).

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги покази засудженого про те, що вказаного злочину він не вчиняв, а на досудовому слідстві давав неправдиві покази у зв'язку із застосуванням до нього працівниками міліції недозволених методів ведення слідства, оскільки такі покази є суперечливими та за результатами їх перевірки свого підтвердження не знайшли.

Так, 29.03.2010 року Ірпінським міськоим судом на адресу прокуратури м. Ірпеня направлено подання щодо перевищення службових повноважень працівниками БВК №85 ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також працівником Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_8 (а.с.138).

За результатами перевірки 07.04.2010 року старшим помічником прокурора м. Ірпеня ОСОБА_9 на підставі п.2 ст.6 КПК України винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно вказаних осіб у звязку з відсутністю в їх діях складу злочинів, передбачених ст.ст. 127, 364, 365, 368, 370 КК України (а.с.145).

Постановою суду від 07.04.2010 року в порушенні кримінальної справи стовно заступника начальника Бучанського МВ Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_4, колишніх працівників БВК №85 ОСОБА_6 та ОСОБА_10 відмовлено у звязку з відсутністю в їх діях складу злочинів, передбачених ст.ст. 127, 364, 365, 368, 370 КК України (а.с.146-147).

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_1 змінював покази. Спочатку стверджував, що на досудовому слідстві він визнав свою вину, оскільки домовився з працівниками колонії оформити ст. 44 КУпАП. Пізніше пояснював, що домовленість у нього була на оформлення ст. 309 КК України.

Як встановлено міським судом, в ході досудового слідства під час допиту в якості обвинуваченого 10.03.2009 року ОСОБА_1, повністю визнавши свою вину, показав, що 18.02.2009 року на вокзалі у циган він придбав коноплю дія власного вживання. Потім поїхав до Бучанської виправної колонії, де раніше відбував покарання. Там біля огорожі колонії його затримали працівники БВК, та у присутності понятих у нього було вилучено вказаний наркотичний засіб, (а.с. 36). Ці покази узгоджуються з його поясненнями від 18.02.2009 року, які він давав одразу при затриманні (а.с. 6). До того ж вони повністю узгоджуються з показами свідків по справі та підтверджуються матеріалами справи.

Засуджений ОСОБА_1 визнавав свою вину і в судовому засіданні під час обрання йому санкції у вигляді тримання під вартою (а.с. 66).

Доводи засудженого, викладені в апеляції, про те, що він наркотичною залежністю не страждає, спростовуються висновком амбулаторної судово-наркологічної експертизи №151 від 22.04.2009 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в розмові з експертами не заперечував, що був затриманий з наркотичним засобом - канабісом поблизу виправної колонії, де раніше відбував покарання. При цьому стверджував, що коноплю почав курити частіше, до 1 разу на тиждень (а.с. 43-зв.). До того ж, з вироків Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2007 року та від 29.10.2007 року також вбачається, що ОСОБА_1 у 2006-2007 роках придбавав психотропні речовини для власного вживання (а.с. 76-80).

У звязку з цим твердження засудженого про сумнівність висновків амбулаторної судово-наркологічної експертизи колегія суддів вважає безпідставними і необґрунтованими.

Вказаним доказам судом дана належна оцінка та вірно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно.

Суд, згідно положень п.1 ч.1 ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №11), при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості; дані про особу засудженого ОСОБА_1, який будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив злочин у період умовно-дострокового звільнення, за місцем проживання характеризується позитивно, спостережною комісією Подільською районною державною адміністрацією у м. Києві негативно, не працює, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

З урахуванням обставин справи та даних про особу засудженого, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність призначити ОСОБА_1 покарання у вигляді позбавлення волі.

Визначене покарання ОСОБА_1, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, відповідає ст.ст.50, 65 КК України, є необхідне та достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів та домірним скоєному, призначено відповідно до вимог ст.ст.71, 72, 78 КК України, а тому доводи апеляції засудженого колегія суддів визнає безпідставними.

У звязку з наведеним колегія суддів вважає вирок законним та обґрунтованим, а тому, в межах апеляцій, підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Ірпінського міського суду Київської області від 14 квітня 2010 року щодо нього - без змін.

Головуючий

Судді: