Ухвала
іменем україни
17 грудня 2015 року м. Київ

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003153 за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 червня 2015 року,

за участю:
захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець
та мешканець

АДРЕСА_1 , громадянин України,
такий, що судимості не мав,

засуджений за частиною 1 статті 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає 3400 грн без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_8 звільнений від призначеного покарання.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 24 квітня 2013 року о 14 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Електрометалургів в м. Нікополі, з боку вул. Некрасова в напрямку вул. Краснодонської, де на перехресті вул. Краснодонської та пр. Електрометалургів, в порушення вимог пункту 1.3, 12.3 Правил дорожнього руху України, при необмеженій видимості та оглядовості проїзної частини в напрямку свого руху, не прийняв заходів до своєчасного зниження швидкості, гальмуванню та зупинки керованого ним транспортного засобу, у зв`язку з чим допустив зіткнення з мопедом, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , яка здійснюючи рух в попутному напрямку праворуч, змінила напрямок свого руху та здійснювала маневр лівого повороту на вул. Електрометалургів.
У результаті зіткнення транспортних засобів, водій мопеду ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у виді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритих переломів обох лонних та сідалішних кісток, закритого перелому правої клубової кістки з деформацією тазового кільця, нейрогенної дисфункції сечового міхура, які відносять до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я більше 21 дня.
Розглядаючи апеляційні скарги прокурора та захисника засудженого, суд апеляційної інстанції ухвалив новий вирок, яким вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано. ОСОБА_11 за частиною 1 статті 286 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає 3400 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. В решті вирок суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вироку суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Зокрема, захисник стверджує, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив та не дослідив доводи сторони захисту про відсутність складу кримінального правопорушення в діях його підзахисного, недоведеність причинно-наслідкового зв`язку, створення діями потерпілої аварійної ситуації, а також порушення вимог закону при збиранні та дослідженні доказів у кримінальному провадженні.

У запереченнях потерпіла вказує на справедливість постановлених у кримінальному провадженні судових рішень.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника, який підтримав касаційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, вважаючи постановлені у кримінальному провадженні судові рішення законними і обґрунтованими, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків, що визначені у статті 374 цього Кодексу, яка передбачає зазначення у мотивувальній частині вироку докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухвалення рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.

Апеляційний розгляд згідно з частиною 1 статті 405 КПК України здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції, з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Суд апеляційної інстанції згідно з частиною 3 статті 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони встановлені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржуються.

Проте, вказаних вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, перегляд вироку суду першої інстанції в суді апеляційної інстанції здійснювався за апеляційною скаргою сторони захисту, де здійснювалося посилання на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та оспорювалася доведеність винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, вказувалося на відсутність в його діях складу кримінального правопорушення з посиланням на докази, а також ставилися вимоги про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні. У зв`язку з цим, ставилася вимога про скасування вироку суду першої інстанції із закриттям кримінального провадження за відсутності в діях засудженого складу кримінального правопорушення.

Також, сторона обвинувачення у апеляційній скарзі оспорювала безпідставність призначеного засудженому покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, як таке, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості

З доводами сторони захисту суд апеляційної інстанції не погодився шляхом наведення досліджених судом першої інстанції доказів на їх спростування та підтвердження обвинувачення, а також вказав, що доводи захисника про відсутність складу кримінального правопорушення суперечать дослідженим в судовому засіданні доказам з наведенням об`єму та змісту доказів у кримінальному провадженні. При цьому, відхиливши у судовому засіданні заявлені стороною захисту клопотання про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні на підтвердження апеляційних вимог.

Водночас, суд апеляційної інстанції, ухваливши новий вирок та зазначивши у ньому про дослідження матеріалів кримінального провадження, звукозапису технічного запису і журналу судового засідання у суді першої інстанції, навівши низку доказів у кримінальному провадженні, що були покладені судом першої інстанції у основу свого висновку про доведеність винуватості, та визнавши необґрунтованими апеляційні вимоги сторони захисту, в судовому засіданні дослідив виключно протокол проведення слідчого експерименту від 21 листопада 2014 року, дані про особу засудженого та оголошено про назву протоколу про проведення слідчого експерименту 13 січня 2014 року.

Тоді як, не дослідження, у тому числі, заявлених стороною захисту доказів у кримінальному провадженні вплинуло на передчасність висновків про те, що встановлено причинний зв`язок між порушенням засудженим правил дорожнього руху в умовах обстановки, що склалася, і суспільно небезпечними наслідками у виді спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Зокрема, встановлено, що перед виникненням дорожньо-транспортної пригоди потерпілою на перехресті здійснювався маневр лівого повороту з крайньої правої частини проїжджої частини дороги, визначено місце зіткнення транспортного засобу засудженого та мопеду під керуванням потерпілої, довжину проїжджої частини, по якій вони рухалися в попутному напрямку. Також, експертними дослідженнями перевірялися різні вихідні дані перед і після виникненням дорожньо-транспортної пригоди, в яких неоднозначно визначалися причини її виникнення.

Тоді як, виключно можливість уникнення засудженим дорожньо-транспортної пригоди постало визначальною обставиною для висновку про доведеність його винуватості без дослідження інших обставин, що мають суттєве значення виключно на причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками.

Крім того, залишаючи висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості засудженого, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що в них стверджено про змішану форму винуватості як засудженого, так і потерпілої, проте порушення вимог правил дорожнього руху останньою вплинуло на визначення покарання засудженому.

Тобто, має місце висновок про те, що дорожньо-транспортна пригода виникла з причин порушення правил дорожнього руху засудженим внаслідок їх недодержання потерпілою, про що і вказувалося у первинних висновках експертних досліджень, та транспортний засіб під керуванням засудженого в момент зміни напрямку руху мопедом був у незагальмованому стані на відстані 67,4…67,8…73,1…73,7м. Вказане не усунуто і останнім за часом висновком експерта, при тому, що експерт потребував уточнень обставин пригоди, про що і вказав у своїх висновках.

Отже, не встановлено моменту, коли засудженим виявлено перешкоду для беззаперечного підтвердження виникнення пригоди з вини засудженого, швидкості руху обох учасників пригоди та напрямку їх руху на встановленому відрізку дороги.

Однак, суд апеляційної інстанції на вказану вибірковість судом першої інстанції трьох різних за змістом, вихідними даними висновками та їх неоднозначністю, не звернув уваги та не проаналізував їх з апеляційними вимогами сторони захисту, що викликає сумнів у обґрунтованості вироку суду апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів вбачає, що наведене свідчить про формальність здійснення розгляду апеляційних вимог сторони захисту, а вирок суду апеляційної інстанції не ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які б підтверджувалися доказами, дослідженими у судовому засіданні, а отже не може погодитися з тим, що доводи апеляційної скарги сторони захисту здобули достатню та об`єктивну перевірку.

У зв`язку з наведеним, на підставі пункту 1 частини 1 статті 438 КПК України вирок суду апеляційної інстанції, як постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, необхідно скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Під час нового апеляційного розгляду необхідно ретельно перевірити і проаналізувати всі доводи апеляційної скарги сторони захисту із дослідженням доказів у кримінальному провадженні, після чого надати по всім доводам вичерпні відповіді та постановити законне і обґрунтоване рішення.

Відтак, касаційні вимоги захисника підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 червня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3