Ухвала
іменем україни
17 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області, мешканки АДРЕСА_1 , такої, що судимості не мала,
за участю прокурораОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернулась засуджена ОСОБА_5 з вимогами про перевірку ухвали апеляційного суду, постановленої за її апеляційною скаргою на вирок щодо неї.

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 2 лютого 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.
На відшкодування матеріальної та моральної шкоди із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 постановлено стягнути відповідно 877 грн. та 5 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 10 березня 2015 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 2 лютого 2015 року щодо неї.

В ухвалі апеляційного суду суддею зазначено, що вирок щодо ОСОБА_5 постановлено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, їй роз`яснювалися наслідки спрощеного судового розгляду, і в апеляційній скарзі вона оскаржує вирок в частині стягнення моральної шкоди. Пославшись на вимоги ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовив у відкритті провадження, оскільки судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскаржене згідно положень ст. 349 КПК України.

В касаційній скарзі засуджена ОСОБА_5 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Мотивуючи касаційну скаргу засуджена твердить, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції їй не було належно роз?яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема в частині вирішення цивільного позову, та наслідки такого розгляду провадження. Також скаржниця зазначає, що цивільний позов, на задоволення якого з неї стягнуто кошти на відшкодування моральної та матеріальної шкоди належно не обґрунтований.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав ухвалу апеляційного суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженої ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Оскільки вироки місцевого суду, згідно з вимогами ч. 1 ст. 424 КПК України, можуть бути оскарженими до суду касаційної інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, то предметом перевірки суду касаційної інстанції в даному кримінальному провадженні є ухвала апеляційного суду та дотримання цим судом вимог законодавства при перевірці вироку місцевого суду.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5 місцевим судом дотримано вказані вимоги закону.
У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов. При виконанні вимог ст.ст. 347, 348 КПК України головуючим було оголошено про його наявність та про суми, заявлені позивачкою до стягнення.
В результаті прослуховування технічного запису, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції встановлено, що засуджена не заперечувала обставини вчинення кримінального правопорушення та визнала цивільний позов потерпілої в повному обсязі. Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявна розписка ОСОБА_5 про отримання нею копії цивільного позову.
З урахуванням повного визнання ОСОБА_5 вини та сум цивільного позову, як в частині стягнення матеріальної, так і моральної шкоди, суд першої інстанції, з?ясувавши думку всіх учасників судового розгляду щодо можливості розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, роз?яснивши наслідки такого розгляду, розглянув кримінальне провадження в порядку скороченого судового розгляду. Засуджена не заперечувала проти такого розгляду кримінального провадження.
Зазначене свідчить про те, що у обвинуваченої належно було з?ясовно питання щодо визнання нею цивільного позову.
На вирок місцевого суду ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу в якій вона оскаржила вирок суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач апеляційного суду відмовляє у відкритті провадження, якщо судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Оскільки ОСОБА_5 до апеляційного суду вирок оскаржено в частині вирішення цивільного позову, з вимогами якого вона погодилась у судовому засіданні та визнала за недоцільне його дослідження, апеляційний суд, належно мотивувавши своє рішення та керуючись положеннями ч. 4 ст. 399 КПК України, підставно відмовив засудженій у відкритті провадження за її апеляційною скаргою.

З таким рішенням апеляційного суду погоджується й колегія суддів при розгляді касаційної скарги ОСОБА_5 .

Отже суди першої та апеляційної інстанцій дотримались вимог кримінального процесуального законодавства під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .
За наведених обставин касаційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10