Ухвала іменем україни 4 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретаріОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000499, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого

ОСОБА_6 , на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від

25 березня 2015 року та вирокАпеляційного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

м. Полтава, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190,

ч. 2 ст. 200, ч. 1 ст. 205, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України,

за участю захисника ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить про зміну судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого і звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. Вказує, що засуджений не заперечує правильність встановлення судами фактичних обставин справи, однак сторона захисту вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205, ч. ч. 1, 4 ст. 358

КК України. Стверджує, що при обранні ОСОБА_6 виду покарання, не враховано дані про особу засудженого, який характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, має на утриманні та виховує малолітню дитину, а також те, що з моменту вчинення кримінальних правопорушень пройшло більше восьми років та засуджений втратив суспільну небезпеку, оскільки за цей час він не вчинив жодного кримінального чи адміністративного правопорушення, був законослухняним громадянином, що свідчить про його виправлення. Крім того, ОСОБА_6 під час досудового розслідування та в суді давав щирі та правдиві показання, що свідчить про його щире каяття та бажання допомогти слідству в розкритті злочинів та лише за його допомогою вони були розкриті, а винні особи притягнуті до відповідальності. Таким чином, ОСОБА_6 активно сприяв розкриттю злочинів, що є обставиною, яка пом`якшує покарання.
В запереченнях на касаційну скаргу представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 просить судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судами при призначенні покарання засудженому в повному обсязі враховано його особу, який до кримінальної відповідальності не притягувався, а також те, що за весь час не намагався відшкодувати завдану потерпілому шкоду, під час судового розгляду вину фактично не визнав, вів себе зухвало та взагалі за свої діяння перед потерпілим не вибачився. Виходячи з викладеного, покарання призначене

ОСОБА_6 є справедливим і відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі.
Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від

25 березня 2015 року засуджено ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190

КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією половини майна, яке є його власністю; за ч. 1 ст. 200 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) грн.; за ч. 1 ст. 205 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.
На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначених за ч. 1 ст. 200, ч. 1 ст. 205 КК України покарань у зв`язку із закінченням строків давності.

За ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із відсутністю події кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання змінено на тримання під вартою та ОСОБА_6 взято під варту в залі суду.

Вироком суду також вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду 20 серпня 2007 року ОСОБА_6 у

м. Кіровограді підписав та подав Державному реєстратору рішення про створення ПП «Укрпродінвест-центр» та призначення себе директором, статут підприємства та реєстраційну картку на проведення державної реєстрації, в результаті чого здійснив реєстрацію вказаного підприємства та став його власником, при цьому отримавши свідоцтво про реєстрацію.
11 жовтня 2007 року ОСОБА_6 , домовився з менеджером ТОВ «Придніпровський агропромисловий союз» ОСОБА_9 через невстановлену особу про поставку на адресу його підприємства масла вершкового в кількості 8 тон, та 16 жовтня 2007 року підписав та завірив печаткою замовлення на поставку масла та гарантійний лист про оплату. В результаті чого між підприємствами за допомогою факсимільного зв`язку складені, підписані та завірені печатками підприємств договір поставки від 16 жовтня 2007 року та специфікація до нього, на підставі яких продавець повинен поставити 8 тон масла вартістю 177 600 грн, а покупець здійснює оплату.
На виконання домовленості ТОВ «Придніпровський агропромисловий союз» здійснило 19 жовтня 2007 року поставку масла в кількості 8 320 кг., на суму 180 643, 91 грн. ОСОБА_6 цього ж дня зустрівся з ОСОБА_9 у приміщенні офісу свого підприємства ( АДРЕСА_2 ) де підписав та завірив печаткою договір поставки масла від 16 жовтня 2007 року та специфікацію до нього, надав ОСОБА_9 довіреність він імені свого підприємства, яку він як директор підписав, на отримання ОСОБА_6 масла та підписав у графі «отримав» видаткову накладну про одержання ним масла в кількості 8 320 кг., завіривши печаткою.
19 жовтня 2007 року ОСОБА_6 у відділенні

№ 8 Придніпровського регіонального управління ВАТ «Фінанси та Кредит» (вул. Шевченка, 52/31, м. Кіровоград) в якому відкритий рахунок його фірми, звернувся до працівника ОСОБА_10 , надавши їй договір на поставку масла, незважаючи на повідомлення останньої про відсутність коштів на рахунку підприємства, попросив видати платіжне доручення про перерахування з рахунку його підприємства на рахунок ТОВ «Придніпровський агропромисловий союз» вказаних у договорі коштів. Після отримання платіжного доручення ОСОБА_6 підписав та завірив його печаткою підприємства.
Після чого, ОСОБА_6 приїхав до складських приміщень по АДРЕСА_3 , де його чекав ОСОБА_9 та повідомив йому неправдиву інформацію про здійснення оплати за масло і надав на підтвердження підроблений оригінал платіжного доручення. ОСОБА_9 будучи введеним в оману щодо сплати

ОСОБА_6 грошових коштів за поставлене масло, надав згоду на розвантаження масла на територію складського приміщення, внаслідок чого ОСОБА_6 заволодів вказаним маслом, чим спричинив ТОВ «Придніпровський агропромисловий союз» майнових збитків в сумі 180 643, 91 грн.
Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від

24 червня 2015 року вирок Ленінського районного суду

м. Кіровограда від 25 березня 2015 року в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 200 КК України та визнанні його невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4

ст. 358 КК України і виправдання за вказаними статтями, скасовано та ухвалено новий вирок в цій частині.
Визначено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 190

КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією половини майна, яке належить йому на праві власності, за ч. 1 ст. 205 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 8 500 грн.
Визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200, ч. ч. 1, 4 ст. 358

КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 200 КК України у виді штрафу в розмірі 7 000 (сім тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 119 000 (сто дев`ятнадцять тисяч) грн.;
- за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
На підставі п. п. 2 і 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України

ОСОБА_6 звільнено від покарань призначених за ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 200, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
В решті вирок районного суду залишено без зміни.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав подану ним касаційну скаргу, просив її задовольнити та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, засудженого, який також підтримав касаційну скаргу та просив застосувати до нього ст. 75 КК України, прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Винуватість у вчиненні злочинів та кваліфікація дій

ОСОБА_6 за ч. ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 200 КК України в касаційній скарзі не оскаржується.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на вирок місцевого суду було подано апеляційній скарги прокурором, представником потерпілого та захисником засудженого, в яких кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 205 КК України не оспорювалась, та під час розгляду кримінального провадження захисник та засуджений просили призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Апеляційний суд, в межах повноважень та в порядку визначеному ст. 404 КПК України, розглянув у повному обсязі доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого. Визнав ці доводи, з наведенням у вироку відповідних мотивів, безпідставними і обґрунтовано дійшов висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення.
При цьому суд в своєму рішенні зазначив, що оскільки сторонами кримінального провадження у поданих апеляційних скаргах не ставиться під сумнів доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 205 КК України, за які його засуджено, тому колегія суддів не перевіряє їх, і вважає, що вказані висновки суду ґрунтуються на достовірних і достатніх доказах, а відтак суд провівши судове слідство дійшов обґрунтованого висновку про вчинення

ОСОБА_6 зазначених кримінальних правопорушень.
Виходячи із системного аналізу норм глави 32 КПК України, у касаційному порядку для реалізації судом касаційної інстанції вимог ч. 1 ст. 433 КПК України щодо здійснення ним перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, можуть бути оскаржені вироки суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку лише в тій частині, яка була предметом перегляду апеляційною інстанцією.

Оскільки питання про перегляд вироку суду першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 205 КК України у апеляційних скаргах не ставилось та судом апеляційної інстанції не перевірялось, захисник не вправі з наведених підстав оскаржувати вироки судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про відсутність в діях засудженого складу кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України, на думку колегії суддів вони не заслуговують на увагу виходячи з наступного.
Як вбачається з вироку апеляційного суду, обґрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_6 в підробленні документів і їх використанні, суд взяв до уваги технічний запис та журнал судового засідання, з яких вбачається, що ОСОБА_6 повністю визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень інкримінованих йому органами досудового розслідування, та не заперечував правильність кваліфікації своїх дій.
Судом також враховано, що вчинення засудженим шахрайських дій направлених на заволодіння майном ТОВ «Придніпровський агропромисловий союз» безпосередньо пов`язано з підробленням документів та їх використанням. Тобто, ОСОБА_6 будучи керівником ПП «Укрпродінвест-Центр», підписавши та скріпивши печаткою вказаного підприємства завідомо недостовірні документи, а саме: договір поставки від 16 жовтня 2007 року та специфікацію до нього, довіреність від 18 жовтня 2007 року, видаткову накладну від 18 жовтня 2007 року, договір поставки від 5 жовтня 2007 року та довіреність від 20 жовтня 2007 року, тим самим вчинив підроблення документів, що видаються, посвідчуються підприємством, установою організацією, громадянином - підприємцем чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, які надають право або звільняють від обов`язків з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 використовував вищезазначені документи, які хоча і мають зовні вигляд справжніх документів, проте є підробленими, для вчинення шахрайських дій направлених на заволодіння чужим майном шляхом обману, він тим самим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.
З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів.

Відповідно до статей 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Як убачається з вироку, ці вимоги закону судом дотримані. При призначенні засудженому покарання, суд в повному обсязі врахував, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії невеликої, середньої тяжкості та особливо тяжких, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має позитивні характеристики за місцем проживання та місцем роботи, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання засудженому судом не встановлено. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, про призначення покарання засудженому в межах санкцій інкримінованих йому статей у виді позбавлення волі, при цьому зазначивши про відсутність підстав для призначення більш м`якого покарання або звільнення від його відбування з випробуванням.

Крім того, як убачається з вироку суду апеляційної інстанції, доводи захисника про невідповідність призначеного покарання

ОСОБА_6 внаслідок надмірної суворості, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі, ретельно перевірені та визнані судом необґрунтованими з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

Так, апеляційний суд зазначив, що враховуючи викладені у вироку обставини, суд першої інстанції правильно визначив вид та розмір покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на мінімальний строк, що передбачено санкцією ч. 4 ст. 190 КК України та без застосування положень ст. 75 КК України, оскільки підстави для їх застосування відсутні. Також суд вказав, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та буде запобігати вчиненню ним та іншим особам нових злочинів.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 420

КПК України. Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, колегією суддів не виявлено, а тому підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 433, 434, 436

КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
ВирокЛенінського районного суду м. Кіровограда від

25 березня 2015 року та вирокАпеляційного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3