ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
№ 5-7254ск14
ПОСТАНОВА

03 вересня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_3, розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 30 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 16 червня 2015 року щодо нього,

встановив:

постановою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у витребуванні справи за його касаційною скаргою. У постанові було роз'яснено, що відмова у витребуванні справи не перешкоджає витребуванню кримінальної справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійде у межах строку, визначеного ч. 2 ст. 386 КПК України 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи.

У межах встановлених кримінально-процесуальним законом строку ОСОБА_2 повторно направив до суду касаційну скаргу, однак зазначені у постанові суду недоліки не усунув.

У своїй касаційній скарзі засуджений посилається на незаконність вищезазначених судових рішень щодо нього та порушує питання про їх перевірку судом касаційної інстанції.

Разом з цим, згідно з вимогами ч. 2 ст. 388 КПК України 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог ст. 350, ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

В силу ч. 2 ст. 387 КПК України 1960 року касаційна скарга має відповідати вимогам ч. 1 ст. 350 КПК України 1960 року, відповідно до п. п. 3, 4 якої вона повинна містити вказівку на те, в чому полягає незаконність судового рішення та чіткі доводи на її обґрунтування.

Так, у скарзі засуджений, обґрунтовуючи свої твердження щодо незаконності судових рішень щодо нього, фактично указує про неповноту досудового та судового слідства, стверджує про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, що відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року, не може бути предметом перевірки суду касаційної інстанції та підставою для скасування або зміни судових рішень.

Одночасно, у касаційній скарзі засуджений формально посилається на неправильну кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, не зазначаючи при цьому належних доводів на обґрунтування своєї позиції.

Окрім того, вимоги касаційної скарги, поданої засудженим на виконання вимог постанови судді суду касаційної інстанції від 10 липня 2015 року не узгоджуються із ст. 396 КПК України 1960 року, оскільки сформульовані не чітко.

У зв'язку з наведеним, справу може бути витребувано для її перевірки в касаційному порядку при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених вище недоліків, якщо вона надійде у межах строку, визначеного ч. 2 ст. 386 КПК України 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії даної постанови.

Керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, п.15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України,

постановив:

відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо нього для перевірки у касаційному порядку.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_3