Справа № 751/5503/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/635/2015
Категорія - ст. 186 ч. 4 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Секретаря судового засідання ОСОБА_5

За участю учасників судового провадження:

Прокурора ОСОБА_6

Обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

Захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002295 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ст. прокурора прокуратури м. Чернігована на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2015 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Цим вироком суду:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чернігова, громадянин України, проживаючий в АДРЕСА_1 , працюючий підсобним робітником ДП «Укрсівербуд», не одружений, раніше не судимий,

засуджений за ст. 186 ч. 4 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець с. Печеніги Новгород-Сіверського району Чернігівської області, зареєстрований в АДРЕСА_2 , проживаючий в АДРЕСА_3 , не працюючий, з вищою освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий,

засуджений за ст. 186 ч. 4 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнані винними у тому, що за попередньою змовою між собою та невстановленою досудовим слідством особою, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна з корисливих мотивів, 06.04.2015, близько 09 години 00 хв., поблизу будинку № 66, що розташований по вул. Щорса у м. Чернігові, застосовуючи балончик з сльозогінним газом до ОСОБА_11 , що не є небезпечним для здоров`я потерпілого. При цьому вони відкрито заволоділи грошовими коштами, які були тимчасово у розпорядженні ОСОБА_11 та належали ФОП ОСОБА_12 , в сумі 6979 доларів США (162610,70 грн. по курсу Національного банку України станом на 06.04.2015) та 26239,35 грн., а всього грошовими коштами в сумі 188850,05 грн., що більш ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину. ОСОБА_7 з викраденими грошима з місяця вчинення злочину втік, ОСОБА_8 був затриманий сторонніми громадянами та працівниками міліції.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з мякістю призначеного покрання та відсутністю підстав застосування ст. 69 КК України. Прокурор просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 - за ст. 186 ч. 4 КК України - 7 років позбавлення волі; ОСОБА_8 за ст. 186 ч. 4 КК України 7 років позбавлення волі. Покарання вважає занадто мяким. Вказує, що грошові кошти пвернуто власнику ОСОБА_7 не добровільно, а внаслідок затримання останнього працівниками міліції, що не може бути враховано як пом`якшуюча обставина. Крім того, обвинувачувані вчинили тяжкий злочин із застосуванням насильства, до ОСОБА_11 , яке не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

- захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та застосувати ст. 75 КК України. Призначене покарання вважає таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Зветрає увагу, що обвинувачуваний добровільно видав гроші міліції. Крім того, ОСОБА_7 проживає з бабусею, меє неналежне матеріального забезпечення.

- захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та звільнити підзахисного на підставі ст. 75 КК України. Звертає увагу, на те, що судом не було враховано, що ОСОБА_8 має на утриманні малолітню доньку та матір пенсіонерку; сприяв встановленню особи яка підбурила обвинувачених до скоєння злочину; умисел обвинувачених при скоєнні злочину не був спрямований на заволодіння коштами у великиких розмірах, які були повернуті у повному обсязі.

В судовому засіданні прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, а апеляційні скарги захисників в інтересах обвинувачуваних просив залишити без змін. Обвинувачувані та їх захисники підтримали свої апеляційні скарги, а апеляційну скаргу прокурора, просили залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

Обвинувачувані ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою між собою та невстановленою досудовим слідством особою, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна з корисливих мотивів, 06.04.2015, близько 09 години 00 хв., поблизу будинку № 66, що розташований по вул. Щорса у м. Чернігові, застосовуючи балончик з сльозогінним газом до ОСОБА_11 , що не є небезпечним для здоров`я потерпілого. Поті вони відкрито заволоділи грошовими коштами, які були тимчасово у розпорядженні ОСОБА_11 та належали ФОП ОСОБА_12 , в сумі 6979 доларів США (162610,70 грн. по курсу Національного банку України станом на 06.04.2015) та 26239,35 грн., а всього грошовими коштами в сумі 188850,05 грн., що більш ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину. ОСОБА_7 з викраденими грошима з місяця вчинення злочину втік, ОСОБА_8 був затриманий сторонніми громадянами та працівниками міліції.

Винність обвинувачуваних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину повністю підтверджуються сукупністю доказів, які досліджені в суді першої інстанції.

В суді першої інстакнції обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав повністю та показав, що на весні від свого знайомого, який працює у ОСОБА_13 , він дізнався, що фірма перевозить незначну грошову суму. Він весною запропонував ОСОБА_14 заволодіти грошовими коштами, які перевозить водій даної фірми. ОСОБА_14 погодився, у зв`язку із тяжке матеріальним становищем. Водій їздив на автомобілі «Газель», іноді їздив сам, іноді з експедитором. Їм повідомляв ОСОБА_15 про переміщення машини, яка буде машина, її державний номер. Так, 05 квітня ОСОБА_16 зателефонував і сказав, що машина повернулась, водій сам і повинен перевозити гроші, суму не сказав, бо іноді грошові кошти переводились в безготівковій формі. 05 квітня він зателефонував ОСОБА_14 і сказав, що 6 числа вранці зустрічаються на зупинці «КСК». На місці був ОСОБА_15 , який передав їм газовий балончик і сказав, що водію за це нічого не буде. Приблизно о 8.45 год. під`їхала машина «Газель», з машини вийшов водій ОСОБА_17 , вони з ОСОБА_18 пішли йому назустріч. ОСОБА_19 руках у водія був пакет і він курив сигарету. ОСОБА_14 спитав, чи є у нього закурити, а він дістав газовий балончик і бризнув в обличчя ОСОБА_17 , вихватив у нього з лівої руки пакет, передав ОСОБА_14 , і вони побігли в різні боки. Коли він біг, потерпілий водій почав кричати, що викрали гроші, звати на допомогу. Йому напереріз вийшов чоловік, кричав стояти, він повернувся і побіг назустріч водієві, утікаючи бризнув тому чоловіку, що хотів його затримати, в обличчя з балончика. Біля мосту його зупинив працівник міліції, підбігли водій і той чоловік, що гнався за ним, його затримали і доставили у відділок міліції. Він зателефонував ОСОБА_14 і сказав, що потрібно повернути гроші, які вони викрали. Через деякий час ОСОБА_14 повернувся з грошима і віддав гроші працівникам міліції. Суми грошей він не знав, на долари він не розраховував, не думав, що буде така велика сума. Домовлялися поділитися грошима з ОСОБА_16 . Він мав отримати до половини грошей. Всю інформацію про фірму, що вона перевозить, він отримував тільки від ОСОБА_20 . Летуту він не знав. Ідею викрасти гроші у водія подав ОСОБА_15 , але він точно не знає його прізвища, бо не перевіряв паспорт. Бігун працював у ОСОБА_13 , потім стало відомо, що він поперемінно з ОСОБА_17 перевозив вантаж. Спосіб вчинення злочину не узгоджували, але він наполягав на тому, щоб не наносити ушкоджень водію.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 також вину визнав повністю та показав, що він познайомився з ОСОБА_21 у 2014 році, вони потоваришували. ОСОБА_21 познайомив його з ОСОБА_20 , який казав, що він працює на компанію, яка розвозить товар і можна забрати гроші у водія. 05.04.2015 йому зателефонував ОСОБА_21 і сказав, що 06.04 зранку водій буде на вул. Щорса, 66. Наступного дня він під`їхав, зустрів ОСОБА_21 і ОСОБА_20 . ОСОБА_20 передав сльозогінний балончик ОСОБА_21 . Побачили, що ОСОБА_22 під`їхала на парковку. Підійшов водій, у лівій руці тримав поліетиленовий пакет, у правій сигарету. Він підійшов спитав закурити, ОСОБА_21 бризнув з балончика і висмикнув пакет, пакет передав йому. Вони побігли. Він добіг до вокзалу, сів на маршрутку доїхав до радіозаводу та чекав ОСОБА_21 . ОСОБА_21 зателефонував, сказав, що треба повернути гроші. Він погодився, приїхав у міліцію з грошима. Гроші не встиг перерахувати. Він добровільно повернув гроші працівникам міліції. Йому до вчинення злочину обіцяли деяку частку, але вони не знали, скільки буде грошей. ОСОБА_20 говорив, що сума грошей завжди різна, про долари він взагалі нічого не говорив.

В апеляційному суді обвинувачувані ОСОБА_8 та ОСОБА_7 також визнали свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Вони вказали, що щиро каються та просять застосувати до них ст. 75 КК України.

В суді першої інстанції кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розглядалось в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України. При цьому суд роз`яснив обвинувачуваним вимоги вказаної норми закону, а також наслідки щодо неможливості оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст. 394 ч. 2 КПК України рішення суду першої інстанції не може бути оскарджене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України.

Тому колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що умисел обвинувачуваного ОСОБА_8 не був спрямований на заволодіння коштами у великих розмірах.

Судом першої інстанції правильно кваліфіковані дії обвинувачуваних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ст. 186 ч. 4 КК України.

Призначаючи обвинувачуваним покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд першої інстанції вказав на відсутність обставин, які обтяжують покарання. Обставинами, що пом`якшує покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції визнав: щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди. Крім того, суд першої інстанції врахував, що обвинувачувані позитивно характеризуються, раніше не судимі, а також не притягувались до адміністративної відповідальності.

Однак, колегія суддів погоджується з доводами апеляціцйної скарги прокурора, про те, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким та факт заволодіння обвинувачуваноми грошовими коштами у великих розмірах. Призначене судом першої інстанції обвинуваченим покарання не є необхідним й недостатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Тому, колегія суддів вважає необхідним задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора та відповідно до вимог ст. 420 ч. 1 КПК України скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинувачуваним покарання у зв`язку з необхідністю застосувати до обвинувачуваних більш суворого покарання.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставною, яка пом`якшує покарання обвинувачуваних добровільне відшкодування закданої злочином матеріальної шкорди. Дослідженими по справі доказами встановлено, ОСОБА_7 повернув викрадені кошти після затримання ОСОБА_8 та на прохання останього привезти кошти до кафе «Хуторок» та передачі грошових коштів ОСОБА_8 .

Тому, колегія суддів вважає необхідним виключити з вироку суду першої інстанції обставину, яка пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданої злочином матеріальної шкорди.

Призначаючі покарання обвинувачуваним колегія суддів, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу обвинувачуваних, те що вони раніше не судимі, позитивно характеризуються, обставини, що пом`якшують покарання це щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, а також роль кожного обвинувачених у вучиненні злочину.

При наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину), з урахуванням даних про особу обвинувачуваних, зокрема їх позитивних характеристик, те що вони раніше не судими, колегія суддів погоджується з висовками суду першої інстанції про можливість застосування до обвинувачуваних ст. 69 КК України та призначення покарання нижчого він найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 186 ч. 4 КК України.

Тому, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування судом першої інстанції до обвинувачуваних ст. 69 КК України при призначенні їм покарання.

Враховуючі наведені вище обставини та необхідність скасування вироку суду в зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг захисників та застосування до обвинувачуваних ст. 75 КК України.

Керуючись ст., ст. 371, 404, 407, 418, 419, 420 КПК України судова колегія,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, апеляційну скаргу ст. прокурора прокуратури м. Чернігова задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 червня 2015 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

ОСОБА_8 визнати винним за ст. 186 ч. 4 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнати винним за ст. 186 ч. 4 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня його проголошення, а обвинувачуваним, який утримується під вартою з моменту отримання копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3