Справа №
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акту прокурору

19 листопада 2015 року м.Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 311 КК України,

встановив:
16 вересня 2014 року судді Арцизького районного суду Одеської області ОСОБА_1 передано обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 311 КК України і, судове провадження у даному кримінальному провадженні розпочато зі стадії підготовчого судового засідання.

Судом обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово викликався у підготовче судове засідання, однак до суду він не з`явився, згідно поштових повідомлень, конверти в яких містилися судові повістки про виклик до суду обвинуваченого повернуті у зв`язку зі спливом строку зберігання на поштовому відділенні.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 примусового приводу, та звернувся до суду з усним клопотанням.

Суд, заслухавши думку прокурора, розглянувши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає, що клопотання прокурора про здійснення примусового приводу обвинуваченого задоволенню не підлягає, а обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 разом з додатками слід повернути прокурору з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує у учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Також, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Органом досудового розслідування вимоги ст. 291 КПК України виконані не в повному обсязі.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, після його складання слідчим, затверджується прокурором.

З обвинувального акту відносно ОСОБА_4 вбачається, що він підписаний прокурором, але в ньому відсутня печатка відповідної прокуратури. Більш того, жоден з матеріалів, які були направлені до суду, не містять відбитку печатки, що свідчить про неналежне затвердження обвинувального акту, а також про відсутність підстав розглядати надані суду матеріали, як офіційні документи.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство).

Однак, обвинувальний акт, складений заступником начальника СВ ЛВ на ст. Ізмаїл УМВС України на Одеській залізниці ОСОБА_5 та затверджений прокурором Дунайської транспортної прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_3 не відповідає вимогам наведеної вище норми.

Так, як зазначалося вище обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово викликався в підготовче судове засідання, однак в судове засідання не з`являвся, поштові конверти, в яких містилися судові повістки про виклик до суду обвинуваченого, повернуті у зв`язку зі спливом строку зберігання на поштовому відділенні (а.с. 82, 86, 91, 113, 117), що дає суду підстави вважати, що обвинувачений не з`являвся за отриманням судової повістки, оскільки за зазначеною в обвинувальному акті адресою не проживає, а отже обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 складено з порушенням п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема в ньому не зазначено точне місце проживання обвинуваченого ОСОБА_4 , а перекладення обов`язків щодо встановлення місця проживання обвинуваченого на суд, суперечить засадам кримінального провадження, визначеним в Главі 2 КПК України і є недопустимим.
Суд також зазначає, що судом неодноразово застосовувалися заходи щодо забезпечення участі ОСОБА_4 у судовому розгляді кримінального провадження за його обвинуваченням, шляхом постановлення ухвал про примусовий привід обвинуваченого (а.с. 95, 120, 123), його розшук (а.с. 101). Проте, згідно рапорту Інспектора ПС ГПС ЛВ на ст. ІзмаїлУМВС України на Одеській залізниці ОСОБА_6 від 15.12.2014 року виконати доручення про доставку ОСОБА_4 у судове засідання не представилося можливим через не проживання ОСОБА_4 за вказаною адресою (а.с. 93). В ході виконання ухвали суду про примусовий привід ОСОБА_4 від 16.12.2014 року встановлено, що адреси АДРЕСА_1 не існує, а розташований будинок АДРЕСА_2 , і за цією адресою ОСОБА_4 не проживає, а проживає ОСОБА_7 (а.с. 98). В ході виконання ухвали суду про примусовий привід ОСОБА_4 від 16.09.2015 року за інформацією мешканців будинку встановлено, що за адресою: будинок АДРЕСА_2 ОСОБА_4 не проживав і не проживає (а.с. 125).

Таким чином, суд дійшов висновку про невідповідність зазначених в обвинувальному акті даних про фактичне місце проживання обвинуваченого, і що підтверджується результатами застосованих судом заходів, направлених на виявлення фактичного місцезнаходження обвинуваченого та доставки його до суду. При цьому дана невідповідність зазначених в обвинувальному акті відомостей не може бути усунута судом та позбавляє можливості суд належним чином повідомити обвинуваченого про дату, час і місце проведення судового засідання. За таких умов, оскільки місцезнаходження обвинуваченого не встановлено, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Разом із тим, суд не вважає за доцільне знову постановляти ухвалу про здійснення примусового приводу обвинуваченого до суду, як про те просив прокурор у судовому засіданні, оскільки такі заходи судом застосовувалися неодноразово і були безрезультатними, оскільки місцезнаходження ОСОБА_4 достеменно суду не відомо, і воно не було повідомлено суду стороною обвинувачення, а застосування примусового приводу можливе лише якщо наявне підтвердження отримання обвинуваченим повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом, і обвинувачений не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, а отже клопотання прокурора задоволенню не підлягає. Клопотання прокурора про здійснення приводу обвинуваченого не підлягає задоволенню ще й з тих підстав, що всупереч вимогам ст. 141 КПК України воно подане суду прокурором усно.
Суд наголошує на тому, що статтею 36 КПК України визначено, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Одним з елементів процесуальної самостійності прокурора є повноваження з підтримання обвинувачення в суді. А державне обвинувачення процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Європейський Суд з прав людини наголошує, що кожній стороні повинна бути надана розумна можливість надати свою версію у справі за умови, що це не ставить її в значно менш вигідне становище до її опонентів (Справа Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands). Сторона судового розгляду повинна мати можливість ознайомитись з доказами, наданими до суду, так само як і можливість дати свої коментарі про їх наявність. Зміст і справжність в належній формі і в розумний строк, у разі необхідності, в письмовій формі і заздалегідь (Справа Kramar and others v. the Czech Republic).

Кримінальним процесуальним законом, прокурору, як учаснику судового провадження надано право звертатися до суду із клопотаннями про обрання/зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого, в разі його ухилення від суду, про його затримання з метою приводу. Проте, прокурорами, які брали участь у даному судовому провадженні не було вчинено жодної процесуальної дії, передбаченої КПК України, з реалізації прав сторони обвинувачення шляхом звернення до суду з відповідними клопотаннями з метою виявлення місця знаходження обвинуваченого та як найшвидшого розгляду кримінального провадження щодо нього. А суд, враховуючи загальні засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, а також принципи змагальності та диспозитивності кримінального провадження, передбачені ст.ст. 22, 26 КПК України, з метою збереження об`єктивності та неупередженості, під час судового розгляду справи, не вправі зобов`язувати прокурора (сторону обвинувачення), який здійснює свої повноваження з підтримання державного обвинувачення здійснювати такі дії (реалізовувати свої права), оскільки такі дії суду можуть бути розцінені таким чином, що суд взяв на себе функції однієї із сторін кримінального провадження (в даному випадку сторони обвинувачення), що відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини є порушенням поняття «безсторонність суду» і, як наслідок порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, але в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, що свідчить про недотримання слідчим та прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, що також є підставою для повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа обвинувачується у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 , не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України викладаються до формулювання обвинувачення.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, яка також перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_4 .

Таким чином, з підстав встановлених судом, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 також не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Отже, з зазначеного випливає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не відповідає вище переліченим вимогам КПК України, що позбавляє права обвинуваченого на захист, а тому обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 слід повернути прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 369 372 КПК України, суд

ухвалив:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про здійснення примусового приводу у підгготовче судове засідання обвинуваченого ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 311 КК України повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту.

Копію наявної ухвали суду негайно направити прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Арцизького районного суду