Справа № 164/1293/15-к
п/с 1-кп/164/94/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2015 року. Смт. Маневичі.
Маневицький районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника ОСОБА_5 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Рафалівка Володимирецького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 23 вересня 2015 року, в період з 7 години по 8 годину, будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, переслідуючи корисливу зацікавленість, направлену на незаконний видобуток корисних копалин загальнодержавного значення, порушуючи порядок встановлений Законом України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» від 18.11.1997 року, всупереч п. 4 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 року, яка передбачає надання дозволу (ліцензії) на видобуток дорогоцінного каміння органогенного утворення, в порушення вимог ст. 19 Кодексу України про надра, без отримання спеціального дозволу на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, та оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, прибувши автомобілем марки «Geely МК», д.н.з. НОМЕР_1 , у квартал 42 виділ 28 Вовчецького лісництва ДП «Маневицьке ЛГ», що поблизу с. Вовчицьк Маневицького району, де з допомогою штикової лопати, яку привіз із собою, шляхом викопування ями в землі, незаконно видобував бурштин - сирець, який згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 827 «Про затвердження переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» від 12.12.1994 року, являється корисною копалиною загальнодержавного значення, дорогоцінним камінням органогенного утворення.
Своїми умисними діями, які виразились у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 240 КК України.
За умовами вказаних угод ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, а також зобов`язався сприяти розслідуванню кримінального правопорушення у з`ясуванні всіх обставин, спрямованих на виявлення та припинення інших відомих ним подібних кримінальних правопорушень.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч. 2 ст. 240 КК України у виді штрафу в розмірі 7004 (сім тисяч чотири) гривні.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду; відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом установлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України є середньої тяжкості, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання передбачена санкцією ч. 2 ст. 240 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Також судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника, які просили затвердити угоду, суд вважає, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.
Оскільки судом установлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, державним та суспільним інтересам, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 .
Речові докази: штикову лопату та сирець, загальною вагою 88 г конфіскувати в дохід держави.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.
Цивільний позов та судові витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, призначивши узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 7004 (сім тисяч чотири) гривні;
Речові докази: штикову лопату та сирець, загальною вагою 88 г конфіскувати в дохід держави.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.
Цивільний позов та судові витрати відсутні.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя
Маневицького районного суду ОСОБА_1