Провадження № 1-в/761/286/2015
У Х В А Л А
Іменем України
25 серпня 2015 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у місті Києві у відкритому судовому засіданні з застосуванням відеоконференцзв`язку клопотання В.о. начальника Київського СІЗО ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, освіти середньої, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 19 липня 2010 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И В :
13 серпня 2015 року до провадження Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання В.о. начальника Київського СІЗО ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 19 липня 2010 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі.

Своє клопотання ініціатор звернення обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2010 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахується з 20 березня 2010 року, кінець строку відбування покарання 20 березня 2018 року.

В Київському СІЗО, де ОСОБА_4 відбуває покарання, останній працевлаштований на посаду прибиральника службових приміщень. Оскільки ОСОБА_4 своєю зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, відбув більше 2/3 строку призначеного покарання, та з урахуванням вимог ст. 81 КК України, вважає, що ОСОБА_4 підлягає умовно-достроковому звільненню.

Засуджений ОСОБА_4 у повному обсязі підтримав клопотання захисника та просив його звільнити умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення зазначеного клопотання.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши надані матеріали, суд приходить до переконання, що клопотання В.о. начальника Київського СІЗО ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82, ч. 3 ст. 107 КК України.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Так, дослідженням матеріалів особової справи встановлено, що ОСОБА_4 , будучи засудженим за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі, з 20 березня 2010 року відбуває покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2010 року у Київському СІЗО. Кінець строку покарання 20 березня 2018 року. Тобто станом на час розгляду клопотання ОСОБА_4 відбув не менше двох третин строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом.
Дійсно, відповідно до характеристики, виданої адміністрацією Київського СІЗО, від 22 липня 2015 року, що долучена до клопотання, ОСОБА_4 характеризується позитивно, працевлаштований, дотримується встановлених правил поведінки для засуджених осіб, має ряд заохочень тощо.

Однак, поглибленим та ретельним вивченням матеріалів особової справи встановлено, що останній також мав стягнення за грубе порушення вимог режиму утримання, про що начальником Київського СІЗО винесено постанову № 882 про накладення стягнення на ув`язненого від 08 листопада 2011 року (82 аркуш тому № 1 особової справи), що вказує на ту обставину, що ОСОБА_4 під час відбуття покарання не в повній мірі дотримувався справжньої сумлінної поведінки.

В судовому засіданні ОСОБА_4 не виявив справжніх ознак щирого розкаяння у вчиненому, не надав достатньо переконливих пояснень стосовно своїх планів на майбутнє та на думку суду не виявив дійсного прагнення зайняти відповідне гідне місце в суспільстві, що в свою чергу свідчить про відсутність його виправлення у мірі, необхідній для позитивного вирішення питання щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Таким чином, з урахуванням у тому числі умисної форми вини, за якої ОСОБА_4 вчинявся злочин, тяжких наслідків злочину, що виразилися у настанні біологічної смерті потерпілого ОСОБА_6 , а також усіх зазначених вище обставин, суд прийшов до висновку про недостатність переконливості обставин, викладених у клопотанні В.о. начальника Київського СІЗО ОСОБА_5 , у зв`язку з чим вважає передчасним умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , на підставі чого дане клопотання необхідно відхилити.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, ст.ст. 371, 372, 376, 532, 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання В.о. начальника Київського СІЗО ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, освіти середньої, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 19 липня 2010 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1