АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2166/15 Справа № 191/387/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000937, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 грудня 2014 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-19 серпня 2011 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,

-04 лютого 2013 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 126, ст. 71 КК України до 2 років 15 днів обмеження волі, 21 листопада 2014 року звільнений умовно достроково на 3 місяці 25 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць.

Судом також вирішено долю речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ставить питання про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження.

В обґрунтування скарги сторона захисту посилається на те, що призначене обвинуваченому покарання за своєю суворістю не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так як суд не врахував те, що матеріальні претензії з боку потерпілої відсутні; ОСОБА_7 є батьком неповнолітньої дитини, має на утримані мати похилого віку. Окрім того, на думку захисника, суд безпідставно визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки за правовою характеристикою його дії не містять ознак хуліганства, так як під час судового розгляду не було встановлено кваліфікуючих ознак цього складу злочину.

За вироком суду, 22 грудня 2014 року близько 19:00 годин, ОСОБА_7 , який раніше судимий, в тому числі і за вчинення хуліганства, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення хуліганських дій, знаходячись у громадському місці - на вулиці Жовтневій в с. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, протиставляючи себе суспільству та виявляючи п`яну хвацькість, підійшов до потерпілої ОСОБА_10 та виражаючись на її адресу в присутності сторонньої особи грубою нецензурною лайкою, безпідставно наніс їй один удар кулаком правої руки в обличчя, від чого вона впала на землю, спричинивши їй тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я. Отже, ОСОБА_7 діяв з особливою зухвалістю, що виразилась у грубому порушенні громадського порядку, поєднаному з завданням потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а також нахабно виявленому, зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки, моральності та добропристойності, грубо порушив громадський порядок, виражаючись грубою нецензурною лайкою у бік потерпілої, виявив неповагу до неї та суспільства в цілому.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений та його захисники апеляційну скаргу підтримали. При цьому, зазначили, що дії обвинуваченого слід перекваліфікувати на ч. 2 ст. 125 КК України, призначивши покарання в межах санкції цієї статті.

Прокурор вважала вирок законним, прохала в задоволенні апеляційної скарги відмовити через необґрунтованість її доводів.

Потерпіла пояснила, що претензій до обвинуваченого не має та на суворості при призначенні йому покарання не наполягає.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України вбачається, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В статті 91 КПК України зазначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідає встановленим фактичним обставинам кримінального провадження, визнаних доведеними, та ґрунтується на сукупності зібраних, розглянутих і належно оцінених судом доказах.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Так, суд першої інстанції вірно зазначив, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України повністю доведена та підтверджується показаннямипотерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що 22 грудня 2014 року, приблизно о 19-00 годині вона, разом з ОСОБА_11 , знаходилась біля буд. АДРЕСА_1 , де до них підійшов ОСОБА_7 , який був у стані алкогольного сп`яніння та запропонував купити мобільні телефони. Коли вони відмовились, обвинувачений одразу почав висловлюватися нецензурною лайкою та вдарив ОСОБА_11 рукою по обличчю, після чого остання впала. Потім обвинувачений наніс потерпілій ОСОБА_10 удар рукою по обличчю і вона також впала спиною на землю, а обвинувачений нахилився над нею та сказав: «Щоб вона замовкла» і продовжував висловлюватись нецензурною лайкою. Коли її підняли з землі, вона не змогла знайти свою шапку та телефон. Внаслідок удару вона отримала тілесні ушкодження - була розірвана верхня губа, згодом лікарі наклали чотири хірургічні шви та був сильний забій голови. Мати обвинуваченого відшкодувала їй витрати, телефон та шапку повернули.
Подібні показання, що підтверджують вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину при обставинах, зазначених в вироку, надали, кожен окремо, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .
Окрім вказаних показань потерпілої та свідків, винуватість обвинуваченого у вчиненні хуліганських дій також підтверджується заявою ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення, згідно якої, 22 грудня 2014 року, приблизно о 19-00 годин, на вул. Жовтнева в с. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_7 наніс удар потерпілій по обличчю ( т. 1 а.п. 5).
З висновку судової медичної експертизи №323-2014 «Е» від 23 грудня 2014 року, слідує, що виявлені у потерпілої ОСОБА_10 тілесні ушкодженні у виді забійної рани верхньої губи (стан після операції ПХО рани - ушивання), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (т. 2 а.п.134-135).
Факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілій підтвердив обвинувачений в ході судового розгляду та ці обставини не оспорюються стороною захисту в апеляційній скарзі.
З протоколу огляду місця події від 03 січня 2015 року, слідує, що ОСОБА_10 впізнала свій мобільний телефон «Нокія 1100», сірого кольору, який був вилучений у ОСОБА_7 після затримання та постановою слідчого визнаний речовим доказом у кримінальному проваджені і залишено потерпілій ОСОБА_10 на збереження ( т. 2 а.п. 28, 31).

В той же час доводам сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого зазначеного складу злочину та необхідність перекваліфікації його дій на ч. 2 ст. 125 КК України, суд дав належну правову оцінку і відкинув як неспроможні. Ці доводи також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду виходячи з такого.

Хуліганство - це суспільно небезпечні діяння, що грубо порушують громадський порядок, правила поведінки в суспільному житті і побуті та посягають на нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок.
В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу(характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби винятковість, чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Отже, на переконання колегії суддів, оцінивши зібрані у провадженні і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд правильно визначив характер взаємин, що склалися між потерпілою та обвинуваченим, під час вчинення ним злочину, вірно оцінив обстановку, за якої розгорталася подія посягання, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 і правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене особою раніше судимою за хуліганство.
Перевіряючи доводи сторони захисту про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок суворості, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.

Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Із вироку вбачається, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, те, що він на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, раніше судимий; обставинами, які обтяжують покарання суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину; до обставин, що пом`якшують покарання - відніс добровільне відшкодування збитків та наявність на утриманні малолітнього сина, також врахував позицію потерпілої, яка не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Отже, суд, дотримуючись вимог кримінального закону, призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 3 ст. 296 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тому колегія суддів будь - яких підстав для призначення більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисника, не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок суворості немає.

Відповідно до положень ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбування покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

На переконання колегії суддів, суд вірно визначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання за принципами, закріпленими в ст. 71 КК України, за сукупністю вироків з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що всі обставини, які впливають на вид і міру покарання, належним чином враховані судом, в тому числі і ті на які посилається захисник у скарзі, підстав для задоволення апеляційної скарги не має, а вирок суду є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим та відповідає меті покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самийстрок з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4