АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11/796/133/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
- за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

підсудного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 303 КК України, за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва на окрему постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 303 КК України.
Відповідно до обвинувального висновку, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_8 займається наданням послуг сексуального характеру за грошову винагороду незнайомим їй чоловікам, запропонував забезпечувати останній умови зайняттям проституцією по Броварському проспекту неподалік зупинки громадського транспорту «Биковня-1» в м. Києві, а саме надавати послуги охорони, зберігання майна та грошових коштів, отриманих від клієнтів за надання послуг сексуального характеру. ОСОБА_8 погодилась на пропозицію ОСОБА_7 , та домовилась віддавати йому 50 відсотків від грошей, що заробила за зайняття проституцією. 10.04.2012 року приблизно о 17 години 20 хвилин до ОСОБА_8 , яка в цей час пропонувала сексуальні послуги на Броварському проспекті в м. Києві неподалік ст. м. Лісова, звернувся ОСОБА_9 , який бажав отримати послуги сексуального характеру за грошову винагороду. ОСОБА_8 розповіла останньому про вартість надаваємих послуг, на що ОСОБА_9 погодився та запропонував поїхати до лісосмуги. ОСОБА_8 повідомила клієнту, що не бажає їхати з ним в салоні автомобіля, та наказала йому слідувати за автомобілем БМВ, д. н. з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_8 звернулась до ОСОБА_7 з проханням транспортувати її з лісосмуги, де вона мала надавати послуги сексуального характеру в салоні автомобіля клієнта. ОСОБА_7 , забезпечуючи ОСОБА_8 умови для зайняття проституцією, перевіз її до лісосмуги, що неподалік проїжджої частини по Броварському проспекті в м. Києві за зупинкою громадського транспорту «Биковня-2», де ОСОБА_8 , діючи по узгодженому з ОСОБА_7 плану, звернулась до ОСОБА_9 з проханням розрахуватися з нею за надання послуг сексуального характеру у вигляді орального сексу. ОСОБА_9 , бажаючи задовольнити свої статеві пристрасті, передав ОСОБА_8 гроші в сумі 200 гривень. Остання, з метою збереження майна, передала гроші в сумі 200 гривень ОСОБА_7 , та залишила на зберігання в салоні його автомобіля свою особисту сумку з речами. Після цього, ОСОБА_8 сіла до салону автомобіля ОСОБА_9 та надала йому послуги сексуального характеру у вигляді орального сексу. В цей час ОСОБА_7 знаходився неподалік, та забезпечував їй умови для заняття проституцією, а саме охороняв ОСОБА_8 та її майно, за що мав отримати 50 відсотків від зароблених шляхом зайняття проституцією грошей.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 303 КК України, повернуто прокурору Дніпровського району м. Києва для організації проведення додаткового розслідування.

Крім того, у справі судом була ухвалена окрема постанова на адресу начальника Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві та прокурора Дніпровського району м. Києва щодо неналежного виконання посадовими особами вказаних правоохоронних органів судових доручень - постанов суду від 26 серпня, 12 вересня, 30 вересня, 29 жовтня та 25 листопада 2014 року про привід свідків в рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_7 .

На окрему постанову суду прокурором, яка приймала участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_10 , подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування даного судового рішення, як безпідставного та необґрунтованого.
При цьому апелянт вказує, що під час виконання судових доручень щодо примусового приводу свідків, правоохоронними органами приймались усі, передбачені законом заходи та можливості для встановлення місця перебування свідків, проте постанови суду не були виконані з поважних причин, оскільки на даний час встановити місце перебування вказаних осіб не виявилось можливим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію, пояснення підсудного та його захисника, які вважали ухвалену судом окрему постанову законною та обґрунтованою, а тому заперечували проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів уважає доводи апеляції прокурора на окрему постанову про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23-2 КПК України суд при наявності на те підстав виносить окрему ухвалу (постанову), якою звертає увагу державних органів, громадських організацій або посадових осіб на встановлені по справі факти порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню злочину і вимагають вжиття відповідних заходів.
Окрему ухвалу (постанову) може бути винесено при виявленні судом порушень прав громадян та інших порушень закону, допущених при провадженні дізнання, досудового слідства або при розгляді справи судом, а також і в інших випадках, якщо визнає це за необхідне.

Як убачається із матеріалів справи, під час судового розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_7 , судом першої інстанції неодноразово, а саме 12 вересня, 30 вересня, 29 жовтня та 25 листопада 2014 року надавались судові доручення Дніпровському РУ ГУ МВС України у м. Києві про встановлення місця знаходження свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Контроль за виконанням таких доручень був покладений на прокуратуру Дніпровського району м. Києва.

Разом з тим, як правильно зазначено судом першої інстанції, вказані постанови суду відповідними посадовими особами органу внутрішніх справ належним чином виконані не були, у тому числі і при відсутності належного контролю за їх виконання зі сторони прокуратури Дніпровського району м. Києва, що вплинуло та впливає на тривалість розгляду справи відносно ОСОБА_7 .
При цьому, виходячи із змісту рапортів працівників міліції щодо виконання примусового приводу свідків, всупереч доводам апеляції прокурора, правоохоронні органи та органи прокуратури фактично формально поставились до судових доручень, оскільки крім виїзду за вказаними судом адресами, де раніше мешкали свідки, співробітники міліції, будь-яких інших заходів для доставки у судові засідання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взагалі не приймали, хоча повинні були та мали для цього можливості з`ясувати місце їх знаходження, зокрема шляхом встановлення реєстрації вказаних осіб у конкретних населених пунктах, опитування осіб із складанням відповідних пояснень, які мешкають за вказаними судом адресами, проведення інших заходів, передбачених законом.
Більш того, про неспроможність апеляційних доводів прокурора свідчить і те, що саме на прокурора, як представника державного обвинувачення, за законом покладений обов`язок довести пред`явлене особі обвинувачення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, зазначені судом першої інстанції в окремій постанові, відповідають дійсності та беззаперечно свідчать про неналежне виконання відповідними посадовими особами Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві та прокуратури Дніпровського району м. Києва судових доручень, а тому апеляція прокурора на вказану постанову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

З огляду на наведене та керуючись ст. ст. 365, 366, 382 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва залишити без задоволення, а окрему постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року на адресу начальника Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві та прокурора Дніпровського району м. Києва без змін.

Головуючий:

Судді: