Справа №1490/3073/12 21.06.2012 21.06.2012 21.06.2012
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №10/1490/197/12 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: запобіжний захід Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Головуючого: Войтовського С.А.

Суддів: Кателіна В.П., Пустовара М.Л.

Прокурора: Гавенка В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали за апеляцією помічника прокурора Ленінського району м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.06.2012 року, якою щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, судимого 06.09.2009 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст. 309 ч. 1, 71 КК України, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_3, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України,

відмовлено в поданні слідчого Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області про обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту.

Органами досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 12.03.2012 року, повторно, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - ацетильований опій, вагою 0,055 грн., який 19.03.2012 року незаконно зберігав при собі без мети збуту.

27 березня 2012 року, прокурором Ленінського району м. Миколаєва відносно ОСОБА_3 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 309 ч.2 КК України, а 17.04. 2012 року ОСОБА_3 оголошено в розшук у зв'язку з тим, що останній за місцем проживання не знаходиться, місце знаходження його не встановлено, а тому можна зробити висновок, що він ухиляється від слідства та суду.

13 червня 2012 року, слідчий СВ Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївської області звернувся до суду з поданням про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

У поданні слідчий посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. 17 квітня 2012 року відносно ОСОБА_3 пред'явлено обвинувачення в скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України. У зв'язку з тим, що обвинуваченого 17.04.2012 року оголошено в розшук, оскільки він за адресою за якою зареєстрованій не проживає, що дає підстави вважати про те, що перебуваючи на волі може продовжувати злочинну діяльність, а також ухилитися від слідства та суду.

14 червня 2012 року, постановою Ленінського районного суду Миколаївської області слідчому відмовлено в задоволені подання про обрання ОСОБА_3І, запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Залишаючи подання слідчого без задоволення, суд послався на те, що відповідно до ч. 2 ст. 165-2 КПК України, І подання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під повинно бути погоджено з прокурором, а не з його заступником.

Також суд вдався до роз'яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту на стадіях дізнання судового слідства», посилаючись на те, що суди не повинні брати до провадження подання, внесені відповідно до ст. 165-2 КПК України, якщо на порушення ч. 2 цієї статті вони не були погоджені з прокурором, або то ними не погодився, чи з подання не зрозуміло, який саме прокурор (його посада та прізвище) дав згоду.

В апеляції помічник прокурора Ленінського району м. Миколаєва просить постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.06.2012 року скасувати, а матеріали подання направити до Ленінського районного суду м. Миколаєва на новий судовий розгляд в іншому складі суду. Вважає постанову суду незаконною та необгрунтованою з наступних підстав. Апелянт посилається п. 6 ст. 32 КПК України, в якому зазначено роз'яснення терміну «Прокурор». Суд першої| інстанції, розглядаючи справу по сутті, помилково прийшов до такої думки, що подання слідчого повинно бути погоджено тільки прокурором району, а не з його заступником, що є порушення вимог ст. 165-2 КПК України.

Також апелянт зазначив посилаючись на п. 4 вище вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року, що суди не повинні брати тільки до провадження «неналежно погоджені прокурором», подання слідчих. Вказане подання слідчого, суд повинен був залишити без розгляду, а не приймати рішення по сутті не дослідивши обставини, що враховуються при обрані запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляції, обговоривши доводи апеляції та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 148-150 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, враховується тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, сан здоров,я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 обвинувачується в скоєнні злочину передбаченого ст. 309 ч.2 КК України, і з 17.04.2012 року його оголошено в розшук, оскільки останній переховується від слідства.

Посилання апелянта в апеляції на п.6 ст. 32 КПК України, який дає розяснення значення терміну «Прокурор», а тому слідчий має право внести подання до суду про обрання запобіжного заходу в виді взяття під варту за згодою і заступником прокурора є необгрунтованими. Колегія суддів вважає, що Генеральний прокурор України, прокурор АРК, прокурор області, прокурор м. Києва, районний, міський прокурор, військовий прокурор, транспортний прокурор та інші прокурори, прирівняні до прокурорів областей, районних або міських прокурорів, їх заступники і помічники, прокурори управлінь і відділів прокуратур, діють у межах своєї компетенції.

Відповідно до ч. 2 ст. 165-2 КПК України, подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути погоджено з прокурором. Як свідчить п. 6 ст. 32 КПК України, заступник прокурора повинен діяти у межах своєї компетенції. Із матеріалів справи встановлено, що подання слідчого Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області підписане та погоджене з заступником прокурора району, із зазначенням його посади та прізвища.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заступник прокурора діяв не у межах своєї компетенції, так як в матеріалах справи відсутній наказ прокурора про надання йому таких повноважень, а тому в таких випадках повинна діяти пряма норма закону. Суд першої інстанції при розгляді подання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту, вірно прийшов до такого висновку, застосувавши вимоги ч. 5 ст. 165-2 КПК України, тобто заслухавши думку прокурора, який брав участь у справі, прийняв рішення про відмову в обрані запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 365-366 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію помічника прокурора Ленінського району м. Миколаєва залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2012 року про відмову в задоволенні подання слідчого Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у вигляді взяття під варту без змін.

Головуючий:

Судді: