Справа № 544/1283/15-к
№ пров.1-кп/544/111/2015
Номер рядка звіту 34
В И Р О К
іменем України
16 вересня 2015 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пирятин кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000728 від 28.11.2013, за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, громадянина України, освіта середня, працює водієм-експедитором ПП « ОСОБА_5 », одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовозобов`язаний, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 28.11.2013 року близько 02 години ночі, керуючи автомобілем «VOLVO FH 12», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHWARZMULLER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись із ввімкненим ближнім світлом фар зі швидкістю в межах 75 км/год. по автодорозі Київ - Харків - Довжанський у напрямку м. Києва, проїжджаючи 168 кілометр вказаної автодороги в Пирятинському районі Полтавської області, маючи об`єктивну можливість виявити автомобіль «JAC HFC 1020 KR», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався попереду в попутному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив зіткнення передньою частиною автомобіля з задньою частиною автомобіля «JAC HFC 1020 KR». Тим самим ОСОБА_4 порушив п.12.2 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, а також п.12.3 ПДР, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №217 від 07.07.2015 водій ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням відломків, забою лівого ліктьового суглобу, садна лівого ліктьового суглобу, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Згідно висновку судової авто технічної експертизи №46 від 03.07.2015 року в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «VOLVO FH 12», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху. Невідповідності з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди. В умовах даної пригоди водій автомобіля «VOLVO FH 12», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «JAC HFC 1020 KR», д.н.з. НОМЕР_3 шляхом виконання ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи фактичних обставин справи, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному. Суду пояснив, що 28 листопада 2013 року вночі він, керуючи автомобілем VOLVO з напівпричепом та рухаючись по автодорозі Київ - Харків - Довжанський у напрямку м. Києва скоїв зіткнення з автомобілем JAC, який рухався попереду нього в попутному напрямку. В результаті ДТП водій автомобіля JAC отримав тілесні ушкодження. В скоєному щиро кається, просить суд суворо його не карати.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, суд находить їх достатніми та істинними.

Потерпілий ОСОБА_7 претензій до обвинуваченого не має, просить суворо не карати останнього.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позицій, заслухавши думку учасників процесу та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення за ч.1 ст.286 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_4 працює, за місцем роботи характеризується позитивно, здоровий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, один з яких являється інвалідом з дитинства.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття в скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Беручи до уваги викладене, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , всі пом`якшувальні покарання обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приймає до уваги положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових злочинів, вважає, що з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження з його боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, йому слід призначити покарання у виді штрафу.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від відбування кримінального покарання на підставі п. в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08.04.2014 року.

Суд заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти застосування до обвинуваченого акту амністії, вважає, що клопотання необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України Про застосування амністії установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Статтею 9 Закону України Про амністію у 2014 році встановлено, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, звільненню підлягають особи, не позбавленні батьківських прав, які на день набрання чинності законом «Про амністію у 2014 році» мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

З матеріалів кримінального провадження, а саме: зі свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Серії НОМЕР_4 , виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 17 квітня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_4 являється батьком неповнолітньої дитини, якій на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» не виповнилось 18 років, та відносно якої він не позбавлений батьківських прав.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 не відноситься до категорії тих осіб, до яких згідно ст.8 Закону України Про амністію у 2014 році або ст.4 Закону України Про застосування амністії в Україні амністія не застосовується.

Згідно ст. 14 Закону України Про амністію у 2014 році особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 являється батьком неповнолітньої дитини, якій на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» не виповнилось 18 років, та відносно якої він не позбавлений батьківських прав, раніше не судимий, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив у 2013 році, тобто до дня набрання чинності (19 квітня 2014р.) Закону України Про амністію у 2014 році. Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ України Про застосування амністії в Україні та ст.8 Закону України Про амністію у 2014 році, судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України Про амністію у 2014 році, а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Цивільний позов не заявлявся.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України суд вважає за необхідне з набранням вироку законної сили речові докази: лампу стоп-сигналу заднього лівого ліхтаря, двоконтактну лампу протитуманної фари та габаритного вогню заднього лівого ліхтаря, лампу протитуманної фари заднього правого ліхтаря, двоконтактну лампу стоп-сигналу та габаритного вогню правого заднього ліхтаря, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Пирятинського РВ УМВСУ в Полтавській області, - повернути власнику ОСОБА_7 , автомобіль «VOLVO FH 12», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHWARZMULLER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_8 залишити у користуванні власника.

Суд вважає за необхідне згідно ст.ст. 124, 126 КПК України стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведення судової авто технічної експертизи.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити за даним законом покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі п. в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання у виді штрафу в розмірі 4250грн.

Речові докази: лампу стоп-сигналу заднього лівого ліхтаря, двоконтактну лампу протитуманної фари та габаритного вогню заднього лівого ліхтаря, лампу протитуманної фари заднього правого ліхтаря, двоконтактну лампу стоп-сигналу та габаритного вогню правого заднього ліхтаря, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Пирятинського РВ УМВСУ в Полтавській області, - повернути власнику ОСОБА_7 , автомобіль «VOLVO FH 12», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHWARZMULLER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_8 залишити у користуванні власника.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави в УДКСУ у Пирятинському районі, код установи банку 831019, код ЄДРПОУ 3795834, банк одержувача: ГУДКСУ в Полтавській області, р/р №0379, витрати за проведення автотехнічної експертизи в кримінальному провадженні №0000728, в сумі 921 (дев`ятсот двадцять одна) гривня 60 копійок.

Вирок може бути оскаржений з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст.394 КПК України, до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набуває законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1