АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2015 року щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0005350,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком
ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима.

Засуджена за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
По справі вирішено питання щодо судових витрат.

За вироком суду, ОСОБА_5 , 11.05.2015 року приблизно о 00 год. 15 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Saab 9-5», д.н. НОМЕР_1 рухаючись в середній смузі по вул. Л.Толстого зі сторони вул. Саксаганського в напрямку вул. Урицького в м.Києві та наближаючись до регульованого світлофорними обєктами перехрестя вул. Л.Толстого та вул. Жилянська, невірно оцінила дорожню обстановку, проявила неуважність, не відреагувала на червоний сигнал світлофора, що забороняє рух та продовжила рух, допустивши зіткнення передньою частиною керованого нею автомобіля та лівою боковою частиною автомобіля «Daewoo Lanos» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , який рухався з права на ліво відносно напрямку її руху по вул.Жилянська зі сторонни вул. Петлюри в напрямку вул. Горького, чим порушила вимоги п.п. 2.3 «б», 8.7.3. (е), 8.10 Правил дорожнього руху.

Внаслідок даної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи №120/Е ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: «закритої травми грудної клітки, переломів 4-7 ребер зліва зі зміщенням уламків, забою розриву лівої легені, лівостороннього пневмогемотораксу, забоїв та саден м`яких тканин обличчя, правого колінного суглобу, що за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння (розрив легені з наявністю гемопневмоторакса)».

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і постановити новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановити іспитовий строк 3 роки, з покладенням обов`язків передбачених п.п. 2,3,4, ч.1 ст. 76 КК України.
На обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України обов`язковим додатковим покаранням є позбавлення права керування транспортними засобами, проте судом при звільненні від покарання на підставі ст. 75 КК України необґрунтовано звільнено обвинувачену від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки звільнення від відбування додаткового покарання на підставі ст. 75 КК України, яка дає вичерпний перелік додаткових покарань, від відбування яких особу може бути звільнено, не передбачає звільнення від такого додаткового покарання як позбавлення права керування транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, обвинувачену та потерпілого, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, є обґрунтованими, відповідають фактичними обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами у їх сукупності.

Дії, ОСОБА_5 відповідно до встановлених судом фактичних обставин по справі та пред`явленого обвинувачення, кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, що ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, а тому ці обставини апеляційним судом не перевіряються, згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, то вони на думку колегії суддів, є слушними.

Так, обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини його вчиненні, характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію злочину, особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, дані про особу обвинуваченої, яка не одружена, утриманців не має, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутністю обставин, що обтяжують покарання та за наявності обставини, яка її пом`якшує щире каяття.

При цьому, врахувавши, тяжкість вчиненого злочину, зокрема, характер діяння, обстановку, спосіб, місце і час його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети злочину, обставин, що безпосередньо пов`язані з вчиненням злочину, та характеризують поведінку останньої після вчинення злочину, індивідуальних властивостей обвинуваченої, зокрема, її віку, стану здоров`я, способу життя, а саме те, що вона працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, утриманців не має, та обставин, що пом`якшують покарання, призначив покарання у виді позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами, та звільнив ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

За наведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства та звільнив її від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Проте, звільняючи обвинувачену ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції звільнив її, як від основного покарання у виді позбавлення волі, так і від додаткового у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, виходячи з положень розділу ХІ КК України, який встановлює підстави та порядок звільнення від покарання та його відбування, закон України про кримінальну відповідальність не передбачає можливості звільнення особи від призначених судом додаткових покарань. Тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України стосується лише вказаних в ній основних покарань, а додаткове, якщо його призначено, має відбуватися реально.

Усупереч наведеним положенням суд першої інстанції застосував ст. 75 КК України не тільки щодо основного покарання, а й до додаткового, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а тому апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню із скасуванням вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з постановленням нового вироку в цій частині.

При цьому, на думку колегії суддів, обвинуваченій слід призначити покарання як основне так і додаткове у тих же видах та розмірах, як це зробив суд першої інстанції, проте у відповідності до приписів ст. 75 КК України звільнити її від відбування лише основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2015 року щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №000535 в частині призначення їй покарання за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати.

ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на неї такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В решті цей вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду м. Києва може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

СУДДІ:

___________________ _________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/433/2016 Категорія КК: ч.2 ст.286
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1