УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/4405/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2016 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2015 року,-
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання. Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений просить об`єктивно розглянути його особисту справи і прийняти законне рішення щодо його умовно-дострокового звільнення. Посилається на те, що він твердо став на шлях виправлення. За час перебування у колонії має 10 заохочень, сумлінно ставиться до праці, має постійну заробітну плату, здобув повну середню освіту та успішно закінчив навчання на три професії, добре ставиться до адміністрації, одружився, вважає, що довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий: 24.12.2007р. Житомирським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.15, ч.1 ст.152, ч.3 ст.152, ч.2 ст.153, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 10 років позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання - 02.07.2007р., кінець строку - 02.07.2017р.
Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи за участю засудженого та представника колонії, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 06.07.2007 року. Під час утримання в УВП (№8) м.Житомира вимог режиму тримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Стягнень та заохочень не мав. З 10.05.2008 року відбував міру кримінального покарання у Бердичівській виправній колонії (№70) Житомирської області. За час відбування покарання допустив двадцять два порушення вимог режиму тримання, за що вісімнадцять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, чотири рази було проведено бесіди виховного характеру. Мав сім заохочень. З 04.11.2014 року відбуває міру кримінального покарання в Райківській виправній колонії (№73) Житомирської області. За час відбування покарання характеризується задовільно. Вимог режиму тримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень не має. Двічі заохочувався. У відношенні до представників адміністрації колонії ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги, дотримується правомірних відносин та ввічливого ставиться до персоналу. Працевлаштований оператором швацького устаткування, до роботи відноситься задовільно, виконує норми виробітку. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності в їх виконанні. Не приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Прагне до підвищення загальноосвітнього рівня та працює над вдосконаленням професійного-технічних навичок. Реалізовує програму диференційованого виховного впливу «Професія». За програмами диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», «Духовне відродження» займається формально. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає. На зауваження реагує спокійно, робить належні висновки. Враховує думку колективу засуджених, намагається побудувати безконфліктні стосунки з оточуючими. Підтримує зв`язок з рідними шляхом листування та побачень, отримує посилки і передачі, матеріально родичам не допомагає. Позови за виконавчими листами до установи не надходили. За вироком суду вину у скоєному злочині визнав частково. На даний час вину визнав повністю, щиро розкаюється.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні поділяти особливу уваги поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
ОСОБА_7 має дві непогашені судимості за попередніми вироками, в останнє звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, але належних висновків для себе не зробив, знову вчинив ряд тяжких злочинів за які і відбуває покарання. За період відбуття покарання характеризується неоднозначно, працює, навчається та має заохочення, однак таку поведінку демонструє тільки останнім часом виправній установі, куди його було нещодавно переведено з установи з більш суворим режимом утримання, при цьому на протязі усього терміну відбування покарання неодноразово допускав порушення вимог режиму, за що на нього накладались дисциплінарні стягнення. Участі у самодіяльних організаціях та у суспільно-корисній праці не приймає. З моменту переведення засудженого із колонії максимального рівня безпеки до колонії середнього рівня безпеки пройшло менше року, строк покарання, який залишився до відбуття засудженому, є значним.
Дійсно, як з`ясовано в судовому засіданні в апеляційному суді, ОСОБА_7 одружений, має освіту, працює, має постійне місце проживання за місцем реєстрації відповідно до наданої ним довідки, однак з його ж пояснень вбачається, що з дружиною у разі умовно-дострокового звільнення він проживати не планує, оскільки остання має намір виїхати за кордон України, що свідчить про відсутність міцних сімейних зв`язків, на утриманні у нього ніхто не перебуває, мотивами зміни поведінки в останній час послугувало не бажання виправитися та стати повноцінним членом суспільства, а наявність в нього права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому не дивлячись на позитивні зміни в поведінці засудженого та його ставленні до своїх вчинків, адміністрація виправної установи РВК(№73) заперечує проти його умовно-дострокового звільнення як передчасного, вважаючи, що він на даний час ще не довів свого виправлення. З поданням про його звільнення достроково представник адміністрації до суду не звертався.
Крім того слід зазначити, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання вже застосовувалося раніше до ОСОБА_7 , однак він наданою довірою не скористався, а навпаки в період умовно-дострокового звільнення від попереднього покарання вчинив низку тяжких, особливо небезпечних злочинів проти життя та здоров`я особи та проти власності.
Також позитивні зміні в поведінці засудженого вже було враховано 14.11.2014 року при його переведенні для подальшого відбування покарання з Бердичівської виправної колонії (№70) до Райківської виправної колонії (№73), яка має більш м`який режим утримання.
З урахуванням у сукупності всіх обставин, викладених вище, а також великого виховного та запобіжного впливу умовно-дострокового звільнення від відбування покарання як одного з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви засудженого про його умовно-дострокове звільнення, а доводи ОСОБА_7 , викладені в його апеляційній скарзі, зазначених висновків суду не спростовують та не можуть бути в даному випадку безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення його заяви.
При цьому засуджений не позбавлений права звернутися до суду із аналогічною заявою повторно в порядку, передбаченому ст.539 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 537, 539 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2015 року про відмову в задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення, - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її ухвалення.
Судді: