справа № 243/9993/15-к
провадження 1-кп/243/78/2016
УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою

03 лютого 2016 року. м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4

ОСОБА_5

представника потерпілих -адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників- адвокатів ОСОБА_8

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Слов`янська обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000392 відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 286, частиною 1 статті 135 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:
У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження терміну запобіжного заходу- тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на два місяці, мотивуючи його тим, що термін дії ухвали суду від 08 грудня 2015 року щодо продовженого запобіжного заходу відносно обвинуваченого спливає 05 лютого 2016 року, а розглянути кримінальне провадження у цей термін не є можливим.

Прокурор вважає, що на даний час продовжує існувати ризик, наявність якого було встановлено під час досудового розслідування, а саме - ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо обвинувачений може переховуватися від суду. Такий висновок грунтується на тому, що ОСОБА_7 зник з місця ДТП одразу після його вчинення, заходів щодо надання первинної медичної допомоги постраждалим не вжив, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння чи вживання наркотичних речовин відмовився, з метою приховати свою причетність до ДТП схилив свідків до надання слідству неправдивих свідчень в частині підтвердження неіснуючого алібі та нібито викрадення його транспортного засобу. У зв`язку з проведенням АТО на території Донецької області, особливо підсилюється ризик переховування ОСОБА_7 від правоохоронних органів, скільки обвинувачений є переселенцем, уродженцем м. Єнакієве Донецької області, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, яка непідконтрольна офіційній владі України. ОСОБА_7 раніше працював в системі органів внутрішніх справ на вказаній території, що свідчить про його соціальні зв`язки з мешканцями вказаного міста та можливість переїхати на постійне місце проживання на цю територію. Просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на два місяці.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , їх представник ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримали і просили продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого на строк, запропонований прокурором.

Обвинувачений ОСОБА_7 своє відношення до клопотання прокурора повідомив суду у вигляді письмового клопотання від 03 лютого 2016 року про зміну відносно нього запобіжного заходу на більш м`який-домашній арешт, а у разу відмови у цьому, просив визначити розмір застави, який буде достатнім для виконання ним його процесуальних обов`язків. На обгрунтування цього клопотання обвинувачений зазначив про те, що на даний час відсутні будь-які ризики, визначені у статті 177 КПК України, бо він раніше до кримінальній відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання на території України, раніше працював старшим дільничним інспектором Слов`янського РВ, одружений, має неповнолітню дитину, нагороди по службі. До його затримання 02 серпня 2015 року на робочому місці, ним не приймалися заходи щодо переховування, окуповану територію він залишив у липні 2014 року і на даний час він не має паспорта громадянина України, перепустки, документи на її отримання не подавав, щоб мати можливість виїхати на територію, яка тимчасово не контролюється Україною. Вважає, що подальше тримання його під вартою суперечить положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Заміна запобіжного заходу більш м`яким прискорить розгляд справи по суті, у чому він особисто зацікавлений. У разі обрання домашнього арешту, він має намір проживати у АДРЕСА_1 і цей жилий будинок належить на праві власності його матері.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав 03 лютого 2016 року письмове клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого більш м`яким - на домашній арешт. В обґрунтування цього клопотання ним було зазначено про те, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні необережного кримінального правопорушення, він має реєстрацію у АДРЕСА_1 , де проживав з дружиною та неповнолітньою дитиною, які перебувають на його утриманні; до затримання мав постійне місце роботи, за яким та за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягався. Посилання прокурора на наявність ризиків на переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, знищити докази по кримінальному провадженню не доведені будь-якими доказами. Крім того, за час перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора під вартою, мало місце погіршення стану здоров`я обвинуваченого, для встановлення остаточного медичного діагнозу та призначення відповідного лікування необхідні консультації з невропатологом, проведення комп`ютерної томографії головного мозку та обстеження профільними спеціалістами, що виключається в умовах перебування ОСОБА_7 у слідчому ізоляторі, що підтверджується довідкою слідчого ізолятора № 6 від 02 лютого 2016 року.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 клопотання свого підзахисного та адвоката ОСОБА_8 підтримав, зазначивши про те, що прокурором були порушені вимоги статті 199 КПК України щодо строків звернення до суду з таким клопотанням та не доведено перед судом наявність ризиків для такого суворого запобіжного заходу як тримання під вартою. Під час судового розгляду обвинуваченим було визнано факт керування транспортним засобом 01 серпня 2015 року, надані пояснення щодо підстав залишення місця ДТП. Вважає, що порушуються розумні строки тримання обвинуваченого під вартою. Відсутність захисників у судових засіданнях, на його думку, не потягли за собою необхідність тривалої перерви у судовому розгляді.

Прокурор проти задоволення клопотань адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт заперечував та зазначив про те, що положення статті 199 КПК України щодо визначених законом строків звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою повинні застосовуватися під час досудового розслідування по кримінальному провадженні, а у даному випадку питання скасування або зміни запобіжного заходу в суді повинно вирішуватися у порядку, визначеному положеннями статті 331 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_5 проти клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого заперечувала, зазначивши про те, що у неї є обгрунтовані підозри вважати, що невідомі їй особи, які діють в інтересах обвинуваченого, вже під час судового розгляду вживають дій щодо впливу на неї, шляхом розповсюдження через мережу інтернет погроз на її адресу, тому її представником було подано відповідну заяву до органів поліції.

Потерпіла ОСОБА_4 також заперечувала проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого, зазначивши про те, що обвинувачений залишив місце ДТП з метою уникнення відповідальності та забезпечення собі алібі. З урахуванням того, що він звільнений та не має заробітку, то у нього не перебувають на утриманні будь-які особи.

Представник потерпілих ОСОБА_6 підтримав думку прокурора щодо відсутності порушень положень КПК України щодо процедури та порядку подання прокурором клопотання про продовження дії строку тримання обвинуваченого під вартою. Вважає, що факт належності на праві власності матері обвинуваченого нерухомого майна у селі Богородичне не підтверджено відповідними документами, а можливість виїзду обвинуваченого за межі території України підтверджується наявністю на праві власності у матері обвинуваченого квартири у місті Феодосія.

Враховуючи подання 03 лютого 2016 року усіх вищевказаних клопотань з питання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 ,їх взаємозв`язку, суд вважає доцільним провести їх розгляд спільно.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що 05 жовтня 2015 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 286, частиною 1 статті 135 КК України.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалами Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року та 08 грудня 2015 року були продовжені; строк дії останньої ухвали спливає о 24-00 години 05 лютого 2016 року, що виключає можливість розгляду судом зазначеного кримінального провадження у цей термін, бо судом на даний час проведено лише допит свідків обвинувачення, допит обвинуваченого, і передбачено ще великий обсяг виконання судом процесуальних дій: допит свідків захисту, дослідження документів тощо.

Відповідно до положень частин 1 та 3 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотання сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необгрунтованість доводів обвинуваченого та його захисників щодо порушення прокурором порядку та строків звернення до суду з клопотанням про продовження дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи при цьому те, що зазначене питання вирішується судом під час судового розгляду відповідно з порядком, визначеним статтею 331 КПК України

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Із матеріалів убачається, що ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, має неповнолітню дитину. Йому повідомлено про підозру у вчиненні невеликої тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 135 КК України та тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України, за який чинним законодавством передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до десяти років.

Згідно пояснень у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений зі служби з органів внутрішніх справ, до затримання проживав у селі Богородичне Слов`янського району Донецької області.

Як убачається із письмової інформації адміністрації Артемівської установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області ( № 6) від 02.02.2016 р. за № 9/1413 за час перебування ОСОБА_7 у цій установі він двічі звертався за медичною допомогою до медичної частини з приводу: діагноз-хронічний остеохондроз попереково-крижового відділу хребта з больовим синдромом, отримав патогенетичне лікування та виписаний з покращенням. Крім того, він неодноразово звертався за медичною допомогою зі скаргами на головні болі, запаморочення, нудоту, погіршення пам`яті, спонтанне підвищення артеріального тиску; отримував патогенетичне лікування, істотного ефекту не отримано. Для встановлення або виключення, уточнення остаточного діагнозу та призначення адекватного лікування рекомендовано консультації невропатолога, офтальмолога, кардіолога. Питання ж необхідності проведення комп`ютерної томографії ( магнітно-резонансної томографії) головного мозку не є остаточним. Проведення даних обстежень та консультацій вузьких спеціалістів

(невропатолога, кардіолога, офтальмолога) на базі медичної частини Артемівської УВП № 6 неможливе через відсутність апаратури і спеціалістів в штаті, не передбачених чинним статутом. Перевести ОСОБА_7 в спеціалізований лікувальний заклад ДПтС України ( для засуджених осіб)- неможливо, так як він не є особою засудженою, вирок щодо якої вступив в законну силу.

Таким чином, згідно інформації про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час йде мова про необхідність його обстеження та консультації, і суду не надано підтверджуючих медичних документів щодо наявності у обвинуваченого тяжких хронічних захворювань, необхідності стаціонарного лікування з цього приводу, що зумовлювало б необхідність розгляду судом питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який саме з причини врахування стану його здоров`я.

Враховуючи те, що відповідно до положень статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати конкретне житло цілодобово або у певний період доби, на обґрунтування клопотання про наявність підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на домашній арешт, суду не було надано даних з цього питання щодо думки власника ( власників) житла , в якому він має намір проживати.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити про те, що 14 січня 2016 року дружиною обвинуваченого - ОСОБА_10 було подано заяву з клопотанням надання дозволу суддею на отримання згоди у обвинуваченого з питання виїзду їх малолітньої доньки, 2012 року народження, за межі України і зазначене клопотання було задоволено суддею. ( т.2 а.с.127,129).

Вказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_7 , свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, у зв`язку з чим недостатньо застосовувати відносно нього більш м`який запобіжний захід для запобігання цьому ризику, тому суд вважає, що є законні підстави для продовження строку його тримання під вартою на строк 60 днів, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного та положень частини 4 статті 183 КПК України суд вважає не можливим визначати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 розмір застави.

Керуючись статтями 183,197, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання захиснику ОСОБА_8 та обвинуваченому ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу більш м`яким домашнім арештом, відмовити.

Відносно обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 135, частиною 3 статті 286 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів - до 24-00 години 02 квітня 2016 року.

Копії ухвали суду негайно вручити під розписку обвинуваченому і прокурору, та надіслати на виконання на адресу Артемівського слідчого ізолятора УДПтС України в Донецькій області

Ухвала самостійному оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1