Справа № 309/846/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.12.2015 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000579 від 21.04.2013 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючого; раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 7, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 122 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, непрацюючого; раніше судимого вироком Хустського районного суду від 24.09.2012 року за ст. 289 ч. 1, на підставі ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі , на підставі ст.71 КК України приєднано не відбуте покарання за вироком від 24.12.2010 року 1 місяць позбавлення волі, остаточне покарання 2 роки 1 місяць позбавлення волі, звільнений на підставі ухвали суду Ужгородського районного суду Закарпатської області від 07.12.2012 року ст. 81 КК України, 539 КПК України умовно-достроково на 2 роки 1 місяць позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 7, 12, ч. 2 ст. 115 КК України,

за апеляційною скаргою процесуального керівника, начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 на виправдувальний вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

виправданих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі прокурор просить виправдувальний вирок щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати повністю через істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 7, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання за ч. 3 ст. 15, п. 7, 12, ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років; за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 02 роки. На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 7, 12, ч. 2 ст. 115 КК України і призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 10 років. На підставі ст. 71 КК України остаточно призначити ОСОБА_6 за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 06 місяців.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд не виконав вимог ст. ст. 370, 374 КК України. Вказуючи, що основною підставою для суду першої інстанції, яка слугувала виправданню ОСОБА_5 і ОСОБА_6 стало те, що органом досудового розслідування докази їх винуватості здобуті із грубим порушенням вимог КПК України, а тому такі є недопустимими, прокурор не погоджується із таким висновком суду, так як такий, на думку апелянта, не узгоджується з матеріалами кримінального провадження, які були безпосередньо досліджені в ході судового розгляду. Суд у вироку поверхово аналізує досліджені докази. Жодних мотивів надання переваг показам підсудних, які спростовують їх вину, перед доказами, які підтверджують їх вину, у вироку не наведено.

До об`єктивних доказів обвинувачення, досліджених судом, слід віднести: виявлення та вилучення 23.04.2015 року на відрізку дороги Хуст - Тячів в с. Сокирниця Хустського району краю канави речових доказів: металевий кастет, три матерчаті рукавиці, три матерчаті маски, майка та три відрізки металевих труб. По вказаних речах та предметах були призначені та проведені: дві молекулярно-генетичні, та трасологічна експертизи, які вказують що саме цими предметами були нанесені тілесні ушкодження потерпілому та пошкодження його автомобілю. Допитані в суді експерти підтвердили свої висновки і виключили будь яку помилку у визначенні молекулярно генетичних ознак обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а останній підтвердив, що вилучена футболка колись належала йому. Суд не дав належної оцінки цим висновкам і показам експертів, у тому числі висновку експерта ОСОБА_11 , який проводив трасологічну експертизу. На думку апелянта суд не мотивовано дав перевагу показам обвинувачених про невизнання ними вини і показам свідків щодо підтвердження їх алібі, оскільки вони суперечать матеріалам кримінального провадження. Також суд не дав належну оцінку суперечливим показанням потерпілого ОСОБА_9 , який на досудовому слідстві впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 , як особу, яка могла нанести йому удар по нозі та спричинити її перелом, а в суді відмовився від своїх показань. Потерпілий без будь якого пояснення своєї мотивації заявив, що особи, які здійснили на нього напад, були високі на зріст і іншої тілобудови, чим підозрювані ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . У той же час при першому допиті в суді потерпілий просив продовжити тримання під вартою обвинувачених, пояснюючи це наявністю ризиків їх впливу на нього та свідків, можливістю організації стрілянини по його будинку після його звільнення з посади голови Хустської РДА.

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2015 року:

ОСОБА_5 виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 15, п. п. 7, 12, ч. 2 ст. 115 КК України.

ОСОБА_6 виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 3 ст. 15, п. п. 7, 12, ч. 2 ст. 115 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишено особисте зобов`язання, до вступу вироку в законну силу .

Питання про речові докази вирішено.

Повернуто ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , заставу в розмірі 25000 гривень внесену захисником ОСОБА_12 , кожному.

Цим вироком суду встановлено, що органом досудового слідства ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачуються в тому, що 21 квітня 2013 року о 03.00 годині ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, групою осіб, знаходячись в АДРЕСА_3 умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх карність, маючи на меті умисне протиправне заподіяння смерті громадянину ОСОБА_9 , з хуліганських мотивів, вчинили замах на умисне вбивство останнього, але не довели свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як потерпілий вчинив їм опір, а також, на крики потерпілого вийшов громадянин ОСОБА_13 , який почав кричати та кликати на допомогу, в результаті чого останні втекли з місця вчинення злочину.

Це знайшло своє відображення в тому, що 21 квітня 2013 року, приблизно 03.00 годині, ОСОБА_5 , діючи у групі із ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, знаходячись в с. Іза по вул. Колгоспна, біля будинку №3, із хуліганських мотивів, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, прикриваючи свої обличчя масками, та одягнувши матерчаті рукавиці, в момент, коли ОСОБА_9 , на автомобілі марки «КІА-СПОРТТЕЧ» д. н. з. НОМЕР_1 , під`їхав до будинку АДРЕСА_3 , до місця свого проживання та вийшов з даного автомобіля, щоб відкрити ворота, маючи заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень три відрізки металевих труб, підбігли до ОСОБА_9 з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Потім, ОСОБА_6 , маючи на меті умисне протиправне заподіяння смерті громадянину ОСОБА_9 , наніс удар металевою трубою в життєво важливий орган, а саме в область задньої частини голови ОСОБА_9 , після чого останній забіг у свій автомобіль та намагався закрити за собою двері автомобіля з метою уникнення подальших ударів. ОСОБА_6 підбіг до автомобіля та намагався витягнути з салону ОСОБА_9 , щоб на вулиці продовжувати наносити йому удари з метою протиправного заподіяння смерті, але останньому вдалося відштовхнути його ногою, шляхом нанесення удару в груди ОСОБА_6 .

Далі, ОСОБА_9 знову намагався закрити двері на автомобілі, щоб уникнути від ударів та сховатися в ньому, але до нього підбіг громадянин ОСОБА_5 , який маючи на меті умисне позбавлення життя ОСОБА_9 та щоб останній не закрив двері на автомобілі і не сховався в салоні, наніс удар відрізком металевої труби по нозі ОСОБА_9 , якою він намагався закрити двері, внаслідок чого останній отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини лівої малогомілкової кістки.

Після цього, до ОСОБА_5 підбігла невстановлена слідством особа, і вони вдвох, маючи умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , продовжували наносити удари відрізками металевих труб по ногам, лівій руці, плечі та голові ОСОБА_9 , нанісши йому не менше шести ударів, в тому числі ударив життєво важливі ділянки голови, але не могли нанести цілеспрямованого сильного удару, так як потерпілий робив опір, відбивався і знаходився в салоні автомобіля.

У цей час, ОСОБА_6 , якого потерпілий до цього відштовхнув від автомобіля, знову підбіг до автомобіля, маючи на меті умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, взяв відрізок металевої труби у дві руки і сильно замахнувся зверху, щоб нанести сильний цілеспрямований удар в голову потерпілого ОСОБА_9 , щоб вбити останнього, але йому вдалося відтягнутися від даного удару, внаслідок чого удар прийшовся в поріг автомобіля та проламав його. Після чого, потерпілому вдалося сховатися між сидіннями в салоні автомобіля.

Продовжуючи свої незаконні дії, направлені на умисне протиправне заподіяння смерті громадянину ОСОБА_9 , невстановлена слідством особа, нанесла удар відрізком металевої труби по правому боковому склі автомобіля зі сторони пасажира, щоб витягнути ОСОБА_9 з салону, та на подвір`ї продовжувати наносити йому цілеспрямовані удари, щоб вбити останнього, але потерпілому вдалося заскочити в задню частину салону на заднє сидіння автомобіля.

Після чого, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, продовжуючи свої злочинні дії, почали наносити удари металевими трубами по автомобілі, в якому знаходився ОСОБА_9 , при цьому пошкодивши кузов, заднє вітрове та передні бокові скла дверей автомобіля.

Однак довести свій злочинний умисел до кінця, який полягав в умисному протиправному завданні смерті громадянину ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та невстановлена слідством особа не змогли, оскільки в цьому їм перешкодила стороння особа - громадянин ОСОБА_13 , який проживає по сусідству з потерпілим, який вийшов в цей час на подвір`я, почувши крики та шум, почав кричати та кликати на допомогу, в результаті чого, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та невстановлена слідством особа втекли з місця вчинення злочину у невідомому напрямку, а на відрізку дороги Хуст-Тячів, в с. Сокирниця, Хустського району на краю канави викинули металевий кастет, три матерчаті рукавиці (дві рукавиці білого кольору та одна рукавиця чорного кольору), три матерчаті маски, майку та три відрізки металевих труб, які використовували під час вчинення даного злочину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №322 від 23.04.2013 року у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження: ушита рана волосистої частини голови в лівій тім`яній ділянці; синці в ділянках лівого плечового суглобу по задній поверхні, середньої третини лівого плеча по зовнішній поверхні, верхньої третини лівої гомілки по передньо-внутрішній поверхні, верхньої третини лівої гомілки по передній поверхні; садна в ділянках лівого плечового суглобу, у середній третині лівого плеча по зовнішній поверхні, лівого ліктьового суглобу по задній поверхні в проекції 4 шийного хребця, закрита ЧМТ, струс головного мозку, закритий перелом нижньої третини лівої малогомілкової кістки з незначним зміщенням. Забійна рана тім`яної ділянки голови. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею (продовгуватої форми), якими в повній мірі могли бути дерев`яні біти, що діяли по ударному механізму спричинення і вкладаються в час події, що мала місце 21.04.2013 року. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , останній находився у вертикальному або близькому до такого положенні і йому було нанесено не менше 6 ударів травмуючими предметами.

Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини лівої малогомілкової кістки, - потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня і по цій ознаці, згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, їх слід кваліфікувати як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи №122 від 26 грудня 2013 року, вищевказані тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 , виникли внаслідок дії обмеженої тупої поверхні тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення і механізму тертя (садин) можливо і предметами (трубами), які були надані на дослідження, які вилучені на відрізку дороги Хуст - Тячів, в с. Сокирниця, Хустського району на краю канави.

Згідно висновку молекулярно - генетичної експертизи №20-705 від 25.10.2013 року генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_5 збігаються з генетичними ознаками клітин на футболці з трикотажної тканини чорного кольору, яка вилучена під час огляду місця події в с.Сокирниця, Хустського району. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразках крові ОСОБА_5 з генетичними ознаками клітин на футболці складає 5,97*10-22. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 1,68 секстильйонів осіб. (1,68* 10-21).

Згідно висновку молекулярно-генетичної експертизи №20-715 від 05.11.2013 року генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_6 збігаються з генетичними ознаками клітин, виявлених на масці чорного кольору, яка вилучена під час огляду місця події в с.Сокирниця, Хустського району. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразках крові ОСОБА_6 з генетичними ознаками клітин на масці складає 5,20*10-23. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 19,2 секстильйонів осіб. (19,2* 1021).

Згідно висновку трасологічної експертизи №17/304 від 13.05.2013 року на автомобілі марки «КІА-СПОРТТЕЧ» д.н.з. НОМЕР_1 , є пошкодження у вигляді розбитих вікон та деформації кузова. Механізм утворення пошкоджень на автомобілі здійснений шляхом контактування поверхні стороннього предмету циліндричної форми (імовірно металева труба) зі слідосприймаючою поверхнею із застосуванням фізичної сили (ударами) та шляхом контактування бокової частини поверхні стороннього предмету циліндричної форми (імовірно металева труба) з верху вниз із застосуванням фізичної сили (ударами).

Згідно висновку трасологічної експертизи №17/305 від 13.05.2013 року на автомобілі марки «КІА-СПОРТТЕЧ» д.н.з НОМЕР_1 , є одинадцять пошкоджень, які утворені від стороннього предмету (предметів), дані ушкодження могли виникнути шляхом контактування поверхні стороннього предмету циліндричної форми (імовірно металева труба), зі слідосприймаючою поверхнею із застосуванням фізичної сили (ударами). Пошкодження на автомобілі «КІА-СПОРТТЕЧ» д.н.з НОМЕР_1 , могли бути утворені шляхом контактування поверхні стороннього предмету циліндричної форми, імовірно металевими трубами, які вилучені на відрізку дороги Хуст - Тячів, в с.Сокирниця, Хустського району на краю канави, зі слідосприймаючою поверхнею із застосуванням фізичної сили (ударами). Пошкодження, утворене на торцевій частині дверного отвору передніх лівих дверей автомобіля, були утворені торцевою частиною металевої труби, яка вилучена на відрізку дороги Хуст - Тячів, в с. Сокирниця, Хустського району на краю канави.

Згідно висновку товарознавчої експертизи за № 23/151 від 22.04.2013 року дійсна ринкова вартість автомобіля «КІА-СПОРТТЕЧ» д.н.з НОМЕР_1 , становить 225156,40 гривень, вартість відновлюваного ремонту даного автомобіля становить 31563,54 гривень.

Згідно висновку трасологічної експертизи №17/912 від 09.01.2014 року, трикотажні господарські рукавички, вилучені під час обшуку 29.11.2013 року в будинку АДРЕСА_2 , по місцю проживання ОСОБА_6 та трикотажні господарські рукавички, вилучені під час огляду місця події 23.04.2013 року в с.Сокирниця, Хустського району, тотожні (одинакові) за груповою належністю.

Крім цього, 21 квітня 2013 року, о 03.00 годині, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою, групою осіб, знаходячись в с. Іза, Хустського району по вул. Колгоспна, біля будинку №3 умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх карність, маючи на меті умисне протиправне заподіяння смерті громадянину ОСОБА_9 , з хуліганських мотивів, вчинили замах на умисне вбивство останнього, але не довели свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від їй волі, так як потерпілий вчинив їм опір, а ОСОБА_5 при цьому умисно спричинив останньому середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Так, ОСОБА_9 , під час нападу на нього, намагався закрити двері на автомобілі, щоб уникнути удари та сховатися в ньому, але до нього підбіг громадянин ОСОБА_5 , який маючи на меті умисне позбавлення життя ОСОБА_9 , та нанесення йому тілесних ушкоджень, відрізком металевої труби, яку тримав у руках, умисно завдав удару по лівій нозі ОСОБА_9 , а саме в районі лівої малогомілкової кістки, якою він намагався закрити двері на автомобілі, внаслідок чого останній отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №322 від 23.04.2013 року на тілесні ушкодження, які виявлені на тілі ОСОБА_9 , у вигляді закритого перелому нижньої третини лівої малогомілкової кістки, - потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня і по цій ознаці, згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, їх слід кваліфікувати як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи №122 від 26 грудня 2013 року, тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини лівої малогомілкової кістки потребують лікування строком більше 21-го дня, так як для зрошення перелому необхідно строк більше трьох тижнів і по цій ознаці, згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, їх слід кваліфікувати як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Виправдані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якій, наводячи доводи неправильності досудового слідства, вказуючи на істотні порушення вимог КПК України під час вилучення речових доказів зазначають, що такі та проведені експертизи не можуть бути належними доказами у цьому кримінальному провадженні і просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2015 року.

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваного вироку, доводів, викладених в апеляційній скарзі, були заслухані:

- прокурор ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 і просив її задовольнити, але вважав що під час апеляційного розгляду не доцільно досліджувати будь-які докази, в тому числі ті, про дослідження яких в апеляційній скарзі зазначав прокурор ОСОБА_14 ;

- потерпілий ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просив залишити виправдувальний вирок без змін. Потерпілий пояснив, що у осіб, які напали на нього не було умислу та мети вчинити його умисне вбивство, оскільки в тих умовах для цього можливо було обрати відповідні засоби і зброю. Вважає, що метою нападу на нього було поламати його ноги, оскільки в цей день він мав їхати до Києва на співбесіду у зв`язку з призначенням його головою Хустської РДА і цієї мети нападники досягли, після чого діяли для залякування, пошкоджуючи його автомобіль. Він не бачив обличчя нападників, оскільки було темно і вони були у масках. Вважає, що не має доказів того, що саме ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вчинили на нього напад з метою умисного вбивства, а останній умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

- захисник ОСОБА_10 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просила залишити її без задоволення, а виправдувальний вирок суду першої інстанції, залишити без змін;

- виправдані ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які заперечували свою причетність до злочинів вчинених відносно потерпілого ОСОБА_9 , вказували на численні порушення їх прав під час досудового слідства, в тому числі відібрання біологічних зразків ще до набуття ними статусу підозрюваного, без захисника та складенні протоколу, на відсутність даних про судьбу цих зразків, та просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо них, залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши виправданим останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвалюючи виправдувальний вирок суд першої інстанції виходив з того, що органом досудового слідства, органом державного обвинувачення не доведено вину обвинувачених у вчиненні ОСОБА_5 злочинів передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 15, п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 злочинів передбачених ч. 3 ст. 15, п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а також із вимог статті 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а будь-які сумніви в доведеності вини особи мають трактуватися на користь обвинуваченого.

У своєму вироку суд першої інстанції навів показання надані суду обвинуваченими, які не визнали себе винними у вчиненні злочинів відносно потерпілого ОСОБА_15 та покази потерпілого, який дав показання по суті події злочину, але не підтвердив участь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в цьому злочині.

Також судом першої інстанції наведені у вироку показання свідків ОСОБА_16 ОСОБА_17 , які підтвердили алібі ОСОБА_5 , та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які підтвердили алібі ОСОБА_6 .

Показанням обвинувачених, потерпілого та свідків судом першої інстанції дана правильна оцінка, в тому числі з врахуванням наявних в справі інших доказів.

Оцінюючи відповідно до ст. 94 КПК України докази, на які посилається державне обвинувачення, суд першої інстанції, визнав їх такими, що отримані з грубим порушенням вимог КПК України.

При цьому суд виходив із того, що основним процесуальним документом, яким зафіксовано знаряддя злочину є протокол огляду місця події від 23.04.2013 року в с.Сокирниця (том 2 а.с.1-4).

Суд першої інстанції встановив, що в цьому протоколі відсутня інформація, яка передувала тому, саме ким і при яких обставинах були виявлені в селі Сокирниця в кюветі дані речі. Відсутній рапорт працівника міліції, який виявив ці речі, чи інша інформація про джерело повідомлення (телефонний дзвінок, заява, повідомлення), що могло повідомити про виявлення речей, відображених у вказаному протоколі.

Суд першої інстанції виявив обставини, недоведені у суді державним обвинуваченням, а саме як слідчому стало відомим про виявлені речі, природа їх походження та відношення цих речей саме до даного кримінального провадження, яким чином було виявлено дані речі на обочині в кюветі біля села Сокирниця - у людному місці, що дає підстави сумніватися в їх достовірності.

Суд першої інстанції встановив, що слідчим не було належним чином зафіксовано всі об`єкти, виявлені під час огляду: в протоколі відсутні вказівки яким чином були вилучені, опечатані виявлені речі, не вказано кількість пакетів, відсутня їх нумерація та інформація про кількість вилучених речей, відсутнє фото фіксування двох картонних коробок, в які були упаковані дані речі, хоча відомості про наявність таких картонних коробок слідчим занесено до протоколу. В подальшому слідчий склав додатковий протокол огляду місця події 23.04.2013 року в приміщенні службового кабінету, в результаті чого за невідомих обставин в кримінальному провадженні з`явилися паперові конверти, про які в попередньому протоколі не має ніякої вказівки, про те, що виявлені речі були поміщені в кульки та не зазначено їх кількість (т. 2 а. с. 18-27).

Суд першої інстанції визнав, що слідчий під час огляду у своєму службовому кабінеті виявлених в с. Сокирниця речей, порушив КПК України, так як здійснив відкриття упакованих і опечатаних на місці події вилучених речей, з яких відібрав біологічні зразки, однак, не зазначив яким чином дані всі об`єкти після огляду були знову опечатані та чи належно упаковані, не вказано кількість таких пакетів, кількість речей, кількість пакетів з відібраними зразками волосся їх нумерація відсутня, відсутня взагалі кількість пакетів чи коробок після проведення огляду.

Суд першої інстанції встановив, що в протоколі наявне посилання на проведення при огляді фотографування фотоапаратом. Однак, додатком до цього протоколу є фотографії, виконані не в службовому кабінеті Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області, а в м. Ужгород вул. Грибоєдова науково-дослідним експертно-криміналістичним центром.

Крім того, з пояснень суду експерта ОСОБА_11 встановлено, що труби, які надійшли на експертизу не були належно упаковані і поступили для проведення експертизи не у належно опечатаному стані, тобто що до даних труб міг бути доступ сторонніх осіб. По причині неналежного упакування і зберігання труб не виключена можливість нанесення одного удару по автомобілю однією трубою сторонньою особою, оскільки лише один удар і лише однієї труби співпав.

За таких обставини у суду виклик сумнів, що вилучені труби є знаряддям злочину, оскільки в ході першого допиту потерпілого 21.04.2013 року зразу після події злочину (т.1 а.с.47-61) потерпілий, чітко вказував , що в руках нападника була дерев`яна біта, якою він наносив йому удари по ногах, в подальшому протоколі його допиту від 24.04.2013 року - коли стало відомо, що у с. Сокирниця виявлено якісь труби (Т.1 а.с54-57) він вказав, що удари йому наносили бітами, але точно описати предмети не може, предмети були схожі на битки або трубу скоріше за все виготовлені з металу.

Суд першої інстанції встановив, що в протоколі огляду місця події від 21.04.2013 року підпис спеціаліста ОСОБА_21 , який фіксував виявлені пошкодження, відсутній в протоколі, що є грубим порушенням і викликає сумнів щодо достовірності інформації, занесеної в протокол відносно об`єкту, що піддався нападу і в подальшому був об`єктом експертного дослідження, на висновках якого ґрунтується обвинувачення.

Окрім цього, в протоколі було зафіксовано п`ять ушкоджень наявних на автомобілі після події, але на фотознімках доданих до цього протоколу зафіксовано сім ушкоджень автомобіля виявлених під час огляду (т. 1 а. с. 18-21).

При проведенні судової трасологічної експертизи 13.05.2013 року експерт ОСОБА_11 у своєму висновку після огляду автомобіля на штрафмайданчику Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області виявив вже 11 ушкоджень автомобіля.

Суд першої інстанції встановив, що від обвинувачених неодноразово відбиралися біологічні зразки.

В матеріалах справи міститься протокол відібрання зразків крові від ОСОБА_5 , як свідка по справі, однак, невідомо де в м. Хуст чи в м. Ужгород (т. 1 а. с. 146) від 24.04.2013 року зразу через 3 дні після події, де зазначено що відібрання виконано в приміщенні Хустської районної лікарні , при цьому не вказано прізвище спеціаліста який відібрав зразки, не вказано особу від якої відбирали зразки крові в порушення вимог ст. 245 КПК України про порядок отримання зразків для експертизи і невідомо куди ділися ці зразки крові і чи були вони використані в ході слідства.

З врахуванням встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що висновки молекулярно-генетичних експертиз не доводять вину обвинувачених у скоєнні інкримінованих злочинів, оскільки вихідні дані для цих експертиз досудовим розслідуванням відбирались з грубим порушенням вимог КПК України в частині збирання доказів, їх фіксації, скерування до експертних установ і дають підставу суду визнати їх недопустимими.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при ухваленні процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обвинувачення ОСОБА_5 у вчинені потерпілому умисного тілесні ушкодження середньої тяжкості суперечить показам самого потерпілого, в яких він вказує, що особа, яка наносила удар була високого зросту близько 1,85 метра, обвинувачений ОСОБА_5 є особою невисокого зросту.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на наявних в матеріалах кримінального провадження і досліджених судом в судовому засіданні доказах.

В апеляційній скарзі прокурора наголошується на доведеності вини обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з посиланням на докази, які судом визнано недопустимими.

Проте прокурор в своїй апеляційній скарзі не навів жодного доводу, який би спростовував висновки суду першої інстанції.

Підтримуючи вимоги апеляційної скарги про скасування виправдувального вироку та ухвалення нового вироку прокурор, який приймає участь в суді апеляційної інстанції не заявив клопотання про дослідження доказів, які підтверджують обвинувачення, а також доказів, на спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цім Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З врахуванням наведеного у апеляційного суду відсутні підстави для іншої оцінки доказів, без їх дослідження, а отже і відсутні підстави для визнання неправильними висновків суду першої інстанції щодо оцінки ним доказів у цьому кримінальному провадженні і ухвалення виправдувального вироку.

За таких обставин є необґрунтованими доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, в тому числі ст. ст. 370, 374 КК України, що тягнуть скасування чи зміну вироку, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2015 року відносно ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 15, п. 7, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, п. 7, 12, ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанцій набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .