провадження № 1кс/201/6815/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

особи, яка подала скаргу адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на дії слідчого ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області та зобов`язання повернути вилучене майно, -

В СТ А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на дії слідчого ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_5 та зобов`язання повернути майно, що було вилучено під час проведення обшуку у кримінальному провадженні № 0000024. В обґрунтування скарги зазначив, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30.07.2014 у справі № 202/8052/14-к було надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку, проведеного 14.08.2014, було тимчасово вилучено майно, але до теперішнього часу спірне майно не повернуто.
Заявник в судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити.

Прокурор та слідчий заперечували проти задоволення скарги та просили відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, ухвалою слідчого судді було прямо визначено майно, дозвіл на відшукання якого надано та ухвалою слідчого судді Індустріального суду м. Дніпропетровська від 26.08.2014 було накладено арешт на майно, вилучене в ході проведеного 14.08.2014 обшуку, яке прямо не було визначено в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку.

Заслухавши пояснення заявника, думку прокурора та слідчого, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного правового висновку.

Частиною 7 ст. 237 КПК України передбачено, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Статтею 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 КПК України; 4) у разі скасування арешту.

Статтею 171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. У клопотанні цивільного позивача, слідчого, прокурора про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Статтею 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, яке підлягає арешту; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі; 4) заборону розпоряджатися або користуватися майном у разі її передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали.

Судом встановлено, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від від 30.07.2014 у справі № 202/8052/14-к, було надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем реєстрації та фактичного мешкання ОСОБА_6 , що підтверджується копією вказаної ухвали, наявної у матеріалах справи. Під час обшуку було тимчасово вилучено майно, яке скаржники просять повернути їм, шляхом винесення рішення про зобов`язання слідчого вчинити ці дії. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2014 у справі № 202/8784/14к було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході проведених обшуків у кримінальному провадженні № 0000024, що підтверджується копією відповідної ухвали, наявною у матеріалах справи. Аналізуючи зміст винесених ухвал про надання дозволу на проведення обшуку та накладення арешту на вилучене майно слід дійти висновку, що підстави для задоволення скарги на бездіяльність старшого слідчого ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області відсутні, оскільки у вказаних судових рішеннях було визначено перелік майна, на відшукання якого надається дозвіл та вирішено питання щодо накладення арешту на майно.
Відповідно до ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Частиною 2 ст. 544 Кодексу унормовано, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Як встановлено у судовому засіданні, кримінальне провадження № 0000024 перебуває на стадії досудового розслідування, кінцевого процесуального рішення у ньому не прийнято, а тому зважаючи на приписи викладених норм законодавства та встановлені у ході розгляду справи фактичні обстави, слід дійти висновку, що відсутні підстави для повернення вилученого майна, з огляду на що скарга задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 110, 303, 304, 307, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на дії слідчого ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області та зобов`язання повернути вилучене майно відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1