11-кп/775/294/2015(м)
221/1195/15-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

захисника : ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області (м. Маріуполь пр-т Леніна, 1-а) кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 20 травня 2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Викса Горковської області РФ, громадянин України, росіянин, має неповну середню освіту, не працює, одружений, раніше судимий: 26 червня 1995 року Володарським районним судом за ч.3 ст.81, ч.3 ст.17-81, 45 КК України (в редакції 1960 року) до трьох років шести місяців позбавлення волі з випробувальним строком 2 роки 6 місяців; 22 січня 2003 року Волноваським районним судом за ч.2 ст.185 КК України до одного року позбавлення волі з випробувальним строком на один рік; 13 червня 2005 року Волноваським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі з випробувальним строком на три роки; 28 серпня 2007 року Волноваським районним судом за ст.71, ч.3 ст.185 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, 25 вересня 2009 року на підставі постанови Волноваського районного суду від 17 вересня 2009 року звільнений умовно-достроково від відбуття покарання на 1 один рік один місяць дев`ять днів; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А :

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.

02 березня 2015 року о 20 годині 15 хвилин потерпілий ОСОБА_8 знаходився за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_3 де разом зі своїм двоюрідним братом ОСОБА_9 вживали спиртні напої. В цей час до них прийшла матір ОСОБА_8 ОСОБА_10 , яка розповіла про те, що її чоловік - обвинувачений ОСОБА_7 , знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та образив її нецензурною бранню та погрожував фізичною розправою. Розізлившись на обвинуваченого, ОСОБА_8 поїхав разом з ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , який знаходився у сторожці поблизу водойомища в смт. Ольгінка Волноваського району Донецької області, де останній сторожував, для з`ясування з ним сімейних відносин. Біля 21 години 30 хвилин ОСОБА_11 разом з ОСОБА_9 приїхали до будівлі сторожки, у якій знаходився ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 увійшов до сторожки, де між ним та обвинуваченим на ґрунті особистих неприязних стосунків, які склалися до цього та існували протягом тривалого часу, виникла суперечка, яка з ініціативи ОСОБА_8 переросла у бійку, внаслідок якої, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали легкі тілесні ушкодження. Зразу після припинення бійки ОСОБА_7 на грунті неприязних відносин, які склалися між ним та потерпілим, вирішив вбити останнього. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання взяв зі столу ніж, підійшов до потерпілого і бажаючи цього наніс йому удар в життєво-важливий орган - грудну клітину зліва в область серця від якого потерпілий помер.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить перекваліфікувати його дії В обґрунтування скарги вказує, що він був на роботі і о 21год.30 хв. у березні місяці туди вломилися двоє здорових парубків, які почали його бити, він фізично слабший за потерпілого, який перший почав бити його. Він не мав наміру спричиняти тілесні ушкодження потерпілому, а тим більше вбивати його, але він вимушений був захищатися. При винесенні вироку судом не були враховані пом`якшуючі обставини та легкі тілесні ушкодження, які були нанесені обвинуваченому потерпілим і той факт, що обвинувачений не переховувався від органів досудового розслідування та добровільно допомагав слідству.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив перекваліфікувати його дії на ст.118 КК України, як перевищення меж необхідної оборони; захисника, який підтримав дії обвинуваченого, але на його думку, дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ст.119ч.1 КК України, як убивство з необережності; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого і просив перекваліфікувати дії обвинуваченого на ст.118 КК України ; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є вирок, ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим КПК. Обґрунтованим є вирок, ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Однак при розгляді даного кримінального провадження суд першої інстанції у повній мірі зазначених вимог закону не дотримався, а тому постановлений ним вирок у повному обсязі не можна визнати законним і обґрунтованим.

Так, згідно із п.2ч.3ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, визнавши обвинуваченого ОСОБА_7 винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні мотивом цього правопорушення вказав особисті неприязні стосунки, які склалися до цього та існували протягом тривалого часу.

За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діяннями у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні для умисного вбивства, вчиненного при перевищенні меж необхідної оборони ( ст.118 КК). Проте на відміну від умисного вбивства відповідальність за вчинення якого передбачена ст.115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.118 КК, є мотив захисну винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Закріплене в ст.36 КК право кожної особи на необхідну оборону, є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожен має право захищати своє життя і здоровья, життя і здоровья інших людей від протиправних посягань ( стаття 27 Конституції України).

Згідно із ч.1ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчиненні з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди. Необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищення меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3ст.36 КК).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного припинення його суспільно небезпечного посягання.

Наявність суспільно небезпечного посягання має початковий і кінцевий момент. Роз`яснюючи це положення, Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26 квітня 2002 року зазначив, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають право особі,яка захищається підстави сприймати загрозу як реальну

З фактичних обставин справи вбачається, що між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_8 неодноразово виникали сварки, в ході яких ОСОБА_8 завдавав обвинуваченому тілесні ушкодження.

У день події, як пояснював ОСОБА_7 він знаходився на роботі у приміщені сторожки , яка розташована на березі водоймища села Ольгінка. Приблизно о 21 год.30 туди приїхали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Вони і раніше приїжджали до нього на роботу, перебуваючи у стані алкогольного спяніння і ОСОБА_8 завжди влаштовував з ним сварку і бив його. В цей день ОСОБА_8 також влаштував сварку і став бити його. Він намагався захищатися і від вхідних дверей пересунувся до кухні, а потім у спальню. Але ОСОБА_8 , який набагато молодший і здоровіший від нього продовжував його бити і коли він опинився у спальні і далі вже не було куди сховатися, він схопив з-під ліжка ніж, який у нього там лежав, оскільки він у нічний час охороняє територію приватного підприємства, яке знаходиться далеко від села, і став просити ОСОБА_8 припинити бити його, але потерпілий продовжував завдавати йому удари. В цей час до приміщення увійшов ОСОБА_9 і він наніс удар ножем ОСОБА_8 . Куди він попав зразу не бачив, бо все трапилось раптово і він не мав наміру наносити удар, а тільки захищався.

Такі показання обвинуваченого підтверджуються висновками судово-медичної експертизи згідно яких у ОСОБА_7 виявлено легкі тілесні ушкодження в ділянках обличчя, лівої вушної раковини,правого надпліччя та правого плеча, які утворились не менше ніж від шости ударів потерпілим ОСОБА_8 , а також легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровья у вигляді звичного вивиху лівого плеча, який також утворився від дій ОСОБА_8 (а.с.66-67).

Викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 зазнав суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_8 , яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю і, не маючи через обмежений вільний простір приміщення та фізичну перевагу потерпілого, іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди його здоров`ю, скориставшись своїм правом, використав ніж.

Такі дії ОСОБА_7 відповідають вимогам ч.ч.1 та 2 ст.36 КК України щодо права особи на необхідну оборону з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди для припинення цього посягання.

За таких обставин висновки суддів першої інстанції про те, що мотивом дій ОСОБА_7 були особисті неприязні стосунки, які виникли під час сварки, не можна визнати обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону.

Водночас застосований засіб захисту ( кухонний ніж) та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищили межі необхідної оборони.

З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції необхідно змінити у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону. Дії ОСОБА_7 підлягають перекваліфікації з ч.1ст.115 КК України на ст.118 КК України з призначенням йому покарання відповідно до санкції зазначеної статті.

Враховуючи тяжкість вчиненного злочину, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, характеризується посередньо, колегія суддів вважає необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів покарання за ст.118 КК України у виді позбавлення волі в межах максимального строку санкції статті.

Керуючись ст.407-409,413,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 20 травня 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1ст.115 КК України на ст.118 КК України і призначити покарання у вигляді 2(двох) років позбавлення волі.

В решті частині вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий.

Судді: