Номер провадження: 11-кп/785/1/16
Номер справи місцевого суду: 523/8034/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.01.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 24.09.2015 року, яким:

ОСОБА_7 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернігові, є громадянином України, має середню освіту, не одружений, офіційно не працює, не має визначеного місця проживання, тимчасово проживав у приміщенні клубу «Нірвана» за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-26.12.2003 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153, 70 КК України до семи років позбавлення волі;

-18.12.2008 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 309, 71, 72 КК України до одного року і шести місяців позбавлення волі;

-15.01.2013 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч. 2, 3 ст. 185 КК України до трьох років і шести місяців позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на три роки;

-30.07.2013 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до трьох років і шести місяців позбавлення волі;

-28.05.2013 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, 70 ч.4 КК України до трьох років і шести місяців позбавлення волі; Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 30.07.2013 року вирок змінено та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді одного року позбавлення волі, а вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15.01.2013 року ухвалено виконувати самостійно,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України з призначенням покарання у вигляді чотирьох років і шести місяців позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15.01.2013 року та остаточно призначено п`ять років позбавлення волі; строк покарання обчислений з 28.03.2015 року,

встановив:
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 засуджено за те, що він, 28.03.2015 року, близько 22 год. 45 хв., перебуваючи у провулку Перший Травневий в м. Одесі, за попередньою змовою з іншою особою, з корисливих мотивів, застосували до ОСОБА_8 фізичне насильство у вигляді почергового нанесення ударів руками по голові. Після цього, ОСОБА_7 утримував потерпілого за руки, а інша особа, розірвавши його куртку, відкрито викрала гаманець з грошовими коштами у розмірі 700 грн. та мобільний телефон «Нокіа» вартістю 1300 грн. з двома сім-картками операторів «Київстар» та «Лайф», після чого з місця вчинення злочину зникли і розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначив, що він не заперечує своєї причетності до вчинення злочину, за який його засуджено, але вважає, що суд помилково кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, тоді, як, на його думку, у його діях міститься склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 296 КК України.

При цьому, суд не врахував його заяви про заміну прокурора ОСОБА_9 на іншого, не допитав усіх свідків.

Суд не врахував також, що у кримінальному провадженні не була проведена дактилоскопічна експертиза, не було проведено впізнання його та ОСОБА_10 потерпілим, який давав суперечливі показання.

Суд не врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що він працював, є єдиним годувальником у сім`ї, на його утриманні знаходяться мати-пенсіонерка та вісімдесятирічна бабуся.

За таких підстав, він просить розібратись у справі та правильно кваліфікувати його дії.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарг не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції послався на часткове визнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 та наступні докази:

- показання потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив суду, що він повертався додому, а коли повернув у провулок Першотравневий, відчув, що за ним хтось йде. Одразу після цього, два чоловіки стали наносити йому удари по обличчю, внаслідок чого, збили з ніг. Він запитав, що їм потрібно та у цей час їх освітило фарами автомобілю. Як йому потім стало відомо, ОСОБА_11 став вимагати йому мобільний телефон, гаманець та інше, а ОСОБА_10 розірвав йому куртку. Вони обидва обшукували його кишені та викрали гаманець, у якому знаходився мобільний телефон «Нокіа» та гроші у розмірі 700 грн. після чого втекли. Через деякий час їх затримали, а його викликали до міліції. ОСОБА_11 вибачався перед ним. Мобільний телефон він знайшов наступного дня на місці події, а гаманець йому повернув слідчий без грошей;

- показання свідка ОСОБА_12 , який підтвердив суду, що у той день, близько 22 год. він, перебуваючи у патрулі на вул. Лиманній в м. Одесі, побачив двох громадян, які бігли і почав їх переслідувати. Оскільки вони розбіглися в різні сторони, він продовжив переслідування одного з них і наздогнав його за 300 метрів, після чого викликав оперативно-слідчу групу, якій передав затриманого, як з`ясувалося ОСОБА_11 . Потім йому стало відомо, що у ОСОБА_11 знайшли гаманець потерпілого;

- показання свідка ОСОБА_13 , який повідомив суду аналогічні відомості з тією відмінністю, що він переслідував та затримав другу особу, якою виявився ОСОБА_10 ;

- протокол огляду місця події, зі змісту якого видно, що на території дитячого майданчика по вул. Миколаївська дорога, 225-а в м. Одесі був виявлений гаманець чорного кольору /а.с. 120/;

- заяву ОСОБА_14 про те, що 28.03.2015 року, близько 23 год., він з ОСОБА_11 , в одному з провулків по вул. Лиманній в м. Одесі, побили та пограбували чоловіка, після чого були затримані працівниками міліції /а.с. 122/;

- протокол проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_14 , під час якого останній розповів та показав на місці вчинення злочину, яким чином, разом з ОСОБА_7 він пограбував потерпілого ОСОБА_8 /а.с. 123-126/;

- висновок судмедексперта, з якого випливає, що у потерпілого ОСОБА_8 виявлені: сінець і садно обличчя; сінець в області правого ліктьового суглоба; садно шиї, які могли утворитись від дії травмуючої сили на тіло у кількості не менше чотирьох разів і відносяться до легких тілесних ушкоджень /а.с. 131-132/;

- протоколи огляду речей потерпілого ОСОБА_8 , а саме: мобільного телефону «Нокіа» з двома сім-картками операторів «Київстар» та «Лайф»; гаманця та куртки потерпілого, яка була пошкоджена під час пограбування /а.с. 134-137, 142-147, 151-154/.

Колегія суддів вважає, що, наведені судом першої інстанції докази, аналіз яких міститься у мотивувальній частині вироку (а.с. 173-174), повністю доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а доводи обвинуваченого, щодо помилковості кваліфікації його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, тоді, як, на його думку, у його діях міститься склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 296 КК України, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції встановлено, що злочин, вчинений ОСОБА_7 та іншою особою, був спрямований на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 .

Цей висновок підтверджується, зокрема, показаннями потерпілого, а також тією обставиною, що гаманець ОСОБА_8 був знайдений на території дитячого майданчика по вул. Миколаївська дорога, 225-а, а не в провулку Перший Травневий, де відбулось пограбування.

До того ж, ОСОБА_7 не заперечує факту застосування насильства до потерпілого, але наголошує на тому, що воно було застосовано з хуліганських мотивів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає ці доводи обвинуваченого безпідставними, оскільки вони спростовуються: послідовними показаннями потерпілого про корисливий мотив дій ОСОБА_7 та іншої особи, не довіряти яким у суду підстав немає; фактом виявлення гаманця потерпілого на території дитячого майданчика по АДРЕСА_2 .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Довід обвинуваченого, щодо не врахування судом першої інстанції його заяви про відвід прокурора ОСОБА_9 , є необґрунтованим, оскільки суд ухвалою від 28.05.2015 року відмовив у задоволенні відводів прокурору, заявлених ОСОБА_7 і ОСОБА_14 (а.с. 37), а повторний відвід прокурора з тих же підстав, суд першої інстанції, у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 81 КПК України, залишив без розгляду, пославшись на те, що на час обговорення заяви, не завершена службова перевірка (а.с. 45-46).

Посилання обвинуваченого на те, що суд першої інстанції не допитав усіх свідків, є безпідставним, оскільки він не зазначає, яких саме свідків не допитав суд, а, з журналу судового засідання випливає, що ані він, ані інші учасники процесу, клопотань про допит свідків не заявляли.

Довід обвинуваченого про те, що у кримінальному провадженні не була проведена дактилоскопічна експертиза, а також не було проведено впізнання його та ОСОБА_10 потерпілим, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки обсяги проведення слідчих дій є компетенцією слідчого та прокурора, а суд лише дає оцінку доказам, наданим сторонами кримінального провадження під час судового розгляду.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив, що враховує суспільну небезпеку, ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність непогашених та не знятих судимостей, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вчинення злочину в період випробування за попереднім вироком і дійшов правильного висновку, що покарання обвинуваченому має бути призначено у вигляді позбавлення волі.

Посилання обвинуваченого на те, що суд не врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що він працював, є єдиним годувальником у сім`ї, на його утриманні знаходяться мати-пенсіонерка та вісімдесятирічна бабуся, є голослівними, тому обґрунтовано не враховані судом першої інстанції як обставини, що пом`якшують покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що покарання призначено обвинуваченому за правилами ст. 65 КК України і підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 24.09.2015 року стосовно нього, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4