Справа № 128/5297/14-к
ВИРОК
Іменем України
07 жовтня 2015 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
та учасників судового провадження:
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дашківці, Літинського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, з неповною середньою освітою, неодруженого, інваліда ІІ групи, раніше судимого 13.11.2013 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.164 КК України до 100 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КК України, -
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, а саме: 13.11.2013 року Вінницьким районним судом за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком 100 годин, на шлях виправлення не став та знову ухиляється від сплати аліментів. Так, ОСОБА_4 , будучи неодноразово попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, які він зобов`язаний був сплачувати згідно рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 03.03.2011 року на користь неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його особистий рахунок № НОМЕР_1 у відділенні Ощадбанку смт. Ситківці в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.02.2011 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття, умисно, розуміючи протиправність своїх дій, в період з серпня 2013 року по вересень 2014 року злісно ухилявся від сплати вищевказаних коштів, створивши станом на 01.09.2014 року заборгованість по сплаті аліментів в сумі 8559,50 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 за пред`явленим йому обвинуваченням вину визнав повністю при обставинах, викладених в обвинувальному акті, розкаявся у вчиненому. Суду показав, що спочатку сплачував аліменти, так як працював. Потім в нього були лише періодичні заробітки, тому не сплачував аліменти. Державний виконавець йому повідомляв, що йому необхідно сплачувати аліменти та погасити заборгованість, попереджав його про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів.
Представник потерпілого ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, від нього попередньо через канцелярію суду надійшла заява, в якій він просить кримінальне провадження розглянути без його участі, при призначенні покарання покладається на розгляд суду.
Враховуючи думки учасників судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених досудовим слідством обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На досудовому слідстві дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою раніше судимою за цей злочин.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що він не працює, так як непрацездатний, являється інвалідом ІІ групи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд встановив щире каяття.
Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Санкцією частини 2 статті 164 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт або виправних робіт, або обмеження волі.
Відповідно до ч.3 ст.56 КК України та ч.3 ст.61 КК України до обвинуваченого ОСОБА_4 не можуть бути застосовані такі види покарання як громадські роботи та обмеження волі, оскільки він являється інвалідом ІІ групи; відповідно до ч.2 ст.57 КК України виправні роботи не можуть бути застосовані до ОСОБА_4 , оскільки він являється непрацездатним.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути застосовані. В таких випадках суд, за наявності для того підстав, повинен постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.
Захід забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувався, підстав для його обрання суд не вбачає.
Керуючись ст.ст.349, 373, 374 КПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, суд -
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.164 КК України, та звільнити його від покарання.
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_1