Апеляційний суд міста Києва
Справа № 11-кп/796/913/2015 Головуючий в суді І-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК Доповідач: ОСОБА_2
У х в а л а
Іменем України

15.09.2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

перекладача - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0010600 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19.03.2015 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кутаїсі Грузія, грузина, громаднина Грузії, не працюючого, не одруженого, без місця реєстрації та постійного місця проживання, раніше судимого:

Залізничним районним судом м. Львова 29.07.2013 року за ч.5 ст.185 КК України до 6 років позбавлення волі, відповідно до ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.06.2014 р. звільнений з місць позбавлення волі 20.06.2014 р. на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

- визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту затримання - 30.09.2014 року.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено без змін - тримання під вартою.
За цим вироком ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що маючи не зняту та непогашену судимість, 30.09.2014 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи по проспекту Перемоги, 27 в м. Києві, побачивши на столі, що розташований в агітаційній палатці жіночу сумку, яка належала ОСОБА_11 , підійшов з тильної сторони агітаційної палатки та протягнувши руку до столу, відкрито повторно викрав жіночу сумку вартістю 500 гривень, в якій знаходився мобільний телефон марки «Самсунг», вартістю 200 гривень, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 20 гривень, на рахунку якої знаходились 100 гривень, гроші сумі 10 гривень, ключі від квартири, які матеріальної цінності не представляють, посвідчення ветерана праці серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 , яке матеріальної цінності не представляє, та з місця вчинення кримінального правопорушення намагався втекти, однак біля будинку № 23 по проспекту Перемоги в м. Києві був затриманий перехожим, а всього ОСОБА_7 повторно намагався відкрито викрасти майно на загальну суму 830 гривень, що належить ОСОБА_11 , але не довів свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник вказує, що висновки суду першої інстанції в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 не відповідають обставинам кримінального провадження, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, при цьому посилаючись на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_11 , з яких вбачається, на думку апелянта, що ОСОБА_7 намагався скоїти крадіжку, а коли його помітили і стали переслідувати, то відразу викинув викрадене, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому, на цій підставі вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді доповідача, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили вирок суду скасувати та перекваліфікувати дії обвинуваченого, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого і приходить до висновку про їх безпідставність з таких підстав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 що на думку захисту, потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх безпідставними, так як відповідно до роз`яснень, що містяться у п.4 ППВС України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06 11 2009 р. Дії розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою, з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Як вірно зазначив суд першої інстанції у вироку, дійсно дії обвинуваченого були розпочаті як крадіжка, але потерпіла побачивши момент викрадення почала кричати, після чого перехожі почали переслідувати ОСОБА_7 , який усвідомлюючи що його дії викриті продовжував тікати з викраденою сумкою, і лише через 100 м. її викинув та намагався втекти, але був затриманий перехожими.

Дані факти були підтверджені показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_11 .. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження свідки та потерпіла в судовому засіданні давали послідовні, логічні показання про обставини затримання обвинуваченого, який намагався втекти разом із викраденою сумкою.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги в тій частині, що спочатку обвинувачений викравши сумку відбіг на значну відстань, але почувши крики потерпілої та зрозумівши, що його викрили викинув сумку, і продовжив бігти вже без сумки, що протирічить показам свідка ОСОБА_12 , який вказав, що почувши крик потерпілої побачив як обвинувачений біжить від палатки із сумкою в руках та намагається втекти. Він побіг за ним але не наздогнав та крикнув перехожому щоб затримав крадія. Через метрів 100-150 обвинувачений викинув сумку та продовжив тікати, але його затримав ОСОБА_13 . Судом було чітко розписано правову кваліфікацію скоєного, та вірно кваліфіковано дії обвинуваченого, як умисні дії що виразилися у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, але не доведеного до кінця з причин, що не залежали від його волі, тобто за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.

Також, судом першої інстанції вірно враховано при призначені покарання, що ОСОБА_7 не має постійного місця проживання та реєстрації, в Україні, раніше судимий, негативні характеристики з місць позбавлення волі, вчинив новий злочин через невеликий проміжок часу після відбуття покарання, що свідчить про стійку антисоціальну спрямованість дій обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення, а тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно призначено міру покарання ОСОБА_7 , яка буде достатньою для його виправлення та перевиховання.

На підставі викладеного, враховуючи, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання та перекваліфікації дії обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414 КПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19.03.2015 року щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Судді:

_________________ ________________ _________________