Ухвала іменем україни 07 грудня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 червня 2015 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК,

у с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 57 049,73 грн матеріальної та 40 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду вирок міськрайонного суду змінено, виключено з його мотивувальної частини посилання на активне сприяння розкриттю злочину.

У решті вирок залишено без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_4 засуджено за те, що він 10 серпня 2014 року приблизно о 19.00 год. разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . ОСОБА_8 та іншими, вживаючи алкогольні напої, відпочивали на околиці м. Миргорода поблизу вул. Козацької у лісосмузі мікрорайону «Стадні».

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник конфлікт, який переріс у бійку. ОСОБА_4 , побачивши, що ОСОБА_8 побіг у напрямку місця бійки, та, вважаючи, що останній має намір втрутитись у конфлікт, з метою не допустити це, узяв дерев`яну палицю та наніс нею один удар по голові ОСОБА_8 , спричинивши йому тяжких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі засуджений ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в інкримінованому злочині. Вважає, що вирок ґрунтується на припущеннях. Зазначає, що він не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, а суд не з`ясував, чи могли виникнути тілесні ушкодження у потерпілого від падіння з висоти власного зросту. Крім того, стверджує, що під час бійки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 він побачив, що ОСОБА_8 біжить до них з ножем, тому його дії були направлені на недопущення тяжких наслідків, і він діяв в межах необхідної оборони.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412 414 цього ж Кодексу. Згідно зі змістом зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування судових рішень в касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається з касаційної скарги ОСОБА_4 , він фактично посилається на неповноту судового розгляду, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410, 411 КПК, тоді як ці обставини не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Разом із тим перевіркою судових рішень встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_4 в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження потерпілому підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.

Цей висновок, зокрема ґрунтується на показаннях самого засудженого, який підтвердив те, що завдав ОСОБА_8 удар палицею, хоча й заперечив, що у голову, свідка ОСОБА_9 про те, що засуджений повідомив йому, що саме він наніс удар потерпілому по голові, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили обставини конфлікту. Ці показання узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи та іншими доказами, наведеними у вироку.

Жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_8 намагався вчинити будь-які неправомірні дії щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суду не надано.

Доводи засудженого, аналогічні доводам його апеляційної скарги, про те, що тілесні ушкодження у потерпілого утворились внаслідок падіння і удару об твердий предмет, а його удар палицею прийшовся в плече чи руку, спростовуються висновком судово-медичної експертизи, згідно з яким тілесних ушкоджень на верхніх кінцівках потерпілого не виявлено.

За встановлених судом фактичних обставин діяння ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК кваліфіковано правильно.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано змінив вирок місцевого суду, виключивши посилання на активне сприяння засудженим розкриттю злочину, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів апеляції засудженого, аналогічних доводам його касаційної скарги, судом апеляційної інстанції наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 червня 2015 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3