УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділу Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_2 , погоджене з прокурором прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_3 , про тимчасовий доступ до документів на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009959 від 17.08.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просив надати тимчасовий доступ до матеріалів виконавчого провадження ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі яких були винесені постанови ВДВС Солом 'янського РУЮ у м. Києві від 11.05.2012 року про накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності була зареєстрована на ОСОБА_4 , та від 15.06.2012 року про зняття арешту із частини квартири АДРЕСА_1 , які зберігаються у ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 .

Дане клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009959 від 17.08.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 16.08.2013 року до Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві надійшло подання із ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, тобто невиконання судового рішення.

17.09.2013 року старшим слідчим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 під час розслідування матеріалів вищевказаного кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009959 від 17.08.2013 року, було направлено запит до ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з відповіддю якого було отримано інформацію, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесення вказаних вище постанов.

В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження виникла необхідність у отриманні матеріалів виконавчого провадження ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі яких було винесені постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.05.2012 року про накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності була зареєстрована на ОСОБА_4 , та від 15.06.2012 року про зняття арешту із частини квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності була зареєстрована на ОСОБА_4 .

Слідчий просив розглянути клопотання про надання тимчасового доступу до зазначених документів без виклику представників осіб, у володінні яких вони знаходяться, оскільки існує реальна загроза зміни або знищення документів.

Суд відповідно до ч.2 ст.163 КПК України визнав за можливе провести розгляд даного клопотання без виклику представників особи за наведених слідчим підстав.

Згідно з ч.1 ст.107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних заходів не здійснювалась.

Згідно з ч.1 ст.107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних заходів не здійснювалась.

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, прихожу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Відповідно до ч. 6 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Встановлено, що відповідно до фабули кримінальне провадження № 0009959 від 17.08.2013 року було порушено за поданням ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення від 13.09.2012 року за правовою кваліфікацією за ч. 1 ст.382 КК України.

Так, фабулою є фактична частина обвинувачення, його зміст, юридична форма якого обумовлюється конкретною нормою КК України. Вона завжди індивідуальна, бо стосується конкретної особи, яка вчинила злочин. Встановлення фактів, що визначають фабулу обвинувачення, і виявлення їх юридичних ознак є передумовою для прав, кваліфікації злочин, діяльності, а отже, і правильного застосування кримінальної відповідальності за конкретний злочин.

Наведене визначення обвинувачення вперше формулюється у внесених до ЄРДР відомостей, які мають містити три складові: фабулу обвинувачення, тобто реальний зміст інкримінованого обвинувачуваному діяння, та встановлені у справі факти, у яких передбачені ознаки відповідного складу злочину; юридичне формулювання, тобто ті правові ознаки, що притаманні типовому поняттю будь-якого виду злочину; правову кваліфікацію за відповідною статтею (частиною, пунктом) Особливої частини КК України.

Саме ці обставини, які утворюють фабулу обвинувачення, і складають предмет доказування під час досудового розслідування.

За частиною 1 ст. 382 КК склад злочину є формальним, бо його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту злочин визнається закінченим та набуває триваючого характеру.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).

Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання, наприклад, підкуп або обман державного виконавця, погрози або насильство щодо нього тощо. Якщо перешкоджання виконанню судового акта пов`язане із вчиненням інших злочинів (наприклад, даванням хабара, застосуванням насильства, знищенням документів), дії винного кваліфікуються за сукупністю злочинів.

Разом з тим, в клопотанні відсутнє обґрунтування, яке б підтверджувало зв`язок та суттєве значення матеріалів виконавчого провадження, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 та на підставі яких державним виконавцем було накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 та знято арешт із зазначеної частини квартири, тому вважаю, що слідчим не було наведено достатніх підстав вважати, що документи, доступ до яких він просить надати, самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у даному кримінальному провадженні, та не була доведена можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих документів.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Однак матеріали клопотання не містять інформації про те, чи уживалися заходи щодо одержання документів, про тимчасовий доступ до яких йдеться в поданому клопотанні, в добровільному порядку, тобто, чи перебувають у володінні та чи витребовувались слідчим відомості про такі документи в ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відсутня інформація про відмову в наданні цих документів за їх наявності у володінні у даної особи.

Таким чином, з матеріалів, доданих до клопотання, вбачається, що надані слідчим матеріали не встановлюють наявність всіх умов, які мають бути підставою надання дозволу про тимчасовий доступ до документів відповідно до вимог ч. 2 ст. 160 КПК, тому вважаю, що клопотання задоволенню не підлягає, оскільки вмотивованих правових підстав та посилання на певні обставини клопотання не містить.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 159-164, 166, 309, 369-372 КПК України, слідчій суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_2 про тимчасовий доступ до документів на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009959 від 17.08.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1