Дата документу Справа № 333/4421/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/4421/14-к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/156/16 ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч. 2, Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області, громадянин України, який має вищу освіту, офіційно не працює, розлучений, який має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, та призначено покарання у виді 120 годин громадський робіт.

Запобіжний захід особисте зобов`язання.

В апеляційних скаргах:

-обвинувачений ОСОБА_7 , заперечуючи вину у скоєні злочину, просить скасувати вирок районного суду, та постановити новий, виправдувальний вирок. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10

-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого, просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. При цьому захисник зазначає, що вирок не може ґрунтуватися на суперечливих показаннях потерпілої та її сестри ОСОБА_11 , судом не взяті до уваги показання свідка ОСОБА_9 , а показання експерта не можуть визнаватися доказами.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини, а саме:

07 травня 2014 року, приблизно о 13-20 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись у загальному коридорі біля кімнати АДРЕСА_2 , в ході конфлікту на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та потерпілою ОСОБА_12 , діючи умисно, завдав останній, що знаходилась у положенні лежачі на спині на підлозі, одного удару своєю ногою в область правого ліктьового суглобу та одного удару своєю ногою в область грудної клітини, чим спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у виді крововиливу і садна в проекції правого ліктьового суглобу, на задній поверхні грудної клітини, які згідно судово-медичної експертизи № 2268 від 27.05.2014 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарги; пояснення прокурора, якій вважав вирок місцевого суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Клопотань, передбачених ч.3 ст. 404 КПК України, при апеляційному перегляді не надійшло.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів справи та доводів апеляційної скарги встановлено, що судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілій відповідають фактичним обставинам і підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені та детально викладені у вироку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним даним, які містяться в наступних джерелах доказів:

-показаннях потерпілої ОСОБА_12 , яка пояснила суду, що 07 травня 2014 року, приблизно о 13-00 годині, вона разом із сестрою ОСОБА_11 прибули до місця мешкання ОСОБА_7 , з наміром забрати малолітню дитину її сестри. Біля гуртожитку почався конфлікт, який продовжився у секції біля кімнати №314 гуртожитку. В ході конфлікту обвинувачений наніс їй два удари ногою, один із яких влучив у пахвову область зліва, а інший - в область правого ліктьового суглобу. Згодом вибігла ОСОБА_11 та відштовхнула обвинуваченого від неї і той відразу забіг до своєї кімнати. Після чого вона разом із ОСОБА_11 вийшли на вулицю та відразу викликали міліцію. Окрім неї, обвинуваченого та її сестри у секції біля кімнати №314 нікого не було. Медичне освідування було проведене вранці наступного дня, адже того дня експертна установа була вже зачинена;

-показаннях свідка ОСОБА_11 , які аналогічні показанням потерпілої.

Свідок ОСОБА_11 і потерпіла ОСОБА_12 були попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведені до присяги у відповідності до вимог ст. 352 КПК України, про що містяться їх розписки у матеріалах справи, отже підстав вважати її показання неправдивими, про що зазначено в апеляційний скаргах, не має.

Пояснення потерпілої і свідка підтверджують дані, що відображені у відповідних документах, які є належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст. 85, 86 КПК України, а саме у:

-протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.05.2014 року, згідно якого ОСОБА_12 07 травня 2014 року о 18-15 годині звернулася до старшого ДІМ із заявою, в якій просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який 07.05.2014 року наніс її тілесні ушкодження та порвав золотий ланцюжок;

-протоколу огляду місця події від 07.05.2014 року;

-висновку судово-медичної експертизи №2268 від 22.05.2014 року, згідно результатів якої крововилив і садно в проекції правого ліктьового суглобу, на задній поверхні грудної клітини у ОСОБА_12 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Ушкодження виникли від дії тупих предметів. Давність виникнення ушкоджень не суперечить строку, вказаному в обставинах справи, а саме: 07.05.2014 року.

-висновку судово-медичної експертизи №2269-д від 22.05.2014 року, згідно якого виникнення ушкоджень у ОСОБА_12 можливо при будь-кому взаєморозташувані потерпілої відносно нападаючого за умови доступності зони ушкоджень. Приймаючи до уваги локалізацію видимих ушкоджень у ОСОБА_12 їй було завдано не менше 2-х травматичних впливів.

Показаннями допитаної у судовому засіданні експерта ОСОБА_13 підтверджуються достовірність висновків, проведених нею судово-медичних експертиз, а також з показань експерта випливає, що тілесні пошкодження не могли утворитися при одноразовому падінні на тупу рівну поверхню виходячи з їх локалізації - протилежні сторони тулуба. Відсутність інших ушкоджень зліва разом із крововиливами на задній пахвовій лінії робить взагалі неможливим отримання даного ушкодження при падінні на тупу рівну поверхню. Не виключається утворення видимих тілесних ушкоджень від ударів ногами. Можливість утворення тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних ОСОБА_12 , не виключається.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що експерт ОСОБА_13 підтвердила висновки, проведених нею судово-медичних експертиз по справі, а отже була допитана з ціллю роз`яснення висновку та перевірки його достовірності, що узгоджується з положеннями ст. 356 КПК України. У відповідності до положень ч. 6 ст. 95, ст. 84 КПК України пояснення експерта відносяться до процесуальних джерел доказів, що спростовує відповідні твердження захисника.

Пояснення потерпілої про те, що вона пройшла судово-медичну експертизу наступного дня після нанесення їй тілесних ушкоджень через те, що експертна установа була закрита, відповідають обставинам справи, в тому числі даним протоколу огляду місця події від 07.05.2014 р., який був проведений з 17.35 год. по 17.50 год., а також даним протоколу прийняття заяви про злочин від 07.05.2014 р. о 18.15 год., а відтак є спростовними відповідні доводи апеляційних скарг.

У відповідності до норм ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

У зв`язку з тим, що у відповідності до ч. 1 ст. 319 КПК України після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, показання свідка ОСОБА_9 , надані ним 11.12.2014р. в судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_14 , не можуть бути визнані належним доказом.

Головуючим в судовому засіданні суддею ОСОБА_1 були здійснені усі можливі дії для забезпечення явки свідків захисту ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , однак останні в судові засідання неодноразово не з`являлися, у зв`язку з чим є необґрунтованими доводи апеляційних скарги про те, що суд безпідставно не взяв до уваги показання зазначених свідків.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та громадської діяльності, взяв до уваги думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні обвинуваченого, і призначив покарання, яке на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах останнього залишити без задоволення

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: 1 2 3