АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Чернівці «13» березня 2012р. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Підгорна С. П.

суддів Дембіцької О.О., Попова Г.Г.

при секретарі Гладію О.В.

за участю прокурора Слюсарюк Р.Л.

та адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями потерпілого ОСОБА_2 та помічника прокурора Лерка І.В. на вирок Першотравневого районного суду міста Чернівців від 16 січня 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець міста Чернівців, вул. Козачука, 31/5, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючий, раніше несудимий,-засуджений за ст. 286 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Міра запобіжного заходу залишена підписка про невиїзд. Вирішена доля речових доказів.

Стягнуто з засудженого на користь НДЕКЦ при УМВС України в Чернівецькій області судові витрати в сумі 1800 гривень 60 коп.

Згідно вироку ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що він 08 травня 2011 року приблизно в 0 годин 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного спяніння, рухаючись по вулиці Руській міста Чернівців у напрямку села Остриця Герцаївського району Чернівецької області, біля будинку № 244 проявив неуважність до дорожньої обстановки, в межах своєї смуги руху не помітив пішохода ОСОБА_2 та автомобіль НОМЕР_2, не вжив

Справа № 2490/11-139 /2012 р. Головуючий у І інстанції: Скуляк І.А.

Категорія: ст.286 ч. 2 КК України Доповідач: Підгорна С.П.

заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого транспортного засобу, чим порушив п.п. 2.3 «б», 2.9 «а»та 12.3 «Правил дорожнього руху України», у результаті чого допустив наїзд на потерпілого ОСОБА_2, заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

В апеляції потерпілий ОСОБА_2 просить вирок районного суду щодо ОСОБА_3 скасувати, постановити новий вирок та призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі. Посилається на те, що вирок суду є надто мяким та необґрунтованим, не достатньо враховані судом обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3, а саме: скоєння злочину у стані алкогольного спяніння, а також наслідки злочину заподіяння тілесних ушкоджень, що призвели до інвалідності потерпілого. Також апелянт вважає посилання суду під час призначення міри покарання на відшкодування винним завданої шкоди потерпілому передчасним та помилковим, оскільки ОСОБА_3 відшкодував лише 30000 грн., а добровільно усно погодився відшкодувати 180000 грн. спричиненої шкоди.

В апеляції прокурор Лерко І.В. просить вирок районного суду щодо ОСОБА_3 скасувати, постановити новий вирок та призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Вимоги обґрунтовує тим, що районний суд при призначенні покарання засудженому ОСОБА_3 безпідставно застосував ст. 75 КК України, що не відповідає тяжкості скоєного ним злочину та особі винного.

Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_2 та прокурора, які підтримали доводи апеляцій, допитавши засудженого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_2 в процесі проведеного часткового судового слідства, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляцій, судова колегія вважає, що апеляції задоволенню не підлягають.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину при обставинах, наведених у вироку, повністю доведена сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів і їм дана правильна юридична оцінка.

При призначенні засудженому міри покарання районний суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та помякшують покарання. Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного спяніння, а також прийнято до уваги помякшуючі покарання обставини: визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди, позитивну характеристику і те, що він має на утриманні неповнолітню дитину та раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Міра покарання засудженому призначена в межах санкції статті кримінального закону, який передбачає покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, і таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Судова колегія вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку про те, що сукупність зазначених помякшуючих покарання обставин дає можливість застосувати вимоги ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням.

Судовою колегією встановлено, що засуджений ОСОБА_3 вчинив необережний злочин, який законом віднесений до категорії тяжких. Свою вину у вчиненні злочину визнав, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував завдану шкоду на суму 32000 грн. (а.с. 214). Крім того, потерпілий ОСОБА_2 на досудовому слідстві заявив, що фінансових та майнових претензій до ОСОБА_3 не має (а.с. 78, 214). Потерпілим ні на досудовому слідстві, ні в суді не було надано документів про розмір заподіяних йому матеріальних збитків, витрат на лікування, цивільний позов потерпілий не заявляв.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»від 23 грудня 2005 року № 14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

А тому судова колегія, розглянувши справу в межах заявлених апеляційних вимог, не вбачає підстав для задоволення апеляцій помічника прокурора району та потерпілого ОСОБА_2, право якого на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування матеріальної шкоди не порушено.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Вирок Першотравневого районного суду міста Чернівців від 16 січня 2012 року відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляції помічника прокурора Першотравневого району міста Чернівців та потерпілого ОСОБА_2 - без задоволення.

Головуючий С.П.Підгорна

Судді О.О.Дембіцька

ОСОБА_4