489/2986/14-к 26.06.2014
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху
26 червня 2014 року м. Миколаїв
Суддя апеляційного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу прокурора прокуратури Ленінського району м. Миколаєва ОСОБА_2
на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2014 року, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 ,
засуджений за ст. 121 ч.5 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. Відповідно до вимог ст. 76 КК України на ОСОБА_3 покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися на реєстрацію та повідомляти ці органи про зміну місця проживання.
встановив:
Як вбачається з поданої апеляційної скарги та доповнень до неї, в резолютивній частині прокурор висловлює наступну вимогу: вирок суду від 21.05.2014 року стосовно ОСОБА_3 скасувати в частині звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_3 засудженим за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі ( а в доповненнях зазначено: призначити покарання).
Між тим, в мотивувальній частині як апеляційної скарги, так і доповненнях до неї, відсутнє обґрунтування позиції прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність (тобто про застосування закону, який не підлягає застосуванню).
Висловлені прокурором доводи не є чіткими, не зрозуміло, в чому підлягають доповнення до апеляційної скарги, оскільки як в самій скарзі, так і в доповненнях до неї прокурор наводить аналогічні доводи стосовно призначеного покарання, а не стосовно обґрунтованості застосування ст. 75 КК України.
Прокурор вважає, що призначене ОСОБА_3 мінімальне покарання не буде сприяти його виправленню та попередженню вчинення ним злочинів, а суду належало обговорювати питання про призначення більш суворого покарання.
В той же час, як слідує з резолютивної частини апеляційної скарги, прокурор фактично не оспорює призначене покарання, оскільки просить вважати ОСОБА_3 засудженим за ст. 121 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, а в доповненнях до апеляційної скарги просить призначити покарання, тобто просить про призначення такого ж за розміром та видом покарання, яке призначив суд.
Крім того, в цій частині вимог прокурор також допустив невірне формулювання (зазначає про необхідність визнати засудженим, а слід - вважати засудженим).
Тому позиція апелянта є суперечливою стосовно висловлених вимог та формулювання доводів, в чому полягає неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність при звільненні ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Таким чином, подана апеляційна скарга не відповідає вимогам ч. 2 ст. 396 КПК України. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 399 КПК України, апеляційну скаргу слід залишити без руху, і встановити строк для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків.
Керуючись ст. 399 ч. 1 КПК України, суддя, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Ленінського району м.Миколаєва ОСОБА_2 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2014 року у відношенні ОСОБА_3 залишити без руху.
Встановити 5-денний строк з дня отримання прокурором копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали. У разі неусунення недоліків в установлений строк апеляційна скарга буде повернена.
Копію ухвали невідкладно надіслати прокурору прокуратури Ленінського району м. Миколаєва ОСОБА_2
Суддя