В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 , в режимі віеоконференції із Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, подану скаргу підтримала повністю та просить скаргу задовольнити.
В ч. 1 ст. 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Як вбачається із змісту постанови про закриття кримінального провадження, закриття кримінального провадження слідчий мотивував тим, що в діянні начальника управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області ОСОБА_7 , начальника відділу представництва інтересів громадян та держави в судах прокуратури області ОСОБА_8 , заступника прокурора м.Хмельницького ОСОБА_9 та старшого прокурора відділу прокуратури м.Хмельницького ОСОБА_10 відсутній склад кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 343; ч. 1 ст. 364; ч. 3 ст. 364; ч. 1 ст. 365; ч. 1 ст. 366; ч. 1 ст. 367; ч. 1 ст. 382; ч. 1 ст. 396 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Статтею 92 КПК України, передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст. 93 КПК України, здійснює збирання доказів.
Згідно ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ст. 110 КПК України, мотивувальна частина постанови, повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КК та КПК України. Проте у постанові слідчого не зазначено мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КК та КПК України, які стали підставою для висновку про відсутність події кримінального правопорушення.
В ст.284 КПК України чітк о визначені підстави до закриття кримінального провадження.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, слідчим не було в повній мірі досліджено обставини кримінального провадження.
Так, слідчим в черговий раз не було виконанні у повному обсязі вказівки, які викладені в ухвалі апеляційного суду Хмельницької області від 01 квітня 2013 р., ухвалі слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 19 липня 2013 р., ухвалі слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 03 грудня 2013 р., ухвалі слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 19 квітня 2014 р., а також про які наголошувалось і в ухвалах слідчих суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2014 року та 23 лютого 2015 року.
В свої постанові про закриття кримінального провадження від 22 липня 2015 року (а.с.233 Т.3) слідчий вказує на те, що на час вступу прокурора у трудовий спір колишній генеральний директор ХОДП ДАК «Хліб Україна» ОСОБА_11 на підприємстві не працював, а тому правомірними є дії прокурора, спрямовані на упередження заподіяння збитків держави. Проте з таким висновком слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_5 , слідчий суддя не погоджується, оскільки факт звільнення службової особи, з вини якої працівника було звільнено з роботи з порушенням закону, не звільняє таку «звільнену службову особу» від обов`язку відшкодування завданої шкоди. Окрім цього слідчим окрім посилання на звільнення ОСОБА_11 з посади генерального директора ХОДП ДАК «Хліб Україна» не досліджено та не встановлено на кого було покладені обов`язки останнього на час вступу прокурора у вищевказаний трудовий спір.
Показовим в даному випадку є рішення Європейського суду на яке містились посилання і інших слідчих суддів, ухвалами яких скасовувались попередні постанови слідчих про закриття кримінальних проваджень, зокрема у справі "Менчинська проти Росії від 15 січня 2009 року Європейський Суд встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, яке виразилося в порушенні принципу рівності прав сторін у судочинстві вступом прокурора на стороні державного органу в процес. Посилаючись на власне прецедентне право щодо ролі прокурора поза кримінального правосуддя, Європейський Суд нагадав, що в ряді випадків сам факт присутності прокурора чи аналогічного чиновника на судових засіданнях, "пасивне" або активне", вважається порушенням права на справедливий розгляд справи. Дане рішення вказується на Резолюції Парламентської асамблеї № 1604 (2003р). «Роль прокуратури в демократичному суспільстві, що базується на верховенстві права».
Окрім цього залишились невиконаними слідчим вказівки викладені в ухвалі слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 19 липня 2013 року, в змісті якої зазначено, що існує різне тлумачення норм ст. 5, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» в частині вступу прокурора по справі за позов про захист трудових прав, на боці відповідача, а не громадянина і застосування ст. 134, 136, 237 КЗпП України, а тому слід було вирішувати питання про офіційне тлумачення даних норм відповідними інституціями та можливості призначення правової експертизи з цього питання.
В постанові про закриття кримінального провадження слідчий ОСОБА_5 вказує на неможливість внесення Генеральною прокуратурою України конституційного подання з питань дачі висновку Конституційним Судом України для офіційного тлумачення законів України у зв`язку із відсутністю таких повноважень, проте як вбачається із самої постанови, так і з пояснень наданих прокурором в судовому засіданні, жодних заходів для внесення такого подання та виконання ухвали слідчого судді в цій частині здійснено не було, хоча як вбачається із судової практики Конституційного Суду України, мали місце випадки звернення Генеральної прокуратури України із відповідними конституційними поданнями разом із іншими суб`єктами конституційного звернення.
Також слідчий суддя повторно звертає увагу органу досудового розслідування на неприпустимість посилання в своїй постанові на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою Україниінтересів держави в арбітражному суді) від 8 квітня 1999 року N З-рп/99) (а.с.229 Т.3) оскільки вказане рішення Конституційного Суду України містить тлумачення лише щодо дій прокурора під час господарського процесу, і дане рішення не стосується положень ЦПК України, згідно з вимогами якого вирішувався спір за участю ОСОБА_3 та наступний вступ прокурора у спір на стороні держави.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що слідчий під час закриття кримінального провадження не в повній мірі дослідив доводи ОСОБА_3 про вчинення кримінальних правопорушень працівниками прокуратури Хмельницької області та прокуратури м. Хмельницького, не перевірив та не спростував їх належними доказами, не в повній мірі зазначив у мотивувальній частині постанови відомості про зміст обставин, які стали йому відомі та стали підставою для прийняття такої постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КК та КПК України.
Окрім цього є необхідним в повторному та більш детальному допиті слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_5 потерпілої ОСОБА_3 , про що остання вказала, як в своїй скарзі так і в даному судовому засіданні, оскільки як вбачається із протоколу допиту потерпілої ОСОБА_3 від 26 червня 2014 року проведеного слідчим ОСОБА_5 , такий протокол є формальний та містить лише посилання на підтвердження раніше наданих показів потерпілою слідчим прокуратури Хмельницької області, де працюють особи щодо яких проводилось досудове слідство.
Враховуючи вищевказані обставини, приходжу до висновку, що слідчим не в повній мірі виконано вимоги ст. 9 КПК України щодо зобов`язання всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_1