АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/987/15-к Номер провадження 11-кп/786/599/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 11 червня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 українку, громадянку України, з неповною середньою освітою, заміжню, не працюючу, маючу на утриманні 2-ох малолітніх дітей, раніше судиму:

- 25.05.2006 року Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

- 11.12.2006 року тим же судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, , ст. ст. 69, 70, 71 КК України на 2 роки 2 місяці позбавлення волі. За постановою Мелітопольського міського суду Запоріжської області від 17.06.2008 року звільнилася 25.06.2008 року на підставі ст. 107 КК України умовно-достроково на 6 місяців 23 дня дні;

- 18.05.2009 року Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України була звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 15.09.2009 року тим же судом за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки позбавлення волі. Звільнилася 03.02.2012 року на підставі постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.01.2012 року, згідно ст. 107 КК України умовно-достроково на 2 місяці 7 днів;-

засуджено за ч.3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

По справі відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про долю речових доказів.

За змістом вироку суду ОСОБА_9 визнана винуватою у тому, що вона, 21.02.2015 року приблизно о 3 годині ночі, перебуваючи у АДРЕСА_1 , шляхом розбиття скла віконної шибки, проникла до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який орендує потерпіла ОСОБА_8 , звідки таємно викрала належний потерпілій товар нижню білизну, одяг, ковдри, рушники, шапки, печатки та інше майно на загальну суму 10 749 грн., якими розпорядилася на власний розсуд.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , не оспорюючи правильність кваліфікації вчиненого злочину, доведеність вини та розмір викраденого, просить скасувати вирок місцевого суду через м`якість обраного винній покарання, яке, на її думку, не відповідає тяжкості злочину і особі обвинуваченої, так і не сприяє меті покарання - виправленню засудженої і попередженню вчинення нею нових злочинів. Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 до реального покарання без застосування ст.75 КК України.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що не зважаючи на свій молодий вік ОСОБА_10 раніше неодноразово засуджувалася за вчинення корисливих злочинів, продовжувала злочинну діяльність під час іспитових строків, а місцевий суд належної оцінки не цьому дав, як і не зазначив у своєму рішенні достатніх мотивів, які б вказували на можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання.

У своїх письмових запереченнях обвинувачена ОСОБА_10 вважає призначене їй покарання законним, оскільки вона має на утриманні двоє малолітніх дітей та чоловіка-інваліда І-ї групи, а тому зараз не в змозі відшкодувати потерпілій матеріальну шкоду.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржували.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_8 підтримала свої апеляційні вимоги, вказавши, що упродовж шести місяців засуджена навіть не намагалася відшкодувати хоч посильну частину заподіяної шкоди, а навпаки, прикриваючись дітьми відкрито заявляє, що їй за це нічого не буде.

Заслухавши доповідача, виступ потерпілої ОСОБА_8 на підтримання поданої скарги, обвинувачену ОСОБА_9 , яка заперечувала проти апеляції потерпілої, думку прокурора ОСОБА_7 про законність вироку суду, перевіривши матеріали справи, провівши часткове судове слідство і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у таємному викраденні чужого майна з проникненням у приміщення, тобто злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за обставин, викладених у вироку суду, та правильність правової кваліфікації її злочинних дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується доводів потерпілої ОСОБА_8 про безпідставність звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробовуванням, то їх колегія суддів вважає обґрунтованими, такими, що заслуговують на увагу.
При вирішення питання про вид і міру покарання районним судом, всупереч вимогам ст.ст.50,65 КК України, в повній мірі не враховані тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, конкретні обставини кримінального правопорушення та його наслідки.
Так, по справі встановлено, що ОСОБА_9 , будучи раніше чотири рази судимою за злочини проти власності, причому двічі із застосуванням ст.75 КК України, у період обох іспитових строків вчиняла нові злочини. Звільнившись з місць ув`язнення на шлях виправлення не стала, не працювала, і знову вчинивши умисний тяжкий злочин, та викравши майна за об`ємом, який значно перевищує потреби сім`ї, протягом тривалого часу не намагається відшкодовувати завдану потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду.

Належним чином не врахувавши цих обставин, місцевий суд прийшов до необґрунтовано висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства.
До того ж суд не вмотивував таке рішення, а лише формально пославшись та тяжкість вчиненого, особу винної та обставин, що пом`якшують її покарання констатував про застосування ст.75КК України, не навівши жодних встановлених ним достатніх і переконливих підстав для застосування положень цього закону втретє.
Поведінка ж обвинуваченої після злочину, на чому слушно наголошує потерпіла, свідчить, що вона приховуючись за сімейні обставини зловживає ними з метою уникнути реального покарання за вчинений умисний злочин.

На користь такого висновку свідчить і те, що під час апеляційного розгляду за клопотанням ОСОБА_10 , їй надавався додатковий час для досягнення з потерпілою розумного компромісу у питанні відшкодування збитків, проте ніяких дієвих заходів для цього вона так і не вчинила, на чергове судове засідання не зявилась, через що до неї був застосований привід.

Стосовно посилань обвинуваченої на існування ряду пом`якшуючих обставини, таких як наявність на утриманні двох малолітніх дітей та чоловіка-інваліда, то вони все ж сприймаються колегією суддів як виключні, такі що дають право на застосування ст.69КК України та призначення їй більш мякого покарання, ніж передбачене у санкції статті кримінального закону.

Згідно положень п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
До підстав для скасування вироку законом віднесено, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
За таких обставин, вирок суду з підстав, передбачених ст. 409 ч.2 КПК України за невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку, за яким ОСОБА_9 слід визначити для відбуття реальне покарання.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 11 червня 2015 року в частині призначення ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.185 КК України -скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту взяття її під варту.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:
(підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом
Суддя: ОСОБА_2