Ухвала

іменем україни

01 жовтня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_9,

суддів: ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 23 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000180 за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя АДРЕСА_2),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК;

в с т а н о в и в:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 296 КК, за який засуджено ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посягає на громадський порядок, а тому суд повинен був відмовити сторонам у затвердженні угоди про примирення. Також, на думку прокурора, суд не звернув уваги на те, що в угоді не зазначається про звільнення неповнолітніх осіб від відбування покарання на підставі ст. 104 КК, крім того, на них не було покладено обов'язків, передбачених ст. 76 КК. У свою чергу апеляційний суд безпідставно залишив без змін указаний вирок.

Згідно з вироком, залишеним апеляційним судом без змін, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі угоди про примирення від 28 та 30 березня 2015 року з потерпілим ОСОБА_3 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК і призначено кожному покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

За вироком суду неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винуватими в тому, що вони та неповнолітній ОСОБА_4 03 лютого 2015 року близько 20.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, попередньо домовилися між собою та прийшли до будинку АДРЕСА_3 де вчинили хуліганські дії щодо ОСОБА_3 Реалізуючи свій злочинний намір з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, вони почали стукати у вікна та двері, вимагаючи від власника відчинити вхідні двері, однак отримали відмову, після чого почали стукати в інші двері, які власник відчинив. Зайшовши до будинку, де крім власника, перебували ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 безпідставно почав чіплятися до ОСОБА_3 та завдав йому удару ногою по реберах та декілька ударів руками по обличчю, від чого останній впав. Після цього ОСОБА_1 підійшов до ОСОБА_5 і ударив його декілька разів рукою по обличчю. У цей же час ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_3 і вдарив його декілька разів ногами по ребрах. У подальшому до ОСОБА_3 та ОСОБА_8 підійшов ОСОБА_4 і завдав їм декількох ударів руками по обличчю. Після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та ОСОБА_8 неповнолітні курили та розпивали спиртні напої в їх присутності, а потім ОСОБА_2 з ОСОБА_4 пішли до іншої кімнати будинку, де останній безпричинно почав перевертати речі та меблі. Після вчинення цих дій вони повернулися до кухні і згодом залишили будинок.

В результаті спільних хуліганських дій ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_3 отримав легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За ч. 3 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути оскаржено в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладено у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як убачається зі змісту касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень, ні обвинувачені, ні потерпілий умов угоди не оскаржували. Лише прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, оскаржив вирок місцевого суду.

Крім того, як зазначено в копіях судових рішень, угоду між потерпілим та обвинуваченими було укладено у кримінальному провадженні про вчинення злочину середньої тяжкості - відповідно до положень ч. 3 ст. 469 КПК.

Разом із тим, прокурор ОСОБА_12, яка була присутня в судовому засіданні суду першої інстанції, не заперечувала проти затвердження угоди про примирення обвинувачених із потерпілим, і не висловлювала своєї незгоди з приводу звільнення від відбування покарання з посиланням на ст. 104 КК та непокладення судом на обвинувачених обов'язків передбачених ст. 76 КК, оскільки обвинувачені є неповнолітніми.

Крім того, наведені у касаційній скарзі доводи прокурора є аналогічними доводам, викладені у його апеляційній скарзі, які апеляційний суд у межах своїх повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК , розглянув у повному обсязі, визнав їх безпідставними, навівши в ухвалі відповідні мотиви, і дійшов висновку про залишення вироку місцевого суду щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Оскільки з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 23 червня 2015 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11