Провадження №1-кп/487/441/14

В И Р О К
Іменем України

17.09.2014 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,секретаря ОСОБА_2 ,прокурора прокуратури Заводського району м.Миколаєва ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Троїцьке Вознесенського раойну Миколаївської області українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працює , не одружений , мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий

- у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В

Угода про примирення досягнута під час досудового розслідування.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у кримінальному правопорушенні з таких підстав:

26.05.2014р., приблизно о 14 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись в кімнаті №313 гуртожитку , що розташований по вул. Морехідна, 2-А побачив стипендіальну картку банку "Альфа-банк" № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , після чого у нього виник корисливий умисел спрямований на таємне заволодіння грошовими коштами.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужого майна , скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку сторонніх осіб та власника картки , ОСОБА_4 , таємно викрав майно ОСОБА_6 , а саме стипендіальну картку банку "Альфа-банк".

Після чого , утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_4 , з місця злочину зник.

В той же день, близько 17 години 15 хв.. ОСОБА_4 , знаходячись за адресою м.Миколаїв, Пр. Леніна , 3 використовуючи систему банкоматів банку "Приватбанк" зняв з стипендіальної картки банку "Альфа-Банк" грошові кошти в розмірі 465 грн., розпорядившись ними на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 в ході підготовчого судового засідання свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у скоєному.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка).

Потерпілою стороною по даному кримінальному провадженню визнано ОСОБА_6 28.07.2014р. в даному кримінальному провадженні №0002813 між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 468,469,472 КПК України укладено угоду про примирення.

На момент укладення угоди, матеріальна шкода потерпілій стороні відшкодована в повному обсязі. Потерпіла сторона не має жодних претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого. Потерпіла сторона вважає, що ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення повинен понести покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян , а ОСОБА_4 згоден понести за вчинене ним протиправне діяння покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян .

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 і потерпіла сторона досягли угоди про примирення, підписали її, ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, - суд розглянув справу відповідно до положень ст.473, ч.5 ст.474 КПК України.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд приходить до наступного:

Відповідно до п.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні приватного обвинувачення.

ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення та повністю визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Крім того зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки та укладання та затвердження угоди про примирення, визначені ст.473 ч.2 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, згодний з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди.

Суд переконався, що затвердження угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Керуючись ст.ст. 369-374 КПК України, суд

З А С У Д И В :

Затвердити угоду від 28.07.2014 року укладену між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0002813 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за яким призначити йому узгоджене між сторонами угоди про примирення від 28.07.2014 року покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження вироку визначені ч.2 ст.473 КПК України.

СУДДЯ ОСОБА_7