Справа №11-676/11 18.10.2011 18.10.2011 18.10.2011
Справа № 11-676-2011 р.. Головуючий суду 1 інстанції Категорія: 272 ч.2, 286 ч. 2 ОСОБА_1
172 ч.1 КК України Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Погорєлової Г.М.

суддів: Губи О.О., Міняйла М.П.

за участю прокурора Іванова А.О.

засудженого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінальної справи за апеляцією засудженого ОСОБА_3 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2011 р., якою кримінальна справа за обвинуваченням

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, який має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, працює директором ПП «Шанс-Н» раніше не судимий

за ст.ст. 286 ч.2, 272 ч. 2, 172 ч.1 КК України закрита на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 р.

Постановлено відмовити у знятті арешту з майна ОСОБА_3: автонавантажувача № 4081, який належить ПП "Шанс-Н", саморобної металевої платформи та з іншого майна, яке належить ОСОБА_3

З цього приводу суд зазначив про необхідність перебування вказаного майна під арештом для забезпечення цивільних позовів.

Суд в постанові зазначив про вчинення ОСОБА_3 злочинів, передбачених ст. ст. 286 ч.2, 272 ч. 2, 172 ч.1 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_3, будучи власником та засновником приватного підприємства "Шанс-Н", розташованого в м. Миколаєві, по вул. Будівельників, 14/2, мав повноваження, передбачені п. п. 4.3, 4.5 Уставу та п. 2 розділу 11 Правил внутрішнього трудового розпорядку цього підприємства. Директором підприємства ОСОБА_3 призначений рішенням його власника № 3 від 01.06.2005 р.

Відповідно до інструкції з охорони праці № 1 ПП "Шанс-Н", затвердженої 01.04.2009 р. ОСОБА_3 як директором підприємства, до кола його службових обов'язків належало вжиття заходів по створенню на підприємстві безпечних умов праці, виконання вимог законодавства про охорону праці.

З другої половини 2008 р. до 26.11.2009 р., ОСОБА_3, будучи відповідальним за техніку безпеки, здійснював реконструкцію господарчих будівель на території ПП "Шанс-Н" з використанням праці найманих працівників ОСОБА_6, прийнятого різноробочим згідно з наказом № 76-к від 06.10.2008 р. та ОСОБА_7, працюючого на підприємстві будівельником без оформлення трудових відношень з листопада 2008 р., з грубими порушеннями діючого законодавства про працю стосовно забезпечення належних умов охорони праці, у відсутності відповідної ліцензії, без дозволу на виконання будівельних робіт з реконструкції будівлі, на виконання будівельно-монтажних робіт на висоті, без проектно-технологічної документації.

В порушення вимог ч.5, ч.6 ст. 153 КЗпП України робітники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 долучені до виконання робіт, пов'язаних з явною небезпекою для життя (роботи на висоті), в умовах, які не відповідали законодавству про працю, без повідомлення про це управлянню Держгірпромнагляду в Миколаївській області.

В порушення вимог ч.7 ст. 153, ч.1 ст. 160, ст. 169 КЗпП України, вимог "Положення про розробку інструкції з охорони праці", "Типового положення про порядок проведення навчання і перевірці знань з охорони праці", ОСОБА_3 не забезпечено проведення на підприємстві систематичного інструктажу робітників, в тому числі ОСОБА_6 і ОСОБА_7; не розроблені і не введені в дію інструкції з охорони праці для професії різноробочого і будівельника, інструкції з охорони праці при проведенні робіт на висоті; не здійснювався контроль за дотриманням робітниками вимог нормативних актів з охорони праці; не забезпечено проведення первинного (при прийнятті на роботу) і періодичних (на протязі трудової діяльності) медичних оглядів робітників, в тому числі ОСОБА_6 і ОСОБА_7

В порушення вимог ч.3, ч.4 ст. 5, ч.1 ст. 7, ч..1 ст. 6, ч.1 ст. 8, ч.1 ст. 13, ст. 18 Закону України "Про охорону праці" до виконання робіт, пов'язаних з підвищеною небезпекою, залучені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 без висновків психофізичної експертизи, а на самому підприємстві не забезпечені відповідність умов праці, безпека технологічних процесів; проходження робітниками, в тому числі ОСОБА_6 і ОСОБА_7, щорічного спеціального навчання з питань охорони праці.

В порушення вимог п.3 Порядку видачи дозволу Державним комітетом з нагляду за охороною праці та його територіальними органами, затвердженого постановою КМУ № 1631 від 15.10.2003 р. роботи, пов'язані з підвищеною небезпекою, здійснювалися без дозволу управляння Держгірпромнагляду в Миколаївській області.

26.11. 2009 р., приблизно о 8 год. 30 хв., без проведення відповідного навчання і перевірки знань з охорони праці, без оформлення наряду-допуску, без проведення цільового інструктажу з техниці безпеки праці, ОСОБА_3 дав завдання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 виконати на території підприємства роботи на висоті з нанесення ґрунтовки на стіни будівель, які відповідно до п. 60 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці № 15 від 26.01.2005 р. та Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого постановою КМУ № 1631 від 15.10.2003 р., відносяться до робіт з підвищеною небезпекою.

Для нанесення ґрунтовки на висоті двоповерхового будинку ОСОБА_3 використовувалася саморобна металева конструкція у вигляді платформи, заввишки 3,2 м., яку переміщував автонавантажувач моделі М4081. При цьому, технологічні вимоги металевої конструкції платформи не відповідали вимогам відповідного Держстандарту стосовно огорожі робочих місць на висоті з метою запобігання падіння людини та висоті захисної і страхувальної огорожі.

Безпосереднє керівництво роботами здійснював ОСОБА_3, який сам керував автонавантажувачем під час переміщення та підйому платформи з робітниками та який не проходив попереднього навчання і перевірки знань з охорони праці, що заборонено "Правилами охорони праці під час виконання робіт на висоті". ОСОБА_3, зокрема, допущені порушення відповідних вимог "Правил державної реєстрації і обліку великотоннажних автомобілів і інших технологічних транспортних засобів", "Правил будови і безпечної експлуатації навантажувачів" та інших правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою.

26.11.2009 р., приблизно о 12 год. 20 хв., ОСОБА_3, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талону до нього, без реєстраційних документів на транспортний засіб, рухався по асфальтованій проїзній частини вулиці Будівельників на технічно несправному автонавантажувачі, на робочій платформі якого знаходилися ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Рухаючись в указаних умовах, ОСОБА_3 грубо порушуючи вимоги п. п. 1.3, 2.1, 2.3 "а, б", 10.1, 21.1, 21.11, 30.1, 31.3 "б", 31.4.1 "а, д", 31.4.2 "а, б, в, г"., 31.4.5 "б" Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожній обстановці, що склалася та її змінам, не контролював рух автонавантажувача та здійснив наїзд на бордюрний камінь і виїзд на тротуар, внаслідок чого перший ряд скоб зсковзнув з вил автонавантажувача і металева конструкція робочої платформи перекинулася, що потягло падіння робітників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з висоти на асфальтове покриття вулиці.

Внаслідок падіння ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер в лікарні цього ж дня о 19 год. 20 хв., а ОСОБА_7 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Крім того, ОСОБА_3 допустив грубе порушення законодавства про працю, використовуючи найману працю ОСОБА_7 з листопаду 2008 р. без укладення трудового договору і оформлення трудової книжки, порушив його право на належні умови праці, щорічну оплачувану відпустку, соціальний захист.

В порушення вимог ст.ст. 32,34,103,113 КЗпП України перевів з 01.02.2009 р. робітника ОСОБА_5 на 1/2 ставки, не повідомивши йому про це та незаконно відправив його у відпустку на 60 днів без зберігання заробітної плати, чим грубо порушив його трудові права. Аналогічним образом ОСОБА_3 незаконно відправляв у відпустку без зберігання заробітної плати усіх робітників підприємства згідно його наказів від 02.01.2009 р., 02.03.2009 р., 01.04.2009 р., 05.05.2009 р., 01.06. 2009 р., 24.06.2009 р., 03.08.2009 р.

В апеляції підсудний ОСОБА_3, не оспорюючи правильність застосування до нього Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 р., просить постанову суду від 15.08.2011 р. змінити та зняти арешт з автонавантажувача М4081 і з саморобної металевої конструкції у виді робочої платформи та повернути їх ПП «Шанс-Н»; зняти арешт з його майна і з майна вказаного підприємства. Зазначає, що суд не вирішив питань, повязаних з закриттям кримінальної справи, щодо заходів забезпечення цивільного позову, речових доказів у справі. Вказує на незаконність постанови суду в частині залишення під арештом вище зазначеного майна з метою забезпечення цивільних позовів. З цього приводу оспорює висновки суду, в яких, з посиланням на ч. 2 ст. 14 Закону України «Про амністію у 2011 році», зазначено, що амністія не звільняє від обовязку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Вказує, що він є невинуватим і за змістом апеляції вважає, обовязок по відшкодуванню такої шкоди, на нього не може бути покладений.

Також просить визнати незаконною постанову від 26.03.2010 р. помічника прокурора м. Миколаєва ОСОБА_8 про накладення арешту на майно. Вказує на відсутність в матеріалах справи протоколу опису та оцінки майна. Посилається, що майно належить юридичній особі ПП «Шанс-Н», власником та засновником якого є інша особа ОСОБА_9 та що на майно підприємства раніше вже був накладений арешт для забезпечення іпотечного кредиту.

В доповненнях до апеляції підсудний ОСОБА_3 посилається на істотні протиріччя у висновках суду, викладених в тексті постанови від 15.08.2011 р., стосовно того, що він є власником і засновником ПП «Шанс» та стосовно визнання ним вини. Зазначає, що на досудовому слідстві і в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнавав. Вважає такими, що порушують його права, висновки суду про визнання ним вини, які зроблені лише через відсутність заперечень з його боку щодо застосування акту амністії. Просить скасувати ці висновки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення на підтримку апеляції та доповнень до неї підсудного ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_4, думку потерпілого ОСОБА_5, який залишив на розсуд суду вирішення питань, поставлених апелянтом, думку прокурора про необхідність зміни постанови суду, зняття арешту з автонавантажувача М № 4081, саморобної металевої платформи, з іншого майна підсудного ОСОБА_3 та належного ПП «Шанс-Н», вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Проте, як вбачається з постанови суду від 15.08.2011 р., в її мотивувальній частині зазначено про вчинення ОСОБА_3 злочинів, передбачених ст. ст. 272 ч.2, 286 ч.2, 172 ч.1 КК України, з наведенням формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та доказів вини підсудного.

Таким чином, вина ОСОБА_3 в порушення ст. 62 Конституції України, встановлена не обвинувальним вироком, а постановою суду, якою ОСОБА_3 звільнений від кримінальної відповідальності за вище зазначені дії на підставі акту амністії.

Крім того, із матеріалів кримінальної справи вбачається, що протягом досудового і судового слідства ОСОБА_3 категорично спростовував свою провину та заявляв ряд клопотань на спростування предявленого йому обвинувачення, в тому числі про своє алібі. Суд в постанові, зазначаючи про ставлення ОСОБА_3 до предявленого йому обвинувачення, допустився протиріч, наводячи висновки, які вказують то на невизнання вини ОСОБА_3, то на визнання ним вини, то взагалі безпідставно розцінив згоду підсудного на застосування до нього акту амністії як визнання ним вини.

Твердження з цього приводу містяться в апеляції підсудного ОСОБА_3, який наголошує на тому, що його провина не встановлена вироком суду.

З протоколу судового засідання вбачається, що розглядаючи справу по суті з 31.08.2010 р. по 12.08.2011 р., після проведення дебатів та надання останнього слова підсудному, суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення. 15.08.2011 р., повернувшись із нарадчої кімнати, суд поновив судове слідство. В цьому судовому засіданні за ініціативою суду поставлено на обговорення учасників процесу питання щодо застосування акту амністії до підсудного ОСОБА_3 До матеріалів справи приєднано клопотання захисника ОСОБА_4 від 10.08.2011 р. про звільнення підсудного ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 р. (т.4 а.с.53-54). Підсудний ОСОБА_3 вказане клопотання підтримав, що зазначено в протоколі судового засідання. Також зазначено, що головуючим розяснені підсудному ОСОБА_3 наслідки застосування акту амністії. Проте, які саме наслідки йому розяснені, в протоколі судового засіданні не зазначено.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що заявлений ряд цивільних позовів: потерпілою ОСОБА_10 про відшкодування майнової на моральної шкоди на загальну суму 503500 грн.; потерпілим ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди на суму 100000 грн., потерпілим ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди на загальну суму 50000 грн., прокурором в інтересах держави в особі департаменту фінансів Миколаївської міської ради в сумі 466 грн. 02 коп. про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6

Закон України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 р. містить ряд наслідків застосування амністії, зокрема те, що відповідно до ст. 14 ч.2 закону амністія не звільняє від обовязку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, а також те, що в разі застосування амністії в подальшому інші закони про амністію можуть не застосовуватися, що випливає з п. «е» ст. 7 закону.

Відсутність в протоколі судового засідання запису про розяснення судом підсудному ОСОБА_3 саме цих наслідків унеможливлює дійти висновку про те, що підсудний погодився на застосування амністії за умови настання цих наслідків.

Навпаки, як вбачається із змісту апеляції та доповнень до неї підсудного ОСОБА_3, він наголошує на тому, що є невинуватим і вважає, що обовязок по відшкодуванню заподіяної злочином шкоди на нього не може бути покладений.

В апеляційному суді підсудний ОСОБА_3 з цього приводу зазначив, що погодиться на відшкодування завданої злочином шкоди лише у разі, якщо в порядку цивільного судочинства буде доведена його провина у вчиненні злочинів. Проте, це питання не є предметом розгляду справи в порядку цивільного судочинства, в якому встановлюються наявність підстав для відшкодування шкоди на її розмір.

Наведене свідчить, що фактично підсудний ОСОБА_3 не погодився на застосування акту амністії з урахуванням наслідків застосування амністії, зазначених в законі. Тому рішення судом прийнято з порушенням вимог ст. 9 вище вказаного закону про амністію.

За таких обставин постанова суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому складі суду.

Що стосується інших тверджень апелянта, повязаних з його статусом як власника та засновника ПП «Шанс-Н», з належністю підприємства іншій особі, з заходами забезпечення цивільних позовів, з описом майна, з законністю постанови помічника прокурора м. Миколаєва ОСОБА_8 від 26.03.2010 р. про накладення арешту на майно, то вони підлягають вирішенню під час судового розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію підсудного ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 серпня 2011 р. у відношенні ОСОБА_3 скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому складі суду.

Головуюча:

Судді: