Справа № 551/1794/13-к
ВИРОК
іменем України
25 листопада 2015 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: старшого прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

малолітнього потерпілого ОСОБА_5 ,

його законного представника ОСОБА_6 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 ,

спеціалістів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

його захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки матеріали обвинувального акту по кримінальному провадженню № 0000725 відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого вчителем Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського, одруженого, має на утриманні малолітню та неповнолітню дитину, невійськовозобов`язаного, неінваліда І чи ІІ групи, раніше несудимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_10 , як учитель та керівник групи, що відповідальний за життя та здоров`я дітей, 16 червня 2013 року, близько 14 год. 30 хв., перебуваючи з групою учнів Шишацької спеціалізованої школи імені В. І. Вернадського на території регіонально - ландшафтного парку « Нижньоворсклянське » в с. Лучки Кобеляцького району Полтавської області, діючи з злочинною недбалістю, залишив останніх без нагляду, в результаті чого малолітні ОСОБА_5 і ОСОБА_13 взяли сокиру та почали рубати дрова.

Намагаючись розколоти поліно, яке двома руками тримав ОСОБА_5 , ОСОБА_13 з власної необережності наніс останньому удар сорокою по пальцям правої кисті, в результаті чого малолітній потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації 2 3 пальців правої кисті на рівні основних фаланг, які згідно висновку судово медичної експертизи № 170 від 10 вересня 2013 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я і значну втрату працездатності менш ніж на 1/3.

Причиною настання тяжких наслідків для здоров`я малолітнього потерпілого ОСОБА_5 стало неналежне виконання ОСОБА_10 , як зобов`язальним суб`єктом, внаслідок недбалого та несумлінного ставлення, своїх професійних обов`язків, які визначені: пунктом 2. 1 наказу відділу освіти, молоді та спорту Шишацької районної державної адміністрації Полтавської області « Про поїздку учнів Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського на екологічну практику » № 243 від 10 червня 2013 року; пунктом 3 наказу Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського № 67 від 14 червня 2013 року; пунктами 3.16, 5.1 посадової інструкції класного керівника; пунктом 3. 8 статуту Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського; статтями 1, 4 Закону України « Про охорону дитинства »; статтями 2, 8, 13, 16 -17, 19-20, 24 Закону України « Про загальну середню освіту »; основними засадами Законів України « Про охорону праці », « Про освіту »; пунктами 1.2, 1.4, 4.6, 4.6.1, 4.6.6, 4.6.2, 4.6.4.2, 4. 6. 5 Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально - виховного процесу в установах і закладах освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 563 від 01 серпня 2001 року та зареєстрованого 20 листопада 2001 року в Міністерстві юстиції України за N 969/6160.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні, інкримінованого йому, правопорушення не визнав та суду пояснив, що з 1993 року працює в Шишацькій спеціалізованій школі імені В.І. Вернадського за фахом викладач біології з паралельним заняттям науковою діяльністю, у зв`язку з чим неодноразово організовував екологічні поїздки учнів старших класів до дитячого табору бувшого Полтавського державного педагогічного університету, що знаходиться на території регіонально ландшафтного парку « Нижньоворсклянське » в с. Лучки Кобеляцького району Полтавської області.

Після закінчення навчального 2013 року, з метою проходження екологічної практики, головними завданнями якої було розширення кругозору дітей та вивчення рідного краю, сформував групу учнів 6 8 10 класів у кількості 23 - х дітей, до складу якої також входив і учень класу, де він, на той час, виконував обов`язки класного керівника, - Сокол Антон.

Окрім нього, в якості викладачів у поїздці приймали участь учитель початковий класів ОСОБА_14 та вчитель фізкультури ОСОБА_15 .

Оскільки то була восьма поїздка, територія табору перед приїздом дітей не перевірялася, так як її особливості були достовірно відомі.

Перед поїздкою, яка мала місце близько 06 год. 00 хв. 14 червня 2013 року, з учнями в присутності їх батьків був проведений інструктаж про правила поведінки та безпеки, на підтвердження чого кожен з дітей поставив свій підпис у шкільному журналі з техніки безпеки. Окрім цього, з приводу даної поїздки 13 червня 2013 року були проведені батьківські збори.

По приїзду до обумовленого місця, разом з дітьми почали організовувати зустріч з вихованцями інших двох шкіл Диканського району, після якої, у вечірній час, з учнями всіх шкіл була проведена загальна лінійка, під час якої, поміж іншого, неодноразово наголошувалася увага дітей на забороні користуватися колюче - ріжучими предметами.

Кожного дня в таборі чергували педагогічні працівники однієї з присутніх шкіл, до обов`язків яких входило приготування їжі, до чого також залучалися й діти, та заготівля дров на наступний день, чим займалися виключно дорослі, використовуючи, при цьому, сокиру, яка знаходилася на зберіганні в кімнаті відпочинку охоронців ландшафтного парку.

16 червня 2013 року після сніданку була проведена ботанічна екскурсія по території табору. У зв`язку з тим, що близько 15 години мала була відбутися зустріч з професором Київського екологічного інституту ОСОБА_16 , разом з вчителем Диканської школи ОСОБА_17 перебував у приміщенні їдальні, де проводили організаційні заходи.

З огляду на вказані обставини та у зв`язку з тим, що в після обідній час, зазвичай, діти мали час для відпочинку, останні перебували на території табору, а відтак не був очевидцем нещасного випадку, який стався з ОСОБА_18 . Лише вибігши на галас з приміщення їдальні, побачив останнього з закривавленою рукою, якому першу допомогу надавала ОСОБА_15 .

Про те, що сталося з дитиною відразу ж повідомив батьків та разом з ним поїхав до Кобеляцької центральної районної лікарні.

Зважаючи на те, що при проведенні екскурсійної поїздки ним були виконані всі вимоги нормативних актів щодо забезпечення безпеки дітей, що підтверджується проведенням постійних інструктажів, просив винести відносно нього виправдувальний вироку у зв`язку з відсутністю в його діях складу, пред`явленого йому у вину кримінального правопорушення, а у задоволені цивільного позову про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Захисники обвинуваченого - адвокати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 акцентували увагу суду на відсутності в діях їх підзахисного об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, визначеного ч. 2 ст. 137 КК України. Тому, зважаючи на недоведеність вини ОСОБА_10 у спричиненні здоров`ю малолітнього потерпілого істотної шкоди у вигляді середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, невизначеність органами досудового розслідування кола нормативних актів, що передбачають порядок забезпечення охорони житті і здоров`я неповнолітніх, порушення яких, нібито, допустив обвинувачений, просили його виправдати за відсутністю складу обумовленого правопорушення та відмовити потерпілим у задоволені позову.

На думку адвоката ОСОБА_11 причиною тяжких наслідків, які настали для здоров`я потерпілого ОСОБА_5 , слугувала власне його девіантна поведінка, який попри заборону учителів користуватися колюче ріжучими предметами, самовільно взяв сокиру, що, в свою чергу, свідчить про недоліки у його вихованні й з боку батьків. З метою винесення по справі законного та обґрунтованого рішення, вважала за доцільне паралельно розглядати питання про необхідність притягнення до кримінальної відповідальності й ОСОБА_14 , як іншого керівника екологічної практики.

При цьому, адвокат ОСОБА_12 при прийнятті остаточного рішення по справі просив врахувати підстави, за яких було скасовано вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 17 квітня 2014 року, яким ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, які носять суто процесуальний характер, відтак правильність попередніх висновків суду сумніву касаційною інстанцією не піддавалися.

Малолітній потерпілий ОСОБА_5 , будучи допитаним у присутності його законного представника ОСОБА_19 , суду пояснив, що ОСОБА_10 , як класний керівник, на початку червня 2013 року запропонував поїхати до с. Лучки Кобеляцького району для проходження екологічної практики. Згода батьків на поїздку мала бути засвідчена їх підписом у щоденнику. Про проведення з цього приводу батьківських зборів на передодні поїздки йому особисто нічого не відомо.

14 червня 2013 року, близько 06 год. 00 хв., разом з мамою ОСОБА_4 прийшли до території школи, де на їх чекав автобус. Перед тим, як їхати в с. Лучки Кобеляцького району, в салоні автобуса ОСОБА_10 провів інструктаж щодо правил поведінки у відповідних ситуаціях, під час якого наголошувалося на забороні користуватися колюче - ріжучими предметами. Факт проведення інструктажу кожен з учнів засвідчив своїм підписом у журналі з техніки безпеки.

Прибувши близько 10 години до обумовленого населеного пункту та поселившись до будинків, почали організовувати зустріч з учнями інших двох шкіл Диканського району. Цього ж дня, у вечірній час відбулася загальна лінійка учнів трьох шкіл, де був встановлений графік чергувань по табору між школами та проведений інструктаж відносно правил поведінки з застереженням не користуватися колюче ріжучими предметами.

Незважаючи на заборону користуватися такими предметами, на території табору у вільному використанні дітей перебували ножі, якими вони, наприклад, за вказівкою чергового по кухні вчителя, допомагали готувати їжу. При цьому, сокира, якою рубали дрова, постійно перебувала у дерев`яному брусі чи біля нього, який знаходився неподалік приміщення кухні та їдальні.

Оскільки доступ до сокири був вільний, й вирішив порубати дрова. Сокирою користувався також і ОСОБА_13 . Про те, що в їх користуванні перебувала сокира бачили не тільки однолітки, а й учителі, в тому числі й обвинувачений, який виходив з приміщення їдальні, де організовував зустріч гостей, які мали приїхати, але зауважень з цього приводу ніяких не висловлювали. Під час того, як він намагався втримати поліно, ОСОБА_13 наніс удар сорокою по пальцям правої кисті руки.

Першу медичну допомогу надавала ОСОБА_15 . В супроводі ОСОБА_10 був доставлений до Кобеляцької центральної районної лікарні, куди невдовзі приїхали й батьки.

При цьому, малолітній потерпілий в ході його допиту неодноразово вказував на випадки залишення дітей без нагляду, які самовільно могли залишали територію табору та піти до річки.

Законний представник малолітнього потерпілого, - ОСОБА_6 суду пояснив, що 16 червня 2013 року, в обідній час до дружини зателефонував класний керівник сина ОСОБА_10 та повідомив про нещасний випадок. По приїзду до Кобеляцької центральної районної лікарні було встановлено, що сину ампутовано два пальці правої кисті руки внаслідок травми сокирою. В лікарні поряд з сином перебував обвинувачений, який першочергово вказував на свою вину в спричиненню здоров`ю малолітнього сина істотної шкоди внаслідок здійснення неналежного контролю.

Оскільки стан сина був тяжкий та з метою спроби відновити ампутовані фаланги пальців, поїхали до спеціалізованої лікарні міста Дніпропетровська, де було констатовано про неможливість їх відновлення з огляду на тривалість часу, який минув, та нестерильність умов перебування ампутованих фаланг. Про вказані події повідомив до Кобеляцького райвідділу міліції. Винною особою у спричиненні істотної шкоди здоров`ю малолітньої дитини вважав саме ОСОБА_10 , який, на той час, являвся класним керівником сина, та був основним керівником екологічної практики, а відтак був відповідальним за життя та здоров`я останнього.

Зважаючи на те, що через неналежний контроль з боку обвинуваченого, який взяв на себе персональну відповідальність за збереження життя та здоров`я дітей, яких йому було довірено, син набув статусу дитини - інваліда, що вкрай негативно відобразилося на його фізичному та психологічному розвитку, байдужість винного, зокрема, його небажання сприяти виправленню ситуації, яка сталася, просив прийняти по справі справедливе рішення та притягнути ОСОБА_10 до відповідальності, повністю задовольнивши цивільний позов про відшкодування, завданої його родини, моральної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що шляхом поставлення підпису у шкільному щоденнику сина, надала дитині згоду на поїздку в с. Лучки Кобеляцького району, куди він їздив і влітку 2012 року та мав виключно позитивні враження від поїздки. Про шкільні збори батьків з приводу поїздки, їй нічого не відомо.

В день від`їзду провела сина до автобуса, який знаходився неподалік території школи, та попросила ОСОБА_10 , як класного керівника і організатора поїздки, наглядати за ОСОБА_20 . В її присутності інструктаж дітям не проводився.

14 15 червня 2013 року телефонувала як до сина, так і до ОСОБА_10 , які повідомляли лише позитивну інформацію. При цьому, обвинувачений вказував на успіхи сина у риболовлі.

16 червня 2013 року, в обідній час зателефонував ОСОБА_10 та повідомив про нещасний випадок, в результаті якого сину в серпні 2013 року була встановлена друга група інвалідності.

Вказуючи на байдужість педагогічного колективу до наслідків, яких зазнав її малолітній син, інтенсивність фізичної та психологічної травми, яку йому довелося пережити через неналежне виконання обвинуваченим своїх професійних обов`язків, що в подальшому потребувало значних зусиль в організації життя її родини, з урахуванням можливих майбутніх перешкод у реалізації генетичного потенціалу дитини до розвитку, просила притягнути ОСОБА_10 до відповідальності та стягнути з нього на їх користь 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_7 , акцентуючи увагу суду на тому, що саме з вини обвинуваченого через неналежне виконання ним своїх професійних обов`язків його малолітньому підзахисному була спричинена істотна шкода здоров`ю, яка не буде усунута протягом усього життя. Усвідомлення малолітнім потерпілим факту довічності фізичного враження здоров`я викликало у останнього моральні переживання особистої неповноцінності, у зв`язку з чим він проходив курс реабілітації. Тому, просив визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, та призначити йому реальне покарання з випробуванням з позбавленням права займатися викладацькою діяльністю, повністю задовольнивши позовні вимоги його підзахисних.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_10 , його вина у неналежному виконанні професійних обов`язків, що спричинило тяжкі наслідки здоров`ю потерпілого ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджуються низкою наступних, перевірених у судовому засіданні, доказів в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, в ході розгляду матеріалів обвинувального акту, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 з 1993 року працює учителем Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського, згідно статуту якої педагогічні працівники, поміж іншого, зобов`язані сприяти збереженню здоров`ю дітей, здійснювати пропаганду здорового способу життя / п. 3. 8 статуту школи; а. с. 108 117, т. 1 /.

Отже, на обвинуваченого, як фахівця у сфері освіти, безпосередньо покладені професійні обов`язки щодо охорони життя і здоров`я неповнолітніх, їх фізичного та психологічного розвитку під час навчально виховного процесу.

Суть такого обов`язку, перш за все, передбачає дбайливе ставлення відповідальних осіб до процесу народження, росту і розвитку дитини.

Про наявність у обвинуваченого саме такого професійного обов`язку вказує і його особистий підпис в посадовій інструкції учителя, відповідно до якої він, як учитель, який в своїй роботі має керуватися Конституцією України, законами України, указами Президента України, рішеннями Кабінету Міністрів України і органів управління освітою всіх рівнів з питань освіти і виховання учнів; правилами і нормами охорони праці, техніки безпеки і пожежної безпеки, а також Статум і локальними правовими актами школи, в тому числі Правилами внутрішнього трудового розпорядку, наказами і розпорядженнями директора школи тощо, несе повну відповідальність за життя і здоров`я учнів під час навчально виховного процесу / а. с. 93 95, 108 116, т. 1 /.

Згідно вимог пунктів 1.1, 1.2, 1.4, 4.6, 4.6.1, 4.6.6, 4.6.7 Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально - виховного процесу у установах і навчальних закладах, яке розроблено відповідно до Закону України « Про охорону праці », « Про освіту » та поширюється на вищі, професійно технічні, загальноосвітні, дошкільні, позашкільні навчальні заклади та заклади післядипломної освіти, установи Міністерства освіти і науки України незалежно від форм власності і підпорядкування, навчально виховний процес, - це система організації навчально виховної, навчально виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами / уроки, лекції, лабораторні заняття, час відпочинку між заняттями, навчальна практика, заняття з трудового, професійного навчання і професійної орієнтації, виробнича практика, робота у трудових об`єднаннях, науково дослідні та дослідно конструкторські роботи, походи, екскурсії, спортивні змагання, перевезення чи переходи до місця проведення заходів тощо /.

Дане положення, яке затверджене наказом Міністерства освіти і науки України № 563 від 01 серпня 2001 року, визначає єдину систему організації з охорони праці, а також обов`язки керівників та посадових осіб щодо забезпечення здорових і безпечних умов навчально - виховного процесу, запобігання травматизму його учасників, якими відповідно до вимог Закону України « Про загальну середню освіту » визнаються учні / вихованці /, керівники, педагогічні працівники, психологи, бібліотекарі, інші спеціалісти.

Разом з цим, з метою створення сприятливих умов для індивідуального розвитку і формування особистості учнів, на обвинуваченого ОСОБА_10 в 2012 - 2013 роках були покладені обов`язки класного керівника учнів шостого класу, до переліку яких входив й малолітній потерпілий ОСОБА_22 , що слідує із змісту класного журналу шостого класу Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського за 2012 2013 роки / а. с. 244 256, т. 3/.

Функціональні обов`язки класного керівника припускають здійснення керівництвом групою учнів, координації роботи учасників навчально виховного процесу в частині досягнення цілей навчання і виховання в навчальному колективі / групі, класі /.

Класний керівник несе персональну відповідальність за життя і здоров`я учнів класу під час заходів, які він проводить, а також за дотриманням їхніх прав і свобод до законодавства України, що прямо передбачено п. 5. 1 посадової інструкції класного керівника, із змістом якої 03 березня 2011 року був особисто ознайомлений обвинувачений / а. с. 96 97, т. 1 /.

На виконання основних завдань школи, одним з яких є розвиток особистості учня, його здібностей і обдарувань, наукового світогляду, наказом відділу освіти, молоді та спору Шишацької районної державної адміністрації Полтавської області № 243 від 10 червня 2013 року, що виданий у відповідності з рекомендаціями Міністерства освіти і науки України щодо порядку організації екскурсійних поїздок організованих груп учнівської та студентської молоді № 1/9-286 від 27 квітня 2010 року та розпорядженнями КМ України № 1494-р від 08 грудня 2009 року, учнів Шишацької спеціалізованої школи імені В.І Вернадського в кількості 23 -х осіб у супроводі двох вчителів з 14 по 21 червня 2013 року направлено на екологічну практику за маршрутом: селище Шишаки с. Лучки Кобеляцького району Полтавської області.

Одночасно директорові Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського ОСОБА_23 було доручено призначити керівниками групи: вчителів ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , поклавши на них повну відповідальність за збереження життя й здоров`я дітей / а. с. 166, т. 2 /.

14 червня 2013 року директором Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського ОСОБА_23 видано наказ № 167 « Про поїздку дітей на екскурсію », згідно якого керівниками групи визначено вчителів ОСОБА_10 , ОСОБА_14 з покладенням на останніх відповідальності за життя і безпеку дітей.

Із змістом цього наказу під особистий підпис, окрім обвинуваченого, були ознайомленні й педагогічні працівники ОСОБА_14 та ОСОБА_15 / а. с. 89, т. 1; а. с. 117, т. 1 /.

При цьому, суд звертає увагу на зміст аналогічного наказу директора школи, який був долучений до матеріалів кримінального провадження за клопотанням державного обвинувача, відповідно до якого з наказом ознайомлені лише керівники групи ОСОБА_10 та ОСОБА_14 . Підпис ОСОБА_15 відсутній / а. с. 199, т. 3 /.

Мотивуючи заявлене клопотання про необхідність долучення до матеріалів кримінального провадження іншого примірника досліджуваного наказу, старший прокурор прокуратури Кобецяцького району ОСОБА_3 вказала на те, що надана нею копія наказу була першочерговим примірником, який був витребуваний у дирекції школи. В подальшому останніми був представлений інших примірник наказу з підписами кожного з трьох вчителів.

Допитаний в судовому засіданні колишній директор Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського ОСОБА_23 не зміг пояснити суду за яких обставин у розпорядженні органів досудового розслідування перебуває один і той же наказ з різним за текстом змістом.

Окрім цього, свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що з 01 липня 2005 року по 23 квітня 2014 рік перебував на посаді директора Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського. За ініціативою вчителя біології ОСОБА_10 була сформована група дітей для поїздки в с. Лучки Кобеляцького району, метою якої було проведення екологічної практики, вивчення історії рідного краю, що є невід`ємною частиною навчально виховного процесу. Основу групи складали учні класу, де ОСОБА_10 виконував обов`язки класного керівника. Поміж обраних учнів, були діти з девіантною поведінкою. Така поведінка властива й малолітньому потерпілому ОСОБА_24 .

Перед поїздкою вчителям був проведений цільовий інструктаж та доведений до відому зміст наказу, що засвідчено їх особистими підписами. Текст наказу ним був виготовлений безпосередньо перед поїздкою. Підписання наказу педагогічними працівниками після повернення з навчальної практики виключав. Попередньо територія, куди мали їхати діти, не перевірялася з огляду на достовірну обізнаність ОСОБА_10 в її благополуччі. Незважаючи на те, що в проїздці приймав участь і його син, про проведення з цього приводу батьківських зборів йому нічого не відомо. Про нещасний випадок повідомив телефонним зв`язком учитель ОСОБА_14 , про що було доведено до відому начальника районного відділу освіти.

У діях колишнього підлеглого працівника не вбачав будь яких порушень законодавства, що спричинило істотну шкоду здоров`ю малолітнього потерпілого, тому дирекцією школи й не приймалося жодних дій по наданню останньому допомоги в адаптаційний після травми та хірургічного втручання період. В ході розслідування нещасного випадку порушень законодавства у діях керівників групи, в тому числі й обвинуваченого, виявлено не було. Відділ освіти з власної ініціативи притягнув їх до дисциплінарної відповідальності, оголосивши догани.

Зважаючи на результати проведеної перевірки показів цього свідка в порядку, передбаченому ст. 352 КПК України, суд вбачає в їх змісті елементи необ`єктивності, що пов`язані з пом`якшенням неналежної поведінки обвинуваченого, з яким він протягом тривалого часу перебував у службових взаєминах.

Такий висновок суд обґрунтовує тим, що ОСОБА_23 від імені трудового колективу, ввіреного йому, на той час навчального закладу звертався до Кобеляцького районного суду Полтавської області з письмовим клопотанням № 337 від 22 жовтня 2013 року про передачу ОСОБА_10 , який щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, на поруки трудового колективу.

Із змісту витягу з протоколу зборів трудового колективу Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського від 12 жовтня 2013 року, підставою для такого клопотання слугувала власне заява ОСОБА_10 про обставини здійсненого ним правопорушення з посиланням на щире каяття та запевнення в законослухняній поведінці в майбутньому / а. с. 15 16, т. 1 /.

Питання передання обвинуваченого на поруки трудового колективу Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського обвинуваченим та його захисниками в ході судового розгляду не ініціювалось.

Окрім цього, у зв`язку з нещасним випадком, який трапився 16 червня 2013 року з учнем 6 класу ОСОБА_18 , директором Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського ОСОБА_23 17 червня 2013 року, на підставі Положення про порядок розслідування нещасних випадків, що сталися під час навчально виховного процесу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 616 від 31 серпня 2001 року, зареєстрованого 28 грудня 2001 року в Міністерстві юстиції України за № 1093/6284, видано наказ № 69 « Про створення комісії із розслідування нещасного випадку », згідно якого головою комісії визначено заступника директора школи з навчально виховної роботи ОСОБА_25 , членами, - ОСОБА_26 , як уповноважену трудового колективу з охорони праці, та вихователя ГПД ОСОБА_27 / а. с. 103, т. 1 /.

Відповідно до акту про нещасний випадок № 1 від 19 червня 2013 року, який цього ж дня затверджений директором школи ОСОБА_23 , організаційними причинами нещасного випадку, що стався з учнем школи Соколом Антоном, визнано нехтування правилами техніки безпеки та необережне поводження з сокирою, а психофізичними травмування внаслідок порушення правил техніки безпеки.

При цьому, члени комісії дійшли висновку, що учителем біології ОСОБА_10 , учителем початкових класів ОСОБА_14 , учителем фізичної культури ОСОБА_15 , у групі яких стався нещасний випадок з дитиною, були допущені порушення пунктів 4.6.1, 4.6.2 Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально виховного процесу в установах і закладах освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 563 від 01 серпня 2001 року / а. с. 104, т. 1; а. с. 116, т. 2 /.

Відповідно до цих нормативно - правових приписів, викладач, учитель, класовод, куратор групи, класний керівник несе відповідальність за збереження життя і здоров`я вихованців, учнів, студентів, слухачів під час навчально - виховного процесу, проведення якого має бути забезпечене у відповідності з чинними законодавчими актами та нормативно правовими актами з охорони праці.

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 , в ході розслідування нещасного випадку, що стався під час навчально виховного процесу з учнем школи, були відібрані письмові пояснення у дітей - очевидців досліджуваних подій, які вказували на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_13 самовільно взяли сокиру, якою останній й завдав травму ОСОБА_5 , в результаті чого йому було відтято два пальці. На аналогічні обставини вказував і потерпілий ОСОБА_22 .

Із пояснень відповідальних педагогічних працівників слідувало, що вони не були очевидцями нещасного випадку.

Оскільки в діях педагогічних працівників, зокрема керівників групи ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , були виявленні порушення законодавства з охорони праці, наказом районного відділу освіти їм було оголошено догани, який останніми не оскаржувався.

Свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_27 акцентували увагу суду на тому, що за збереження життя та здоров`я дітей під час навчально виховного процесу, складовим елементом якого була й екологічна практика в с. Лучки Кобеляцького району, несуть виключно вчителі, у зв`язку з чим ОСОБА_10 та ОСОБА_14 були оголошені догани.

За грубе порушення вимог пунктів 4.6.1, 4.6.2, 4.6.4.2 та 4.6.5 Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально виховного процесу в установах і закладах освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 563 від 01 серпня 2001 року; пункту 2. 1 наказу відділу освіти, молоді та спорту Шишацької районної державної адміністрації № 243 від 10 червня 2013 року; пункту 3 наказу Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського № 67 від 14 червня 2013 року та у зв`язку з неналежним виконанням, покладених обов`язків, нехтуванням правилами техніки безпеки, що призвело до нещасного випадку з учнем Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського Соколом Антоном, наказом відділу освіти, молоді та спору Шишацької районної державної адміністрації Полтавської області № 219 від 06 вересня 2013 року ОСОБА_10 та ОСОБА_14 оголошено догани з позбавленням всіх видів заохочувальних виплат і премій до 05 вересня 2014 року.

06 вересня 2013 року із змістом наказу під особистий підпис ознайомлені ОСОБА_10 та ОСОБА_14 . Контроль за виконанням наказу покладено на директора школи ОСОБА_23 / а. с. 135, 167 т. 2 /.

Головний спеціаліст відділу освіти, молоді та спорту Шишацької районної державної адміністрації ОСОБА_28 суду пояснила, що 12 червня 2013 року з Шишацької спеціалізованої школи надійшов лист звернення про підготування відповідної документації, необхідної для організації поїздки учнів на екологічну практику в с. Лучки Кобеляцького району. Групу дітей формував виключно основний керівник групи, в даному випадку це був вчитель біології ОСОБА_10

16 червня 2013 року до відділу освіти зателефонував колишній директор школи ОСОБА_23 та повідомив про нещасний випадок. Вказівки про дострокове припинення поїздки відділ освіти не давав. Оскільки відділ освіти погодився з результатами проведеного розслідування нещасного випадку, ОСОБА_10 та ОСОБА_14 за неналежне виконання, покладених на них, обов`язків були оголошені догани з позбавленням матеріальних нагород на певний проміж часу, з чим останні беззаперечно погодилися, оскільки рішення відділу освіти не оскаржувалося.

Внаслідок задоволення подання Шишацької районної організації профспілки працівників освіти і науки України № 5 від 26 лютого 2014 року, клопотання адміністрації Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського № 133 від 14 травня 2014 року, оголошені ОСОБА_10 та ОСОБА_14 догани відповідно до наказу відділу освіти, молоді та спорту Шишацької районної державної адміністрації Полтавської області № 101 від 19 травня 2014 року зняті достроково / а. с. 165, т. 2 /.

При цьому, суд не вважає притягнення обвинуваченого до дисциплінарної відповідальності порушенням загально визнаного принципу: двічі за одне й те саме не карають, що знайшов своє втілення в ч. 3 ст. 2 КК України, оскільки за вчинення суспільно небезпечного діяння особа може нести різну за видами юридичну відповідальність, що не повинно розглядатися як притягнення двічі за одне й те саме діяння.

Виходячи з вищевикладеного, суд також дійшов висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_10 , як зобов`язальний суб`єкт, на якого локальними нормами школи було покладено обов`язок по здійсненню догляду і нагляду за дітьми учасниками екологічної практика, яка є невід`ємною частиною навчально виховного процесу, був відповідальним за створення, шляхом належного виконання перелічених вище нормативно - правових приписів, необхідних умов, за яких дитина живе і нормально розвивається фізично та психічно.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що у перелічених вище нормативно - правових актах відсутнє докладене визнання необхідного поводження відповідальних осіб, що, на думку, суду пояснюється можливістю наданню останнім достатньої свободи у виборі оптимального варіанта ставлення до дитини, захисту її від різних і під час непередбачуваних загроз. Тому, суд не приймає до уваги твердження сторони захисту обвинуваченого про невизначеність органами досудового розслідування конкретного кола нормативних приписів, що порушив їх підзахисних, оскільки при порушенні суспільних відносин, які охороняються ст. 137 КК України, вирішальна роль відводиться локальним нормам, тобто правилам загальнообов`язкової поведінки, що попередньо санкціоновані державою, прийняті у встановленому законом порядку і діють у межах окремо взятої установи чи організації.

Недотримання таких нормативних приписів під час догляду і нагляду за дитиною й сприяє виникненню стану загрози заподіяння шкоди життю і здоров`ю дитини.

З пояснень в судовому засіданні малолітніх та неповнолітніх свідків очевидців нещасного випадку ОСОБА_29 , ОСОБА_13 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , які були допитані в присутності їх законних представників, начальника служби у справах дітей Шишацької районної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_8 , відповідального за психологічну службу району, практичного психолога відділу освіти, молоді та спорту Шишацької районної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_9 , слідує, що під час нанесення ОСОБА_13 травми ОСОБА_5 вони перебували без нагляду вчителів. Першу допомогу потерпілому надала ОСОБА_15 .

При цьому, жодний свідок не вказав за яких обставин у їх однолітків опинилася сокира та взагалі чи був до неї на території табору вільний доступ, що, на думку суду, викликано виключно розвитком взаємовідносин « учень учитель ».

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 листопада 2013 року, ОСОБА_13 , в діях якого вбачаються ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 128 КК України, передано під нагляд матері ОСОБА_33 , строком на два роки / а. с. 144 145, т. 1 /.

Свідок ОСОБА_15 при першочерговому допиті 12 березня 2015 року категорично запевнила суд, що сокира на території табору перебувала у вільному користуванні, яку неодноразово бачила і в приміщені кухні.

В момент нанесення травми малолітньому потерпілому перебувала в приміщені кухні, ОСОБА_14 на спортивному майданчику, ОСОБА_10 , який з огляду на те, що основну групу дітей складали учні класу, де він виконував обов`язки класного керівника, вважався головним серед вчителів, перебував на території табору.

Оскільки найпершою з колег підбігла до потерпілого, надала йому необхідну медичну допомогу. В подальшому останній у супроводі обвинуваченого був доставлений до Кобеляцької центральної районної лікарні. В послідуючому будь яких розмов з малолітнім потерпілим не мала.

Разом з цим, будучи повторно допитаною за клопотанням сторони захисту обвинуваченого 29 вересня 2015 року, свідок ОСОБА_15 уточнила, що приміщення кухні, де бачила сокору лише один раз в день приїзду, зачиняється, тому діти до неї не мали вільного доступу. Сокира належала охоронцям табору та постійно знаходилася в їх кімнаті.

При наданні уточнюючих показань, свідок заперечила будь який тиск на неї з боку адміністрації школи та колег по роботі, вказавши на те, що при первинному допиті надала неповні показання внаслідок перенесених хвилювань через фізіологічний стан, що викликаний вагітністю.

Однак, суд критично відноситься до такої позиції свідка, оскільки перед її допитом 12 березня 2015 року судом у тактовній формі була з`ясована можливість давати покази по справі через перебування на останніх місцях вагітності та запропоновано давати покази сидячи. Виключивши будь які зміни в своєму організмі, що унеможливлювали давати правдиві покази по справі, свідок погодилася надавати свідчення стоячи, оскільки за своїм психічним і фізичним станом могла давати правильні показання, які відповідали об`єктивній дійсності досліджуваних подій.

Виходячи з викладеного, суд приймає до уваги покази свідка ОСОБА_15 , що були дані в судовому засіданні 12 березня 2015 року, та не приймає до уваги її уточнюючі свідчення від 29 вересня 2015 року, вважаючи їх такими, що дані з метою реабілітації становища обвинуваченого, який в колишньому являвся її вчителем, а наразі колегою по роботі.

Покази свідка ОСОБА_34 від 12 березня 2015 року частково підтверджуються й поясненнями свідка ОСОБА_14 , який суду повідомив, що разом з обвинуваченим, як один із керівників групи дітей, яку формував виключно ОСОБА_10 на власний розсуд, перебував на екологічній практиці, що проходила на початку червня 2013 року на території регіонально - ландшафтного парку « Нижньоворсклянське » в с. Лучки Кобеляцького району Полтавської області.

Під час травмування малолітнього потерпілого знаходився на волейбольному майданчику з іншою групою дітей. Підбігши на галасливий крик ОСОБА_13 , побачив, як ОСОБА_15 біля приміщення кухні надавалася медична допомога ОСОБА_24 . Про обставини травмування останнього дізнався від дітей, увага яких постійно зверталася на заборону користуватися колюче ріжучими предметами. Про вказаний випадок відразу ж повідомив адміністрацію школи.

Окрім цього, твердження свідка ОСОБА_15 про те, що приміщення кухні зачиняється, тому діти не мали до нього вільного доступу, не узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_35 , яка, станом на червень 2013 року, працювала завідуючою господарства ландшафтного парку та спростувала даний факт, вказавши на те, що з огляду на несправність замків приміщення кухні та їдальні протягом тривалого часу не зачиняються. Виключала можливість перебування на території табору, коли там знаходилися діти, сторонніх осіб, як і факт перебування в користуванні охоронців парку сокири.

Про перебування у користуванні охоронців ландшафтного парку сокири, яка, нібито, зберігалася в кімнаті їх відпочинку та надавалася відвідувачам табору для заготівлі дров, категорично заперечив свідок ОСОБА_36 , який з 2011 року виконує обов`язки охоронця території ландшафтного парку в с. Лучки Кобеляцького району.

Відповідаючи на поставлені сторонами кримінального провадження питання в умовах, де виключався будь який тиск на нього, свідок ОСОБА_36 наголошував на тому, що неодноразово бачив сокиру біля приміщення кухні та припускав її належність саме відвідувачам табору, яка їм була необхідна для рубання дров, що в подальшому використовувалися для розпалювання плити і приготування їжі.

Зважаючи на відсутність будь яких взаємовідносин свідків ОСОБА_35 й ОСОБА_37 , які є мешканцями іншого населеного пункту, з учасниками судового провадження, що виключає наявність у них будь якого інтересу в розгляді справи, суд вважає їх показами достовірними та такими, що можуть бути покладені в основу обґрунтування прийнятого судом рішення.

З огляду на наведене, суд критично відноситься до показань обвинуваченого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_38 в частині належності сокири охоронцям парку, якою вони користувалися лише за необхідності, її постійного місця зберігання, вважаючи їх такими, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Виходячи із змісту взаємовідносин між обвинуваченим та свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_39 , які у зв`язку із спільною професійною діяльністю в сфері освіти підтримують між собою постійний зв`язок, суд вбачає в їх показах, які в цілому зводилися до загальних та організаційних питань проведення екологічної практики, її ролі для дітей у навчально виховному процесі, елементи заінтересовані в результатах розгляду провадження на користь обвинуваченого, тому не приймає їх до уваги.

Таким чином, на підставі досліджених у процесі судового розгляду доказів, судом об`єктивно встановлено, що обвинувачений 16 червня 2013 року, після 14 години залишив групу дітей, серед яких перебували й малолітні ОСОБА_13 та ОСОБА_5 , без нагляду, тим самим позбавив останніх необхідного захисту від неусвідомлювальних та необдуманих дій.

Саме відсутність належного контролю із боку обвинуваченого, який зобов`язався здійснювати нагляд за поводженням дітей під час екологічної практики, й призвело до неконтрольованих дій ОСОБА_13 та ОСОБА_5 , які по своїй силі перевершують силу волі і рівень розвитку свідомості дітей, наслідком чого стало нанесення малолітньому потерпілому травми сокирою.

Відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 170 від 10 вересня 2013 року, у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації 2 3 пальців правої кисті на рівні основних фаланг, які могли виникнути 16 червня 2013 року в результаті травми сокирою, і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я і значну стійку втрату працездатності менше ніж на 1/3 / а. с. 98 99, т. 1 /.

Із мотивувальної частини медичного висновку слідує, що ученик Шишацької спеціалізованої школи імені В.І. Вернадського ОСОБА_5 16 червня 2013 року в супроводі класного керівника доставлений до Кобеляцької ЦРЛ з травматичною ампутацією 2 3 пальців правої кисті, що мало місце близько 14 години в літньому таборі с. Лучки Кобеляцького району. Ампутовані фаланги пальців доставлені в нестерильних умовах.

За даними управління праці та соціального захисту населення Шишацької районної державної адміністрації Полтавської області, ОСОБА_24 на період часу з 19 серпня 2013 року по 28 листопада 2018 року встановлено соціальний статус дитина - інвалід з виплатою його законному представнику ОСОБА_4 щомісячної соціальної допомоги / а. с. 103, т. 2 /.

У зв`язку з змінами в поведінці дитини, які викликані порушенням сну, навіюванням істеричних проявів, замкнутістю, імпульсивністю, постійними негативними переконаннями, помітним зниженням інтересу до оточуючого середовища, що є наслідком травматичної ампутації двох пальців правої кисті руки, малолітній потерпілий ОСОБА_5 з 26 червня по 11 липня 2014 року проходив курс реабілітації в центрі соціальної реабілітації дітей інвалідів м. Миргорода Полтавської області / а. с. 174, т. 2 /.

Отже, поклавши на себе зобов`язання по охоронні життю та здоров`ю дітей, зокрема й малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , обвинувачений мав захисти його від зовнішніх небезпечних факторів, якими, в даному випадку, являються необережні діяння однолітка.

Обов`язок контролювати присутність дитини в групі гарантує постійну присутність повнолітньої особи серед підлітків та дітей, що значною мірою знижує ризик потрапляння останніх в умови небезпечні для власного життя та здоров`я, необережного поводження з небезпечними предметами.

Зважаючи на це, суд констатує порушення з боку обвинуваченого права дітей на безпечне поводження з предметами, використання яких у процесу пізнавальної діяльності, що є складовим елементом права на охорону здоров`я, мало місце з порушенням правил безпеки, наслідком чого стало заподіяння здоров`ю малолітнього потерпілого істотної шкоди, яка виразилася у травматичній ампутації сокирою двох пальців правої кисті руки.

При вирішенні питання співвідношення причин і умов настання тяжких наслідків, суд, зважаючи на встановлені в ході судового слідства обставини, приходить до переконання, що обвинувачений мав реальну можливість усунути загрозливі для малолітнього потерпілого фактори або вчасно попередити необережне поводження підопічної дитини з сорокою, шляхом належного виконання покладених на нього зобов`язальних обов`язків, що є в причинному зв`язку з спричиненням здоров`ю дитини істотної шкоди.

При цьому, суд не бере до уваги поведінку малолітнього потерпілого та неповнолітнього свідка ОСОБА_13 під час досліджуваних подій, яка на думку, обвинуваченого, його захисників та практичного психолога ОСОБА_9 й має розглядатися як причина наслідків, що настали, оскільки особливості свідомості дитини, зокрема, рівень її розвитку, не дозволяють їй повною мірою передбачити існуючу небезпеку.

Даний недолік, на думку суду, повинен і міг бути заповнений суспільно корисливими діями обвинуваченого, який з огляду на свій професіоналізм повинен був творчо, ініціативно, зі знанням справи організовувати проведення екологічної практики задля досягнення позитивних результатів навчально - виховного процесу, а не концентрувати свою увагу на організації зустрічі з колегою, на досвід якої він рівняється, як науковець.

Критично суд відноситься й до тверджень захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 про те, що причиною наслідків, які настали, слугували й недоліки в вихованні малолітнього потерпілого з боку батьків, який попри заборону користуватися колюче - ріжучими предметами, самовільно взяв сокиру, оскільки обвинувачений, як досвідчений педагогічний працівник, який неодноразово виступав організатором подібних екскурсійних заходів, при формуванні групи дітей для поїздки на екологічну практику в с. Лучки Кобеляцького району мав враховувати вік, розумові здібності, ступінь готовності кожного з них до самостійного життя, інші дані і, виходячи з їхнього сукупного значення, визначати перелік заходів щодо охорони їх життя та здоров`я, забезпечивши, в першу чергу, благополуччя території, де перебувають діти.

Відповідно до вимог пунктів 4.6.1, 4.6.2, 4.6.4.2 та 4.6.5 Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально виховного процесу в установах і закладах освіти, учитель, класний керівник під час навчально виховного процесу про проведення практики повинен ознайомитися з територією, де проводиться навчально виховний процес, не залишати дітей без нагляду і контролю.

Вказані нормативно правові приписи виконані не були, що не заперечувалося ні самим обвинуваченим ОСОБА_10 , ні колишнім директором школи ОСОБА_23 .

Згідно даних протоколу огляду від 17 червня 2013 року, місцем вчинення кримінального правопорушення являється ділянка місцевості, що знаходиться на території регіонально ландшафтного парку « Нижньоворсклянське » в с. Лучки Кобеляцького району Полтавської області, посередині якої мається дерев`яний брус, на верхній частині якого маються сліди від рубання, біля якого знаходиться сокира / а. с. 85, т. 1 /;

Самоусунення обвинуваченого на певний проміжок часу від виконання, покладеного на нього обов`язку, по охороні життя та здоров`я дітей, на думку суду, з огляду на мотивацію його дій вказує на неусвідомлення ним суспільної небезпечності своєї поведінки, хоча повинен був і міг усвідомлювати, відтак його дії характеризуються як злочинно недбалі, а ставлення до наслідків - злочинно недбалим.

При цьому, суд визнає, що мотивом такої поведінки обвинуваченого було задоволення, в перш чергу, своїх індивідуальних інтересів, пов`язаних з його науковою діяльністю, у зв`язку з чим під час приготування до зустрічі з науковцем, мав недостатньо уважне ставлення до поведінки дітей, які в той час без належного контролю перебували на території табору.

Неналежна увага, необачність та недбальство обвинуваченого, якому було довірено безпосередній догляд, нагляд і контроль за поведінкою і розвитком дітей, на думку суду, лежать в основі суб`єктивних причин настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення істотної шкоди здоров`ю малолітнього потерпілого.

Разом з цим, суд приймає до уваги, що обвинувачений, керуючись в своїй діяльності вказівками відповідних нормативних актів, націлених на забезпечення життя та здоров`я підопічних дітей, під час організації й проведення екологічної практики реалізував лише їх частину, про що свідчить проведення відповідних інструктажів, на що вказував як малолітній потерпілий, так і ряд свідків по справі.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_10 за обставинами кримінального провадження мав реальну можливість виконати покладені на нього обов`язки в повній мірі, тим самим убезпечити здоров`я дитини від потенційної / ймовірної/ загрози, з урахуванням часткового виконання ним нормативно правових приписів, наслідків, що настали, які перебувають у причинному зв`язку, що носить опосередкований характер, з його поведінкою, суд характеризує його діяння як неналежне виконання професійних обов`язків, спрямованих на охорону життя та здоров`я дітей.

На думку суду, належне і своєчасне виконання обвинуваченим заходів щодо здоров?я малолітнього потерпілого дозволило б компенсувати його тимчасовий недолік досвіду, знань і сил, забезпечити як фізичиний, так і, головним чином, психологічний захист від реальної небезпеки- травматичної ампутації двох пальців правої кисті руки.

Ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд з урахуванням недотриманням ОСОБА_10 покладених на нього обов`язків щодо належної охорони життя та здоров`я дітей, їх добробуту та безпечного перебування в місцях навчання, праці та відпочинку, приходить до висновку про доведеність вини останнього у неналежному виконанні своїх професійних обов`язків щодо охорони здоров`я малолітнього підопічного ОСОБА_21 , що спричинило тяжкі наслідки, а від так кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 137 КК України як неналежне виконання професійних обов`язків щодо охорони життя та здоров`я неповнолітніх внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, що спричинили тяжкі наслідки та мало місце 16 червня 2013 року, близько 14 год. 30 хв. під час екологічної практики, яка проходила на території регіонально - ландшафтного парку « Нижньоворсклянське » в с. Лучки Кобеляцького району Полтавської області.

Виходячи з основних положень, які розкривають суть принципу законності та безпосередності дослідження доказів у справі, що є основними засадами кримінального провадження, суд не приймає до уваги твердження захисника - обвинуваченого адвоката ОСОБА_12 , що при новому судовому розгляді мають бути усунуті лише процесуальні порушення закону, що стали підставою для скасування виправдувального вироку суду відносно його підзахисного, правильність висновків якого колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ сумнівам не піддавалася. Більше того, що таке твердження захисника не узгоджується із змістом мотивувальної частини ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2014 року / а. с. 23 27, т. 2 /

Оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, позиція захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 про необхідність притягнення до відповідальності й іншого керівника групи, є такою, що не ґрунтується на вимогах КПК України, які визначають межі судового розгляду.

Зважаючи на те, що після короткого проміжку часу після досліджених подій, ОСОБА_10 звертався до трудового колективу школи з проханням взяти його на поруки, посилаючись на щире каяття у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, яке було предмет розгляду на зборах трудового колективу, критичний осуд його поведінки під час розмови з батьком малолітнього потерпілого, що мала місце відразу після нещасного випадку, чим повністю викрив себе у вчиненому, суд розцінює невизнання вини обвинуваченим під час судового слідства як намагання уникнути кримінальної відповідальності.

При обґрунтуванні висновку суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , оскільки їм не відомі жодні обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_10 покарання, суд врахує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до статті 12 КК України класифікується як злочин середньої тяжкості, дані про його особу, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд по справі не вбачає.

Зважаючи на предмет суспільних відносин, що охороняються нормою ст. 137 КК України, яким являється життя і здоров`я особи як природні та невід`ємні права людини, беручи до уваги конкретні обставини справи, ставлення обвинуваченого до діяння та наслідків, зокрема, його небажання виправити ситуацію, яка склалася, байдужість до подальшої долі дитини, яка з його вини зазнала порушень анатомічної цілісності органів та їх функцій, явне небажання вибачитися перед потерпілими, що для них є врай важливо, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 положень ст. 69 КК України, а вважає за доцільне призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті.

Разом з цим, беручи до уваги характеристику обвинуваченого, як фахівця у галузі освіти та науки, який за тривалий час роботи в Шишацькій спеціалізованій школі імені В.І. Вернадського зарекомендував себе як відповідальний, досвідчений педагог, який сприяє формуванню в учнів поваги до принципів загальнолюдської моралі, батьків, духовних цінностей України, у зв`язку з чим користується у останніх повагою та авторитетом, його вихованці є неодноразовими призерами Всеукраїнських олімпіад з екології, що вказує на високий рівень його професіоналізму, суд вважає за можливе збереження за ним права в подальшому займатися викладацькою, науковою діяльністю, обіймаючи відповідні посади, та приходить до висновку про призначення йому основного покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права займатися такою діяльністю з зайняттям посад на певний строк.

При прийнятті такого рішення суд також виходив з того, що позбавлення обвинуваченого такого права, що є основним джерелом доходу, може вкрай негативно позначитися на його особистості, як взірцевого знавця своєї справи, та добробуті його родини, зокрема, належному розвитку дітей - підлітків.

Враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, за наявності обставини, яка пом`якшує покарання, дані про його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався / а. с. 106 - 107, т. 1 /, виключно позитивно характеризується за місце проживання та роботи / а. с. 105, 146, 147, т. 1, 169, 172, 173 т. 2; 136, т. 2 /, має на утриманні малолітню та неповнолітню дитину / а. с. 148, 149, т. 1 /, суд з урахуванням того, що інкримінований ОСОБА_10 злочин вчинений з необережності, що певною мірою знижує ступінь суспільної небезпечності діяння і його особи, приходить до висновку, що виправлення останнього можливе й без ізоляції від суспільства, а досягне своєї мети при призначені йому основного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Питання, заявленого потерпілими цивільного позову про відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 50 000 грн. 00 коп. / а. с. 75 79, т. 2 /, суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 129 КПК України та правилами цивільного судочинства, вважаючи його таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про відшкодування моральної / немайнової / шкоди » № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Право на відшкодування моральної / немайнової / шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

З урахуванням обставин, за яких була завдана істотна шкода здоров`ю малолітнього потерпілого, що в подальшому призвело не тільки до перетворювань в його організмі, а й відхилень у його фізичному, духовному / моральному/, психоемоційному розвитку, що в своїй сукупності вказує на деформування його розвитку як дитини, яка в малолітньому віці набула статусу дитини інваліда, що є певною перешкодою для реалізації в майбутньому його генетичного потенціалу до розвитку як фізичних здібностей, так і психічних, суд, з урахуванням обсягу душевних, психічних страждань, які зазнала родина малолітнього потерпілого після травматичної ампутації двох пальців на рівні основної фаланги правої кисті, що потребувало хірургічного втручання та, в свою чергу, вимагало додаткових зусиль в організації їх подальшого життя, а також зважаючи на матеріальне становище обвинуваченого, який має на утриманні малолітню та неповнолітню дитину, вважає за можливе зменшити розмір, визначеної потерпілими моральної шкоди, який на думку суду є дещо завищеним, та стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , 30 000 грн. 00 коп., що буде відповідати засадам розумності та справедливості, а також чинному кримінально та цивільно процесуальному законодавству України.

Питання речового доказу у вигляді паперового конверту з травою, на якій маються залишки речовини бурого кольору, що зберігається в матеріалах кримінального провадження / а. с. 86, т. 1 /, суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

При цьому, суд не вирішує долю речових доказів у вигляді дерев`яного бруса та сокири з огляду на їх знищення відповідно до вироку Шишацького районного суду Полтавської області від 17 квітня 2014 року / а. с. 223, т. 1 /.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 КПК України суд,

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права займатися педагогічною, науковою діяльністю та заняття відповідних посад.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Покласти на ОСОБА_10 у відповідності з вимогами ст. 76 КК України наступні обов`язки:

- публічно попросити пробачення у потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , інтереси якого у кримінальному провадженні представляє ОСОБА_6 ;

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції;

- повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.

Цивільний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , 30 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволені іншої частину позову, - відмовити.

Речовий доказ у вигляді паперового конверту з травою, на якій маються залишки речовини бурого кольору, залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000725.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Шишацький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку невідкладно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча: