Провадження № 1-кп/520/678/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2015 року м.Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщені суду у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0003070 від 17 листопада 2015 року, щодо

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Южинєць, Кіцманського району, Чернівецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , колишнього патрульного за рахунок молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії - помічника гранатометника відділення Інспекторів прикордонної служби прикордонної застави оперативно-бойової комендатури «Одеса-2» військової частини НОМЕР_1 , солдата запасу,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

У підготовчому судовому засіданні прокурор та обвинувачений звернулися до суду із угодою від 17 грудня 2015 року про визнання винуватості.

Згідно обвинувального акту і наданої угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, за наступних обставин.

Так, відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

23 березня 2015 року ОСОБА_3 добровільно прибув до Миколаївського РВК Одеської області та був призваний на військову службу за мобілізацією, яку проходить в ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , у військовому звані «солдат».

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23 березня 2015 року № 146-ос солдат ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду патрульного за рахунок молодшого Інспектора прикордонної служби 1 категорії - помічника гранатометника відділення інспекторів прикордонної служби прикордонної застави оперативно- бойової комендатури «Одеса-2» військової частини НОМЕР_1 .
Являючись військовослужбовцем військової служби солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9. 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та своїх функціональних, обов`язків зобов`язаний суворо додержуватись у своїй службовій діяльності вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, бути зразком виконання службових обов`язків, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.

03 серпня 2015 року солдату ОСОБА_3 відповідно до наказу тво командира військової частини НОМЕР_1 від 03 серпня 2015 року №228-вв було надано щорічну основну відпустку за 2015 рік строком на 23 доби, тобто до 26 серпня 2015 року включно.
Проте, 27 серпня 2015 року солдат ОСОБА_3 , діючи на порушення вищенаведених статутних вимог та зобов`язань, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду без поважних причин не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , та незаконно перебував поза межами військової частини НОМЕР_1 , ухиляючись від проходження військової служби до 24 листопада 2015 року, проводячи час у вказаний період на власний розсуд за своїм постійним місцем мешкання.

24 листопада 2015 року ОСОБА_3 добровільно прибув до військової прокуратури Одеського гарнізону та заявив про себе.
Наведені умисні дії ОСОБА_3 були кваліфіковані за ст.407 ч.4 КК України за кваліфікуючими ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Як вбачається з обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України.

ОСОБА_3 також погодився із прокурором на призначення йому покарання за цей злочин в виді п`яти років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, іспитовий строк три роки.

Суд, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного повне порозуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили ОСОБА_3 погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.

Так, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, оскільки санкція ч.4 ст.407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України, враховуючі тяжкість злочину, відсутність потерпілого, та у випадку завдання злочином шкоди лише державним та суспільним інтересам, може бути укладено угоду про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим.

Угода за змістом укладена відповідно до ст.472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у т.ч. стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст.473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду.

Суд також переконаний в тому, що угоду сторонами підписано добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.

Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування у проваджені зібрано достатньо доказів для обґрунтованої підозри і обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, а тому визнання ним винуватості є цілком виправданим.

Суд також вважає, що відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, пов`язаних із народженням дитини, наявності на утриманні іншої малолітньої дитини, необхідністю надання допомоги дружині, інших даних про особу ОСОБА_3 , а саме: притягнення до кримінальної відповідальності вперше, по місцю служби і проживання характеризується позитивно, який звільнений з військової служби у запас, характер кримінального правопорушення та інші обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.

Керуючись ст.ст.373, 374, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 17.12.2015р. про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину.

На вирок сторонами може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, лише у випадках, встановлених ст.ст.473, 394 КПК України.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1