Справа № 152/1745/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2015 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000340,

по обвинуваченню: ОСОБА_3 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Савчино Крижопільського району Вінницької області, проживаючої у АДРЕСА_1 , громадянки України, з неповною середньою освітою, не одруженої, не працюючої, раніше не судимої,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 135 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

учасники кримінального
провадження:
сторона обвинувачення:
прокурор ОСОБА_4 ,
сторона захисту:
обвинувачена ОСОБА_3 ,
інші учасники:
представник потерпілої ОСОБА_5 ,
у с т а н о в и в:
30 серпня 2015 року біля 21 години, не перебуваючи в обумовленому пологами стані, виражаючи явну неповагу до права людини на життя з моменту народження, нехтуючи моральними та правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу особі, що перебуває у небезпечному для життя стані, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, ОСОБА_3 залишила свою новонароджену дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без допомоги та нагляду, тобто належного харчування та обігріву у картонній коробці біля паркану нежилого будинку по АДРЕСА_2 .

При цьому, ОСОБА_3 розуміючи, що немовля перебуває у небезпечному для життя стані, позбавлене можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, не надала необхідної допомоги новонародженій дитині, маючи можливість її надати.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнала у повному обсязі, щиро розкаялася і дала показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення нею злочину, пояснивши, що у 30 серпня 2015 року, приблизно о 13-й годині у будинку свого дядька у с. Рахни-Лісові Шаргородського району вона народила дочку. Цього ж дня, у темну пору доби, загорнувши дитину у рушник та хустку, поклавши її у картонну коробку, ОСОБА_3 пішла з будинку дядька та біля 21-ї години залишила свою дитину біля паркану одного із будинків у с. Рахни-Лісові, при цьому, усвідомлюючи, що залишає дитину у небезпеці. Про вчинене вона дуже шкодує, проте до таких дій її змусили життєві обставини, відсутність роботи та засобів до існування.

Ураховуючи те, що обвинувачена, прокурор та представник потерпілої у судовому засіданні, не оспорюють усі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом установлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд цього провадження щодо усіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших обставин у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, які характеризують її особу.
Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинила завідоме залишення без допомоги матір`ю своєї новонародженої дитини, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, хоча зобов`язана була піклуватися про дитину і мала змогу надати їй допомогу, при цьому матір не перебувала в обумовленому пологами стані, а тому кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 135 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченої, яка на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується негативно, раніше не судима.

Обставиною, пом`якшуючою покарання ОСОБА_3 , є визнання вини та щире каяття. Обставин, обтяжуючих її покарання, судом не встановлено.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченої статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_3 , особи винуватої, наявності обставин, що пом`якшують та відсутність обтяжуючих покарання обставин, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 135 КК України.

Окрім того, з урахуванням обставин справи, ставлення обвинуваченої до вчиненого, а також, думки прокурора та представника потерпілої, які просили не призначати реальне покарання, суд дійшов висновку, що доцільним є застосування до ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням строком на два роки та покладенням на обвинувачену обов`язків, визначених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченої ще можливе без її ізоляції від суспільства.

Призначаючи обвинуваченій зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для її виправлення та перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає її особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Підстав для застосування запобіжних заходів немає.

Керуючись ч. 3 ст. 349 статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 135 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.

На підставі пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом двох річного іспитового строку обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Згідно зі статтями 392-395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Згідно зі статтею 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1