ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/3219/14-к
Провадження № 1-кп/210/23/16

"22" січня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003553 від 14 листопада 2013 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, розлучений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1) 16 квітня 2013 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 164 КК України, до 100 годин громадських робіт (знятий з обліку 08.07.2013 року у зв`язку із відбуттям призначеного покарання у вигляді громадських робіт); 2) 10 квітня 2015 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 850,00 грн., (штраф сплачено).

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники підготовчого судового засідання: прокурор ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_6 , будучи раніше засуджений 16.04.2013 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до 100 годин громадських робіт, за ст. 164 ч. 1 КК України, а саме за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) за період часу з 15 вересня 2011 року по 17 січня 2013 року, певних висновків для себе не зробив, маючи не погашену в установленому законом порядку судимість, діючи повторно, вчинив нове аналогічне кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_6 , згідно рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу, Дніпропетровської області за виконавчим листом № 2-3370 від 14 грудня 2011 року, зобов`язаний до сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менш 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з 15 вересня 2011 року та до повноліття дитини, на користь ОСОБА_5 .

У подальшому 06 січня 2012 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. А 26 квітня 2012 року та 05 листопада 2013 року боржник ОСОБА_6 був попереджений про розмір заборгованості та кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України.

Проте, ОСОБА_6 , маючи умисел на ухилення від сплати аліментів, достовірно знаючи про обов`язок сплати установлених судовим рішенням коштів на утримання своєї неповнолітньої дитини, являючись здоровою та працездатною людиною, починаючи з 01 березня 2013 року тривалий час ніде не працює, заходів для працевлаштування не вживає, відповідно за довідкою з Криворізького міського центру зайнятості від 19 грудня 2013 року, про те, що ОСОБА_6 на обліку в КМЦЗ не перебуває, на попередження державного виконавця, яке мало місце 05.11.2013 року, про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів не реагує, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, систематично, довгий період часу - протягом 9 місяців 25 днів, аліменти не сплачує та ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в результаті чого ОСОБА_6 допустив заборгованість з 01 березня 2013 року по 25 грудня 2013 року за 9 місяців 25 днів, яка складає в сумарному грошовому вигляді 9662гривні 39 копійок, грубо порушуючи обов`язки, які покладаються на батьків Конституцією України та сімейним законодавством, тим самим злісно ухиляється від сплати аліментів, позбавляючи свою дитину права на повноцінне життя та всебічний розвиток.

Так, станом на 25.12.2013 року ОСОБА_6 допущено заборгованість по аліментам за 9 місяців 25 днів, яка складає в сумарному грошовому вигляді 9662 гривні 39 копійок, а саме:

- березень 2013 року - 1008,04 гривні не сплачено;

- квітень 2013 року - 1008,04 гривні не сплачено;

- травень 2013 року - 1008,04 гривні не сплачено;

- червень 2013 року - 1008,04 гривні не сплачено;

- липень 2013 року - 1008,04 гривні не сплачено;

- серпень 2013 року - 1008,04 гривні не сплачено;

- вересень 2013 року - 1008,04 гривні не сплачено;

- жовтень 2013 року - 1008,04 гривні не сплачено;

- листопад 2013 року - 1008,04 гривні сплачено 250 гривень;

- грудень 2013 року 25 днів нараховане 840,03 гривні не сплачено;

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений за пред`явленим звинуваченням вину не визнав, зазначив, що державний виконавець до нього відносилась не справедливо, він просив змінити державного виконавця, оскільки вона його не слухала, давала якісь документи підписувати; він свою дитину любить, але потерпіла не дає можливості спілкуватись з дитиною, бачити дитину; він не має претензій до потерпілої, але чому вона має до нього претензії йому не відомо. Він обізнаний про наявність судового рішення про необхідність сплати аліментів, знав що є відповідальність за несплату аліментів, він не мав доходів, подавав «нульові доходи», потім пішов навчатись до училища, тому після здобуття освіти планував кудись влаштуватись на роботу. Також зазначив, що він не оскаржував вирок за ч. 1 ст. 164 КК України, відпрацював громадські роботи, але аліменти продовжував не виплачувати, оскільки не мав доходів. Коли були доходи він щось перераховував, колись купляв якісь речі, віддав свій планшет. Вважає, що виконавець винен у нарахуванні такої суми заборгованості, з позовом про зменшення розміру аліментів він не звертався.

Не зважаючи на повне не визнання ОСОБА_6 своєї винуватості у пред`явленому органом досудового розслідування обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, суд приходить до висновку, що його вина у вчиненні злочину (за викладених вище обставин) підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості, зокрема показами потерпілої, свідка, письмовими доказами, дослідженими судом у повному обсязі, та не спростовуються показами самого обвинуваченого.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 судові показала, що розмір аліментів визначений у розмірі 1/3 від заробітку, дитина потребує прийому ліків, допомоги від батька та його родичів ніякої не надається. Вона самостійно дитину одягає, обуває, годує, сплачує за ліки, за садочок. Від батька ні аліментів, ні іншої допомоги. Після скерування справи до суду приходив до дитини, спілкувався, одного разу прийшов з міліцією та приніс б/у планшет. Також отримувала соціальні виплати при народженні дитини. Має картку для аліментів, номер рахунку вказано в матеріалах виконавчого провадження.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона працює державним виконавцем в державній виконавчій службі Криворізького міського управління юстиції. У неї в провадженні знаходиться виконавче провадження по виконавчому листу, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів з ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_5 на утримання доньки. ОСОБА_6 викликався за місцем реєстрації до органу ДВС, на виклики не прибував, аліменти не сплачував. До відділу ДВС надходили скарги ОСОБА_5 щодо несплати аліментів. Були здійснені виходи за місцем мешкання боржника в присутності стягувача, до квартири, де мешкає боржник, не пустили. Направлялись запити, майно не встановлено. Оскільки 6-ть місяців поспіль аліменти не сплачувались державний виконавець має звернутись до правоохоронних органів щодо невиконання рішення суду зі сплати аліментів. Рухомого майна у боржника не було виявлено. Усі запити щодо встановлення доходів боржника, його майна, були здійсненні у порядку та у спосіб, передбачений законом. Будь-яких відомостей щодо наявності доходів у боржника не встановлено, так само як і боржник не надав до ДВС відомостей про наявність у нього доходів. Навіть та обставина, що боржник навчається не припиняє нарахування аліментів. Боржник був обізнаний та попереджений про кримінальну відповідальність за несплату аліментів. Оскільки платник аліментів ОСОБА_6 не працював на час виникнення заборгованості і не працював на час визначення її розміру, заборгованість обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, потерпілої та свідка, вважає що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими, та згідно з ст.ст. 85, 94 КПК України, є доказами, що прямо підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Аналізуючи вищенаведені покази обвинуваченого, потерпілого та свідка, суд приходить до наступних висновків. Так з показань обвинуваченого вбачається, що останній не заперечує, наявність в нього обов`язку зі сплати аліментів, він обізнаний про наявність значної заборгованості по аліментам, а також попереджався про кримінальну відповідальність за невиплату аліментів. Крім того, обвинувачений не заперечив, що прибував до ДВС, спілкувався з державним виконавцем, але при цьому не повідомляв про наявність в нього доходів. Також судом встановлено, що кошти на виконання рішення суду про стягнення аліментів ним практично не сплачувались, оскільки він не мав можливості та доходів, не працював, вирішив навчатись.

Суд не вбачає підстав для визнання показань свідка недостовірними, оскільки вони є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, враховуючи те, що свідок попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а свідчення надані під присягою.

При цьому, в ході допиту свідка та потерпілої обвинуваченому та його захиснику надавалась можливість спростувати їх показання, так само як і судом створена можливість сторонам кримінального провадження для з`ясування достовірності показань цих осіб, однак будь-яких доказів недостовірності показань свідка та потерпілої обвинуваченим та захистом не пред`явлено, як і не спростовано їх.

Крім показань потерпілого, свідка, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення стверджується такими письмовими доказами:

- поданням державного виконавця ОСОБА_9 , затверджене начальником Дзержинського ВДВС Криворізького міського управління юстиції щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за ознаками ст. 164 КК України;

- довідкою про місце проживання дитини ОСОБА_8 разом з потерпілою ОСОБА_5 ;

- свідоцтвом про народження ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), серії НОМЕР_1 від 07 жовтня 2008року, згідно якого обвинувачений та потерпіла є батьками дівчинки;

- виконавчим листом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу № 2-3370 від 14.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку;

- Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2012 року у справі № 2-3332/11 про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

- розписками обвинуваченого на ім`я державного виконавця про попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів від 26 квітня 2012 року та від 05 листопада 2013 року;

- довідкою про заборгованість по аліментам, згідно якої ОСОБА_6 починаючи з 15 вересня 2011 року по 31 жовтня 2013 року має заборгованість по аліментам на суму 22567,10грн.;

- довідкою про заборгованість по аліментам, згідно якої ОСОБА_6 починаючи з 15 вересня 2011 року по 13 грудня 2013 року має заборгованість по аліментам на суму 23997,86грн.;

- Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2011 року у справі № 2-3370/11 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке не оскаржене ОСОБА_6 та ухвалено за його присутності;

- протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення, в яких потерпіла ОСОБА_5 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 з підстав не сплати аліментів за рішенням суду;

- вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2013 року згідно якого ОСОБА_6 визнано винним за ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт (знятий з обліку 08.07.2013 року у зв`язку із відбуттям призначеного покарання у вигляді громадських робіт);

- відповіддю Криворізького міського центру зайнятості від 19 грудня 2013 року за № 4800 згідно якої ОСОБА_6 на обліку в центрі не перебуває;

- довідкою про заборгованість по аліментам, згідно якої ОСОБА_6 починаючи з березня 2013 року і по 25 грудня 2013 року має заборгованість за 9 місяців 25 днів в сумарному грошовому вигляді 9662 гривні 36 копійок ;

- довідкою з Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми доходів, згідно якої у період часу з 2012 року по 2013 рік ОСОБА_6 як ФОП не мав доходів;

- довідкою про те, що ОСОБА_6 у період з 18 вересня 2013 року та по 15 лютого 2015 року навчався та отримував стипендію у розмірі 275 грн.

Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, потерпілої, свідка, письмові докази, вважає що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими, та згідно з ст.ст. 85, 94 КПК України, вважає, що ці докази прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого та сторони захисту щодо відсутності вини ОСОБА_6 у пред`явленому звинуваченні та наявності помилок державного виконавця щодо розрахунку розміру аліментів, суд не приймає, ураховуючи наступне.

Згідно з приміткою до статті 164 КК України, під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів.

У відповідності до диспозиції ст. 164 КК України ухиленням від сплати аліментів є не тільки пряма відмова від сплати встановлених судом аліментів на дітей, а і приховування винним свого дійсного заробітку, зміну роботи або місця проживання з метою уникнути від сплати за рішенням суду. При цьому, злісним ухиленням від сплати аліментів є тривале, систематичне і наполегливе ухилення від виконання цього обов`язку, незважаючи на відповідні попередження.

Частиною 2 статті 164 КК України встановлена відповідальність за вчинення злочину, який з об`єктивної сторони виражається у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), якщо ці діяння призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за шість місяців відповідних платежів, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України.

Злочин за ч.2 ст.164 КК України вважається закінченим з моменту настання наслідків: виникнення заборгованості із сплати коштів у розмірі, що сукупно складає суму виплат за шість місяців відповідних платежів.

Маючи відомості про необхідність сплати присуджених судом аліментів з моменту набрання рішення суду законної сили, тобто з 26 грудня 2011 року, ОСОБА_6 , будучи у квітні 2013 року судимим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, став на шлях злісного ухилення від сплати аліментів, не виконуючи в добровільному порядку, протягом інкримінованого періоду покладені на нього судовим рішенням обов`язки по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки, у зв`язку з чим утворив за вказаний період часу заборгованість по сплаті аліментів, в сумі 9662,39 грн. (за 9-ть місяців). При цьому, ОСОБА_6 є працездатним, зусиль до пошуку роботи не здійснював, на облік до центру зайнятості не став, та не вчинював діїй, спрямованих на сплату аліментів.

Посилання захисту не необґрунтованість розрахунку суд не приймає, оскільки згідно закону «Про виконавче провадження», якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку, який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, заборгованість обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

ОСОБА_6 не надав суду доказів того, що він звертався до суду із позовами про зменшення розміру аліментів, повідомляв державного виконавця про свої доходи, тому підстав вважати що розрахунок заборгованості по аліментам не відповідає дійсності, ґрунтується виключно на припущеннях.

Суд приходить до висновку про наявність ознаки злісність, оскільки обвинувачений, тривалий час не працевлаштовувався, офіційно на обліку в центрі зайнятості не перебував, не маючи для цього об`єктивних перепон, в результаті чого утворив заборгованість по аліментам.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілої, свідка, які мають логічний та послідовний характер, та узгоджуються з письмовими доказами, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дії за ч.2 ст.164 КК України, за ознаками злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою раніше судимою за злочин передбачений ст. 164 КК України.

За таких обставин, суд визнає ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.164 КК України, за ознаками злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою раніше судимою за злочин передбачений ст. 164 КК України.

Суд відхиляє доводи сторони захисту та обвинуваченого про необхідність виправдання обвинуваченого оскільки підстав для виправдання обвинуваченого не встановлено, а повне не визнання обвинуваченим вини є виключно його позицією у справі. Крім того, за час судового розгляду судом створено усі можливості та достатній час для надання доказів як стороні захисту, так і стороні обвинувачення.

Керуючись вимогами ст. 65, 50 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує, що він вчинив злочин, який відповідно ст.12 КК України відноситься до не тяжких злочинів, раніше судимий (на момент вчинення діяння) за ч. 1 ст. 164 КК України, офіційно не працевлаштований, під наглядом у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вину не визнав, характеризується за місцем мешкання нейтрально.

Обставин, що пом`якшують покарання не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнає відповідно до ст. 67 КК України рецидив злочину.

Враховуючи викладене, позицію сторони обвинувачення, - так потерпіла та прокурор наполягали на призначенні покарання у вигляді обмеження волі, беручи до уваги поточну та загальну суму утвореної обвинуваченим заборгованості зі сплати аліментів, яка є досить значною, та вказує про наявність ознаки злісність, а саме вперте небажання з боку обвинуваченого виконувати судове рішення та послідовне і свідоме ігнорування обов`язку сплачувати аліменти, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним інших кримінальних правопорушень не можливо без його ізоляції від суспільства, а тому, обвинувачений ОСОБА_6 має бути засудженим за ч. 2 ст. 164 КК України до покарання у вигляді обмеження волі, в межах санкції даної статті.

Суд не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 69 та 75 КК України, оскільки ОСОБА_6 притягувався до відповідальності за вчинення аналогічного злочину і, відбувши покарання у вигляді громадських робіт, належних висновків не зробив, вину не визнав, аліменти не сплачував, протягом часу з моменту відбуття покарання за вироком за ч.1 ст. 164 КК України офіційно не працював, влаштувався на роботу лише на 4 місяці у період судового провадження ( з серпня по грудень 2015 року), у період слухання справи був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, до центру зайнятості з приводу працевлаштування не звертався та на облік не ставав, що дає приводи рахувати про небажання ОСОБА_6 в добровільному порядку погасити вже новий борг по оплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в наслідок чого утворилась чимала заборгованість.

Таким чином відбуте покарання за попереднім вироком не досягло своєї мети виправлення та перевиховання засудженого, а тому звільнення ОСОБА_6 за аналогічних обставин вчинення кримінального правопорушення від відбування покарання на підставі ст. 75, 76 КК України є занадто м`яким і не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Суд, керуючись ст.ст. 65, 50 КК України вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.

Речові докази відсутні, захід забезпечення кримінального провадження особисте зобов`язання втратив чинність, клопотань про обрання нового запобіжного заходу до суду не надходило. Судові витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Строк відбуття покарання обвинуваченому слід відраховувати з моменту набуття вироку законної сили.

Вирок від 10 квітня 2015 року Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 309 КК України, яким ОСОБА_6 засуджено до штрафу у розмірі 850,00 грн., штраф сплачено, тому суд не застосовує ст. 70 КК України..

Керуючись ст.ст. 368 , 370, 371, 374-376 КПК України суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі

Запобіжний захід ОСОБА_11 - до набуття вироком чинності не обирати.

Строк відбуття покарання обчислювати для ОСОБА_10 з моменту виконання вироку суду в частині призначеного покарання.

Матеріали кримінального провадження № 0003553 від 14.11.2013 року залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі за № 210/3219/14-к, провадження № 1-КП/210/23/16.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження; право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1