Справа №11 А-533 2010 Головуючий у І інстанції: Піцикевич І.Й.
Категорія ст. Ст.187 ч.3 КК України Доповідач: Макойда З.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Макойди З.М.

Суддів Волинця М.М., Танечника І.І.

з участю прокурора Телепка В.В.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді І інстанції на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 травня 2010 року, -

встановила:

Цим вироком:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2 1/32, військовозобов'язаний, непрацюючий, ІНФОРМАЦІЯ_3, несудимий,

засуджений за ст. 187 ч.З КК України з застосуванням ст.ст. 69, 77 КК України на п'ять років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_1В від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік з покладенням відповідних обовязків.

Запобіжний захід змінено з взяття під варту на підписку про невиїзд в залі суду.

Вирішено питання з речовими доказами.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 1 тис. 912 грн. судових витрат та 187 грн. 80 коп. в користь НДЕКЦ при ГУМВС України у Львівській області.

Згідно вироку суду, ОСОБА_1 16 лютого 2010 р. о 14 год. 35 хв. з метою заволодійня чужим майном, поєднаним з погрозою застосування небезпечного для життя та здоров'я потерпілого, проник у квартиру АДРЕСА_1, де напав на неповнолітнього ОСОБА_2 та, погрожуючи кухонним ножем, вимагав у останнього гроші в сумі 400 грн., заподіявши йому при цьому легке тілесне ушкодження у виді садна в ділянці лівої щоки, ближче до кута рота, та носо- губної складки.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді | інстанції покликається на те, що не оспорює кваліфікацію дій засудженого, однак не згідний з невідповідністю покарання, призначеного судом, ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок мякості.

Зазначає, що судом не враховано те, що як в ході судового розгляду, так і в ході досудового слідства ОСОБА_1 своєї вини у пред'явленому обвинуваченні за ст. 187 ч.З КК України повністю не визнав.

Вважає, що судом також безпідставно визнано обставиною, яка пом'якшує покарання ОСОБА_1, відсутність негативних наслідків, що не відповідає дійсності, оскільки вчинення такого особливо тяжкого злочину відносно малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, поєднаного з погрозою ножем та погрозою позбавлення його життя, застосуванням до малолітнього потерпілого фізичного насильства у вигляді заподіяння ножем легкого тілесного ушкодження в виді садна в ділянці лівої щоки, ближче до кута рота та носо-губної складки з метою заволодіння майном, вчинення даного злочину раптово, в денний час, поєднаного з проникненням у житло потерпілого, беззаперечно заподіяло моральну та фізичну шкоду потерпілому ОСОБА_2 та є негативним наслідком.

Акцентує, що судом безпідставно всупереч п.6 ч.І ст. 67 КК України не визнано обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_1, вчинення злочину щодо малолітнього, оскільки потерпілим від даного злочину є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4

Наголошує, що призначене судом ОСОБА_1 мінімальне покарання за вчинений ним особливо тяжкий злочин, не може сприяти виправленню засудженому та запобіганню вчинення ним та іншими особами нових злочинів.

Просить вирок міськрайонного суду скасувати у зв'язку з невідповідністю покарання, призначеного судом, ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мякості, постановити новий вирок, яким ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.З КК України та призначити йому покарання і сім років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В запереченні на апеляцію представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначає, що його син і він жодних претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_1 не мають.

Наголошує, що по справі не настало ніяких негативних для них наслідків, фізичний та психологічний стан сина нормальний, вони примирилися.

Акцентує, що ОСОБА_1 неодноразово просив у них пробачення та щиро каявся у скоєному.

Просить апеляцію прокурора відхилити та залишити вирок суду без зміни.

В запереченні на апеляцію захисник-адвокат ОСОБА_4 в інтересах засудженого зазначає, що висновок суду в частині призначеного покарання є обгрунтованим та законним у звязку з чим вважає, що апеляцію прокурора слід залишити без задовольнення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, пояснення засудженого ОСОБА_1, який заперечив апеляцію прокурора та просить вирок суду залишити без зміни, розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задовольненню не підлягає.

Як вбачається зі змісту апеляцій, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом І інстанції, не оспорює доведеність вини ОСОБА_1В та кваліфікацію його злочинних дій, а оспорює міру призначеного йому покарання внаслідок мякості.

Колегія суддів приходить до переконання, що призначаючи покарання засудженому ОСОБА_1, міськрайонний суд правильно врахував його особу, а саме молодий вік, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, хворіє тяжкими хронічними захворюваннями: пієлонефритом нирок та вірусним гепатитом; обставини, що помякшують покарання визнання ОСОБА_1 своєї вини та щире каяття у вчиненому, явку з повинною та сприяння слідству у розкритті злочину, відсутність негативних наслідків, примирення з потерпілим, який не має до нього претензій матеріального чи морального характеру та просить не позбавляти його волі, відсутність обставин, що обтяжують покарання та підставно призначив покарання з застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 187 ч.З КК України.

А тому, колегія суддів приходить до висновку, що покарання засудженому ОСОБА_1 призначено у відповідності до вимог ст.ст. 65, 69 КК України, є необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав для скасування вироку суду І інстанції.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 травня 2010 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді І інстанції без задоволення.

Головуючий:

Судді: