Ухвала

іменем україни

08 вересня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_18,
суддів: при секретаріОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
за участю прокурора засудженого захисника ОСОБА_22, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанцій, засудженого ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 07 жовтня 2014 року у кримінальному провадженні № 0003736 щодо

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Харкова, мешканця АДРЕСА_1,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, виправданого за ч. 1 ст. 122 КК,

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком місцевого суду ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК засуджено до покарання у виді громадських робіт на строк 100 год.; за ч. 1 ст. 122 КК - виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК у зв'язку із недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь кожного з потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 3000 грн.

Ухвалою апеляційного суду вирок місцевого суду залишено без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 07 серпня 2013 року приблизно о 22.00 год. у коридорі будинку по АДРЕСА_2 під час конфлікту зі своєю дружиною ОСОБА_8 умисно неодноразово хапав останню за руки та плечі, а потім штовхнув її, від чого потерпіла вдарилась головою об стіну, після чого завдав їй один удар рукою у ліве плече. Продовжуючи протиправні дії, засуджений умисно обома руками штовхнув свого малолітнього сина ОСОБА_9 об стіну.

Внаслідок дій ОСОБА_6 потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було заподіяно легких тілесних ушкоджень.

Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 17 грудня 2013 року приблизно о 14.00 год. на території «Центрального ринку», що по вул. Глушець у м. Луцьку біля контейнеру № 29 під час конфлікту з ОСОБА_10 умисно здавлював останню двома руками за руки та плечі й притискав до вхідних дверей вказаного контейнера. Діями ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_10 заподіяно тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м'якість. Стверджує, що апеляційний суд усупереч вимогам ч. 2 ст. 419 КПК належним чином не перевірив доводи апеляції прокурора щодо необґрунтованого виправдання засудженого за ч. 2 ст. 122 КК.

Засуджений ОСОБА_6 у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування постановлених щодо нього судових рішень та закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК. Стверджує, що тілесних ушкоджень сину та дружині не спричиняв, а висновки суду про його винуватість ґрунтуються на припущеннях і суперечливих доказах. Представник потерпілих ОСОБА_11 подав письмові заперечення касаційної скарги ОСОБА_6, у яких наводить аргументи щодо законності та обґрунтованості судових рішень в частині засудження останнього за ч. 1 ст. 125 КК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та вважав скаргу засудженого необґрунтованою, засудженого та його захисника, які підтримали скаргу сторони захисту та заперечили проти скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а касаційна скарга скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Згідно зі змістом зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування судових рішень у касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про виннуватясть засудженого ОСОБА_6 у заподіянні потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.

Цей висновок, зокрема, ґрунтується на показаннях самого засудженого, який не заперечив наявності конфлікту між ним та дружиною, який стався на ґрунті неприязних відносин у присутності їх малолітнього сина. Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9, як під час досудового слідства так і у судових засіданнях послідовно стверджували, що тілесні ушкодження вини отримали саме від дій засудженого. Ці показання узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз, даними протоколів слідчих експериментів, показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та іншими доказами у справі.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів у цій частині апеляційним судом не встановлено, а стосовно доводів апеляційної скарги засудженого, що за змістом аналогічні доводам його касаційної скарги, наведено переконливі мотиви їх спростування, з чим погоджується й колегія суддів.

Отже, касаційний суд не вбачає законних підстав для скасування судових рішень та закриття кримінального провадження за доводами касаційної скарги засудженого.

Разом із тим, доводи касаційної скарги прокурора про істотні порушення кримінального процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого заслуговують на увагу.

У відповідності до ст. 370 КПК ухвала апеляційного суду повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Згідно зі ст. 419 вказаного Кодексу суд апеляційної інстанції зобов'язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Апеляційний суд при перегляді вироку суду першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Як убачається з матеріалів провадження, не погодившись із вироком суду, прокурор та представник потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 подали апеляційні скарги, у яких фактично заперечували законність вироку в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК і вважали, що зібраними у справі доказами доведено його винуватість у вчиненні злочину, у зв'язку з чим просили засудити обвинуваченого за згаданим кримінальним законом, призначивши покарання у межах санкції відповідної статті, і обрати на підставі ст. 70 КК більш суворий захід примусу. Прокурор і представник потерпілих звертали увагу на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам, встановленим у судовому засіданні, а також необґрунтоване визнання окремих доказів недопустимими. При цьому представник потерпілих вважав за необхідне дослідити в судовому засіданні апеляційної інстанції наявні у справі докази безпосередньої причетності обвинуваченого ОСОБА_6 до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні апеляційних скарг погодився з висновком суду першої інстанції, що під час судового розгляду не здобуто достатніх та належних доказів, що саме умисними діями ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_10 заподіяно тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Однак, усупереч вимогам ч. 2 ст. 419 КПК апеляційний суд не навів переконливих мотивів, чому взяв до уваги одні докази, а інші відкинув.

Зокрема, судом не спростовано показання ОСОБА_10 про те, що під час конфлікту з ОСОБА_6 останній штовхав, неодноразово здавлював та притискав її до металевих дверей контейнера. Саме під час активних дій ОСОБА_6 потерпіла відчула біль у руці та голосно крикнула. Також суд залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_16, яка бачила конфліктну ситуацію та чула крик потерпілої, свідка ОСОБА_17, яка підтвердила, що ОСОБА_10 скаржилась на біль у руці одразу після конфлікту.

Проте, не допитавши під час апеляційного розгляду вказаних свідків, суд апеляційної інстанції вказав, що їх показання підтверджують лише факт конфлікту між потерпілою та обвинуваченим і не доводять умисність дій ОСОБА_6 спрямованих на спричинення травми ОСОБА_10

Таким чином, на думку колегії суддів, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями ОСОБА_6 та заподіянням потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

За таких обставин ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та вмотивованою, адже її було ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Тому ця ухвала на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, у тому числі й шляхом проведення судового слідства, перевірити доводи, наведені у касаційних скаргах прокурора та представника потерпілої ОСОБА_10, дати на все вичерпну відповідь та ухвалити справедливе рішення, яке відповідатиме положенням ст. 370 КПК з урахуванням приписів ст. 439 цього Кодексу.

Керуючись статтями 433-436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 07 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині залишення без зміни виправдувального вироку за ч. 1 ст. 122 КК скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілої ОСОБА_10 у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_25 ОСОБА_24 ОСОБА_23