Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/2429/15-к
Провадження № 1-кп/490/280/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 серпня 2015 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його законного представника ОСОБА_5

його захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справ у за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, навчається у 10 класі загальноосвітньої шкоди № 12 міста Миколаєва, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

-18 червня 2014 року - Центральним районним судом міста Миколаєва за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України до 3 років позбавлення волі, на підставі статей 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку в 1 рік

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, знов вчинив злочин проти власності за таких обставин.

10 жовтня 2014 року біля 16 годині 00 хвилин він, скориставшись відсутністю мешканців, проник на земельну ділянку, закріплену за будинком АДРЕСА_2 , де таємно заволодів належним ОСОБА_8 майном, а саме: турбінкою (кутовою шліф машиною) марки «Ростех УШМ» вартістю 385 грн. 03 коп. та металевим буром для риття ям вартістю 100 грн.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, завдавши ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 485 грн. 03 коп..

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав повністю та зазначив, що у содіяному кається.

Враховуючи, що обставини вчинення розкрадання ніким не оспорюються суд, за згодою сторін про можливість такого, на підставі частини 3 статті 349 КПК України визнав за недоцільне подальше дослідження доказів щодо цієї обставини.

З залученої до матеріалів справи копії товарного чеку № 6 від 6 жовтня 2014 року вбачається, що вартість кутової шліфмашини «Ростех УШМ» становить 385 грн.03 коп.

З матеріалів справи також вбачається, що вартість металевого буру для риття ям становить 100 грн., ця обставина сторонами також не заперечується.

З залученої до матеріалів кримінального провадження копії вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 червня 2014 року вбачається, що 18 червня 2014 року ОСОБА_4 був засудженим за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України до 3 років позбавлення волі та на підставі статей 75, 104 Кримінального Кодексу України був звільнений від відбування покарання з випробуванням й йому був встановлений іспитовий строк в 1 рік.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за вказаних вище обставин доведеною.
Його дії слід кваліфікувати за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Визначаючи вид та міру покарання, які слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись приписами статей 65-67, 103 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, положень Загальної частини цього Кодексу, ступеню суспільної небезпеки вчинених ним правопорушень, враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також його вік, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.

В зв`язку з цим, суд враховує наступне.

Оцінюючи ступень суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину, суд враховує, що він статтею 12 Кримінального Кодексу України є віднесеними до злочинів середньої тяжкості.

Як обставини, що пом`якшують його покарання, суд враховує його щире каяття, сприяння у розкритті злочину, часткове відшкодування шкоди, завданої злочином.

Обставин, що обтяжують його покарання, суд не вбачає.

Дослідженням даних щодо особи винного встановлено, що він як на час вчинення злочину, так й на момент винесення вироку є неповнолітнім, на час розгляду справи навчається, займається суспільно корисною діяльністю, має самостійний заробіток.

Суд враховує також, що неповнолітній виховується у неповній родині, його вихованням займається одна мати, яка страждає на наслідки черепно-мозкової травми.

За місцем проживання він характеризується позитивно, на обліках у Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Суд також враховує, що обвинувачений мешкає у задовільних умовах через що не є особою, яка відчуває нестачу матеріальних благ та перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Призначаючи покарання з урахуванням усіх наведених вище обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України.

При цьому враховуючи, що обвинувачений вчинив цей злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 червня 2014 року, відповідно до частини 3 статті 78 Кримінального Кодексу України та статей 71, 72 цього Кодексу до призначеного за цим вироком покарання слід частково приєднати покарання, призначене попереднім вироком суду. При цьому відповідно до частини 7 пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання. Отже, остаточне покарання за сукупністю вироків ОСОБА_4 має бути призначеним у вигляді позбавлення волі.

При цьому відповідно до частини 4 статті 71 Кримінального Кодексу України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Захист просить про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Але, як зазначене у частині 4 пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» /в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року: «Частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК , у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК . У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.»

Отже, в цьому випадку звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання є неприпустимим.

Оцінюючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд доходе висновку про необхідність призначення обвинуваченому за сукупності вироків покарання у вигляді позбавлення волі та направлення його для реального відбування цього покарання.

З огляду на таке суд вважає за необхідне одночасно з винесенням вироку обрати відносно обвинуваченого на період до набрання вироком чинності запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Речовий доказ у справі металевий бур - слід повернути потерпілому.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі частини 1 статті 71 Кримінального Кодексу України частково приєднати до цього покарання невідбуту частину покарання, визначеного вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 червня 2014 року, у вигляді 3 років позбавлення волі та за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у вигляді 3 /трьох/ років 6 /шести/ місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання.

На періоду до набрання вироком чинності обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту з зали суду.

Речовий доказ у справі металевий бур - повернути потерпілому ОСОБА_11 .

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =

04.08.2015