Справа № 373/2709/15-к
В И Р О К
Іменем України
12 листопада 2015 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

військового прокурора Дарницького гарнізону ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Переяслав-Хмельницький кримінальне провадження за № 0000125 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Казахстану, с. Малкум Чикменської області, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця старшого солдата, який призваний на військову службу 11.03.2015 та призначений на посаду старшого навідника четвертої гармати другого самохідно-артилерійського взводу одинадцятої самохідно-артилерійської батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
11.03.2015 ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 №15/2015 та направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 05.05.2015 № 4 старший солдат ОСОБА_4 призначений на посаду старшого навідника четвертої гармати другого самохідно-артилерійського взводу одинадцятої самохідно-артилерійської батареї.

У зв`язку з цим та відповідно до п.10 ст. 1 Закону України «Про оборону України, ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 являється військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, який триває по цей час.
У відповідності до вимог ст. ст.11, 16, 49, 115, 116, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

22.08.2015 ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним під час мобілізації на особливий період, діючи умисно всупереч інтересам служби, в порушення наведених вимог законодавчих актів та положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, самовільно - без дозволу безпосереднього чи прямого командира та без поважних причин залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та був відсутній на службі з 22.08.2015 по 26.09.2015.

У зв`язку з цим ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 407 КК України.

Під час підготовчого судового засідання військовий прокурор Дарницького гарнізону ОСОБА_3 , який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, та обвинувачений ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості, укладену після направлення обвинувального акта до суду, 12.11.2015 року, в присутності адвоката ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачений та прокурор підтвердили добровільність укладання угоди про визнання винуватості та присутність при цьому адвоката з моменту ініціювання угоди.

За змістом угоди ОСОБА_4 визнав всі фактичні обставини вчиненого ним злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому злочині, що додатково підтвердив в судовому засіданні.

Розглядаючи питання затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок, яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України є тяжким злочином.

Суд перевірив угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України та встановив, що зміст наданої суду угоди про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального закону: викладені в ній обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, формулювання обвинувачення є такими як і в пред`явленому прокурором обвинуваченні; кваліфікація кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 є правильною; умови угоди, в тому числі в частині покарання, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи інтереси сторін чи інших осіб; узгоджене сторонами покарання може бути реально відбуте обвинуваченим, виключень для його застосування до ОСОБА_4 немає; підстав вважати, що укладання угоди не було добровільним також немає; фактичні обставини вчинення злочину судом перевірені та є достатніми для визнання винуватості; зобов`язань за угодою після її затвердження судом сторони в угоді не передбачили, що не суперечить вимогам закону.

Перед затвердженням угоди судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені в ч.4 ст. 474 КПК України та наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені в ч.2 ст. 473, ст. 476 КПК України, а також характер та суть обвинувачення, в якому він визнав себе винним. Скористатись своїм правом на судовий розгляд в загальному порядку обвинувачений не бажає та погоджується з видом та мірою покарання, визначеною в угоді.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в самовільному залишенні військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, військовослужбовець ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України.
Вирішуючи питання призначення узгодженого сторонами покарання у виді арешту на строк 6 місяців, суд виходить з наступного.

З оглянутої судом вимоги про судимості, вбачається що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставини які б у відповідності зі ст. 67 КК України обтяжували покарання винного в суді не встановлені.

Разом з тим існує кілька обставин, які пом`якшують відповідальність винного. Це щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що проявилось в усвідомленні ним суспільної небезпечності вчиненого діяння, в засудженні своєї злочинної поведінки та в добровільному наданні слідству показань по обставинам злочину.

Суд враховує поведінку винного після вчинення злочину, те, що він добровільно повернувся до місця проходження військової служби, і в суді заявив про свою готовність продовжувати службу в умовах особливого періоду.

Суд також приймає до уваги те, що обвинувачений одружений та має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Все це в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вичиненого ОСОБА_4 злочину та дає можливість при призначенні йому основного покарання застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України.

Отже, суд дійшов висновку про можливість затвердити угоду про визнання винуватості з ухваленням вироку та призначити винному узгоджену сторонами міру покарання.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні не застосовувався. Клопотань про його обрання під час ухвалення вироку не надійшло.

Витрати на залучення експерта та речові докази, а також матеріальні збитки - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 468, 469, 472- 475 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12 листопада 2015 року між військовим прокурором Дарницького гарнізону ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_4 визнати виним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяці з утриманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області з урахуванням положень ч.4 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1