В И Р О К

іменем України

Справа №1-66/11

Провадження №1/1023/6075/11

30 вересня 2011 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючого Малишенко Т.О., при секретарі Прокопенко Р.О., за участі прокурора Шиленко М.В., за участі підсудного ОСОБА_1, потерпілий відсутній.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по звинуваченню: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. вул. Гоголя буд. 12, раніше не судимого, -

- у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, таємно викрав чуже майно (крадіжка).

Злочин скоєно при таких обставинах: 04.04.2011 року, в денний час, ОСОБА_1 перебуваючи за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_5 вирішив поїхати до керівництва ПП «Вега-Ком», яке розташовано на території промислової зони м. Славути Київської області для вирішення питання про заборгованість по заробітній платі. Того ж дня, близько 20 години, ОСОБА_1 приїхав до ПП «Вега-Ком», де залишивши велосипед біля входу до підприємства, почав по території шукати його керівників. Близько 20 години 30 хвилин, ОСОБА_1, з'ясувавши що на території нікого не мас перебуваючи біля вольєра, побачив в середині його собаку породи середньоазіатська вівчарка на прізвисько Байсар і у нього виник умисел на крадіжку вказаної собаки. Реалізуючи свій намір, того ж дня, у той же час, ОСОБА_1 відчинив вольєр якого вивів середньоазіатську вівчарку по прізвиську «Байсар», яку в подальшому відвів до себе до дому за адресою Чернігівська область, Чернігівський район, с. Мньов, вул. Гоголя 12, чим спричини ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 4180 гривень.

Допитаний у суді в якості підсудного ОСОБА_1, провину у скоєному злочині визнав повністю, суду пояснив, що дійсно викрав у потерпілого середньоазіатську вівчарку по прізвиську «Байсар» оскільки йому не заплатили заробітку плату і в такій спосіб думав, що йому сплатять заробітну плату.

Потерпілий ОСОБА_2, в судове засідання не з,явився, із оголошених в судовому засіданні показів, слідує, що в 2010 року в м. Києві він придбав цуценя собаки породи середньоазіатська вівчарка, окрас тигровий, довгошерстий. Собаку придбав за 8000 гривень з усіма необхідними документами. Назвав собаку на прізвисько Байсар. Дану собаку він привіз на територію приватного підприємства «Вега-Ком», де він працює начальником виробництва. Вона була поміщена до спеціально збудованого вольєру, який був розташований поряд з входом до підприємства. Собака підросла та використовувалася для охорони території ПП «Вега-Ком». Він особисто займався вихованням собаки. Також собаку годував та займався нею ОСОБА_1, який працював неофіційно сторожем на вказаному підприємстві. Собака була вихована так, що стороння особа не могла до неї наблизитися. 05.04.2011 року з ранку він прийшов на роботу. Зайшовши на територія «Вега-Ком» виявив, що хвіртка вольєра відчинена, а собака відсутня. Оглянувши хвіртку виявив, що дріт яким додатково фіксувався затвор на хвіртці відсутній. Тоді зрозумів, що його собаку викрали. У крадіжці собаки запідозрив ОСОБА_1, який 22.03.2011 року звільнився з роботи та мав претензії з приводу заробітної платні, яку тому не виплатили. ОСОБА_1 неодноразово телефонував йому з цього приводу та вимагав віддати заборгованість. Виявивши зникнення собаки він викликав співробітників міліції. Він розповів їм про ОСОБА_1 і вони всі разом поїхали до с. Мньов Чернігівського району, де мешкає ОСОБА_1 Приїхавши до місця проживання останнього, він зателефонував на мобільний, з якого телефонував йому ОСОБА_1 Йому відповіла дружина останнього. Він сказав, що зараз разом зі співробітниками міліції знаходиться в с.Мньов та попросив повернути йому собаку. Після цього через кілька хвилин до них прийшов ОСОБА_1 з дружиною та привів його собаку на мотузці. На даний час його собака знаходиться у нього. Жодних претензій матеріального чи морального характеру він до ОСОБА_1 не має. З цивільним позовом до суду звертатися не буде.

Підсудним було заявлено клопотання, оскільки він провину визнав повністю, то обмежитись дослідженням фактичних обставин справи, інші учасники судового засідання не заперечували проти даного клопотання, тому суд на підставі ч.3 ст.299 КПК України ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і вирішив обмежитись дослідженням фактичних обставин справи. При цьому суд з'ясував, чи правильно розуміє підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз'яснює, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені по справі докази, суд вважає, що провина підсудного в інкримінованому діянні підтверджується матеріалами справи.

Органи досудового слідства дії ОСОБА_1, кваліфікували за ст.185 ч.1 КК України, як те, що він вчинив таємне викрадення чужого майна.

Проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що дії підсудного органи досудового слідства кваліфікували правильно, оскільки в судовому засіданні знайшла підтвердження кваліфікація його дій за ст.185 ч.1 КК України. Як було зясовано у суді, дії підсудного були спрямовані на таємне викрадення чужого майна, тобто ОСОБА_1, скориставшись відсутністю потерпілого, інших сторонніх осіб, незаконно, безоплатно, непомітно для інших осіб вилучив чуже майно, в даному випадку собаку, поза волею власника і розпорядився ним на власний розсуд.

При призначенні міри покарання підсудному, суд бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, відомості про особу, обставини, які обтяжують і пом'якшують покарання.

Обставин, які обтяжують відповідальність підсудного, судом не встановлено.

Обставинами, які пом'якшують покарання підсудному, суд вважає його щире каяття, те що він своїми показами сприяв розкриттю злочину, від дій підсудного тяжких наслідків не настало, викрадений собака повернутий потерпілому.

Підсудний за місцем проживання характеризується негативно, схильний до зловживання спиртними напоями, на даний час офіційно ніде не працює.

Санкція ч.1 ст.185 КК України передбачає відповідальність у вигляді штрафу, громадських робіт, виправних робіт, арешту і позбавлення волі. Суд вважає, що з урахуванням того, що підсудний ніде не працює, суд не може до нього застосувати міру покарання у вигляді штрафу і виправних робіт. Покарання у вигляді арешту і позбавлення волі з урахуванням його молодого віку, щирого каяття надто суворе. Тому суд прийшов до висновку, що з урахуванням усіх обставин справи, обставин, що помякшують покарання підсудного, з урахуванням того, що підсудний повернув викрадене, тобто відшкодував матеріальну шкоду, ніде не працює, у скоєному розкаявся, суд вважає за можливе застосувати до нього покарання у вигляді громадських робіт.

Цивільний позов по справі не заявлено.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.321,323,324 КПК України, суд

з а с у д и в :

Визнати винним ОСОБА_1 за ст. 185 ч.1 КК України і призначити покарання у вигляді громадських робіт на строк 240 годин.

Міру запобіжного заходу до ОСОБА_1, до вступу вироку в законну силу залишити підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Речові докази: собаку породи середньоазіатська вівчарка на прізвисько Байсар передана на зберігання потерпілому ОСОБА_2, залишити у останнього.

На вирок може бути подана апеляція в апеляційний суд Київської області через Славутицький міський суд протягом 15 діб.

Суддя Т. О. Малишенко