У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Кліменко М.Р., Паневіна В.О.

за участю прокурора

Саленка І.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 3 липня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1. на вирок Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 21 грудня 2005 року.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня
2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянина України, раніше тричі судимого,

засуджено
за ч. 3 ст. 15 та ч. 3 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

Цим же вироком за ч. 3 ст. 15 та ч. 3
ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 3 роки позбавлення
волі засуджено ОСОБА_2.,ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 травня
2006 року вирок щодо ОСОБА_2. залишено без зміни.

ОСОБА_1. і ОСОБА_2. визнано винними та засуджено за замах на відкрите
викрадення чужого майна, вчинене ними 7 серпня 2004 року за попередньою змовою
між собою, що було поєднане із проникненням у житло та застосуванням
насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілих, а ОСОБА_1 ще
й повторно за обставин, викладених у вироку.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1., за її змістом, просить вирок
змінити, а призначене покарання пом'якшити. При цьому засуджений зазначає, що
попередньої змови з ОСОБА_2. та умислу на заволодіння майном потерпілої
ОСОБА_3. шляхом грабежу у нього не було, він лише хотів повернути гроші за
раніше переданий їй на реалізацію товар.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення
касаційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
засудженого підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 398 КПК України підставою для
скасування або зміни судових рішень є неправильне застосування кримінального
закону.

Перевіркою матеріалів справи та судових рішень щодо
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 встановлено, що кримінальний закон щодо обох цих засуджених
судом першої інстанції застосовано неправильно, на що не звернув уваги й
апеляційний суд.

Так, із показань ОСОБА_1, потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
підтверджених показаннями ОСОБА_2, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 дійсно прийшли до потерпілої ОСОБА_3 з вимогою про повернення
20 грн., які на думку ОСОБА_1 та залишилася винною йому після продажу 4
балончиків монтажної піни, раніше переданої ним на реалізацію ОСОБА_7. Вимог
про передачу іншої суми грошей, а тим більш про передачу будь-якого іншого
власного майна потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 засуджені не пред'являли. Таких
доказів немає у справі і не наведено у вироку.

Тому висновки суду першої та апеляційної інстанції про
те, що метою злочинних дій засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було відкрите
заволодіння майном потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4, суперечить матеріалам справи,
бо в даному конкретному випадку засуджені діяли з метою примушування потерпілих
до виконання цивільно-правових зобов'язань, а саме повернення ОСОБА_3 частини
грошей, недоотриманих ОСОБА_1 від продажу нею та ОСОБА_5 монтажної піни, а не з
метою заволодіння особистим майном потерпілих шляхом грабежу. При цьому та
обставина, що співмешканцем ОСОБА_5 раніше ОСОБА_1 вже було повернуто частину
грошей за продаж вказаної монтажної піни, не свідчить про грабіжницький
характер дій засуджених 7 серпня 2004 року, оскільки мотивом злочинних дій
засуджених було саме примушування потерпілих до остаточного виконання вчинених
раніше ОСОБА_3 цивільно-правових зобов'язань щодо майна ОСОБА_1.

За таких обставин судові рішення у справі підлягають
зміні, а злочинні дії засуджених ОСОБА_1
і ОСОБА_2 - перекваліфікації з ч.3 ст. 15 та ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 2
ст. 355 КК України, оскільки примушування до виконання цивільно-правових
зобов'язань вони вчинили за попередньою змовою між собою та із застосуванням
насильства, що не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілих. При цьому щодо
засудженого ОСОБА_2 таке рішення колегія суддів вважає за необхідне прийняти на
підставі ст. 395 КПК України, бо постановлені у справі судові рішення ним в
касаційному порядку не оскаржені.

Покарання засудженим має бути визначено відповідно до
вимог ст. 65 КК України із урахуванням тяжкості вчиненого злочину та даних про
їх особи.

Разом із тим, враховуючи другорядну роль засудженого
ОСОБА_2 у вчинені злочину, наявність малолітньої дитини на його утриманні та
позитивні дані про його особу, колегія суддів вважає за можливе призначити йому
покарання із застосуванням ст. 69 КК України, визначивши його нижчим від
найнижчої межі, встановленої санкцією інкримінованого йому закону.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1. задовольнити.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2005
року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2006 року щодо ОСОБА_1 і в
порядку ст. 395 КПК України щодо ОСОБА_2 змінити, перекваліфікувати дії обох
засуджених з ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 355 КК України і
за цим законом призначити покарання:

ОСОБА_1 - 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

ОСОБА_1 із застосуванням ст. 69 КК України - 2 роки позбавлення волі.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Кліменко М.Р. Паневін В.О.