Ухвала

іменем україни

2 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,
суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,
при секретарі ОСОБА_11,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005023, за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_12,

в с т а н о в и л а:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 135 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року скасовано вирок суду першої інстанції, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрито за відсутності в діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України.

У касаційній скарзі потерпіла просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на ту обставину, що суд прийшов до необґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України оскільки у матеріалах провадження містяться докази його вини.

У запереченнях на касаційну скаргу потерпілої захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого просить ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу частково, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні злочину за наступних обставин.

28 липня 2013 року, приблизно о 22 год., ОСОБА_5 керував гужовою повозкою поблизу буд. № 115 по вул. Леніна у м. Новомосковську, один із пішоходів, які знаходились на узбіччі, кинув не загашений недопалок у кобилу, внаслідок чого тварина стала некерована, змінила напрямок руху ліворуч, вибігла на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення приладдя гужової повозки з велосипедистом ОСОБА_7, який рухався у зустрічному напрямку.

Після цього, ОСОБА_5 зупинився, підійшов до потерпілого та не дивлячись на те, що останній знаходився на проїзній частині автодороги у безпорадному стані, умисно, усвідомлюючи те, що своїми діями поставив ОСОБА_7 у небезпечний для життя стан, що він позбавлений можливості прийняти міри до самозбереження внаслідок безпорадного стану, маючи при цьому можливість, не вжив заходів, направлених на відвернення небезпеки для життя потерпілого та залишив місце події, внаслідок чого потерпілий помер.

Суд апеляційної інстанції, закриваючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за відсутності в діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, вказав, що останній не усвідомлював характер і тяжкість отриманих тілесних ушкоджень потерпілим і не відмовляв йому у наданні допомоги, а намагався викликати "швидку допомогу".

Крім того, суд вказав на відсутність причинного наслідкового зв'язку між залишенням потерпілого в небезпеці та смертю останнього і безпідставність пред'явленого обвинувачення у тій частині, що ОСОБА_5 сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан.

У відповідності до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, судом апеляційної інстанції вказані вимоги у повному обсязі виконані не були.

Так, як вірно було встановлено судом апеляційної інстанції, сумнівними є висновки суду першої інстанції про ту обставину, що ОСОБА_5 сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, оскільки вказана обставина спростовується даними висновків автотехнічних експертиз, якими не встановлено у діях ОСОБА_5 таких порушень ПДР, які б знаходились у причинному зв'язку з настанням ДТП.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність причинного зв'язку між залишенням потерпілого в небезпеці та смертю останнього, за встановлених фактичних обставин кримінального провадження.

У той же час, судом апеляційної інстанції не враховано, що моментом закінчення злочину, передбаченого ст. 135 КК України є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров'ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, має нести відповідальність за ст. 135 КК України. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці.

Судом апеляційної інстанції, при скасуванні вироку, не дано належної оцінки поведінці засудженого, який після отримання тілесних ушкоджень потерпілим, мав реальну можливість надати йому допомогу на місці події, але цього не зробив та поїхав з місця пригоди з надуманих мотивів.

Як убачається із протоколу огляду місця ДТП від 28.07.2013 року з фототаблицею до нього, зіткнення потерпілого із гужовою повозкою сталось поблизу буд. № 115 по вул. Леніна в м. Новомосковську, поблизу місця події знаходились будівлі, куди ОСОБА_5 не звернувся з метою виклику «швидкої допомоги».

Крім того, судом апеляційної інстанції не дано належної оцінки показанням ОСОБА_5 у тій частині, що потерпілий самостійно залишив проїзну частину, оскільки згідно даних, що містяться у висновку судово - медичної експертизи №264/Е/Д від 24.02.2014 року малоймовірно, що потерпілий міг здійснювати активні дії у виді пересування після отримання зазначених у висновку ушкоджень.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду апеляційної інстанції передчасною та такою, що винесена з істотним порушенням кримінального процесуального закону, що є підставою для її скасування з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції необхідно ретельно перевірити всі доводи ОСОБА_5 та його захисника, викладені в апеляційних скаргах та, дотримуючись вимог кримінального і кримінального процесуального закону, постановити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10