Справа № 751/2996/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/404/2015
Категорія - ст.307 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000338 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2015 року, якою повернуто обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України,

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2015 року повернуто обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд мотивував своє рішення тим, що вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України органом досудового розслідування не були виконані. Зокрема, у обвинувальному акті не зазначено ні рік, ні день, ні місяць незаконного придбання та виготовлення наркотичного засобу, відповідно не зазначений термін його зберігання, не вказано, чи були ці дії умисними, на що був спрямований умисел, не вказаний мотив злочину, що в даному кримінальному провадженні є обов`язковим, оскільки санкцією ч. 2 ст. 307 КК України передбачена конфіскація майна. Також не зазначено яким чином була визначена приналежність наркотичного засобу до особливо небезпечних. Відсутні посилання на висновок експертизи та Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів. На думку суду, для розмежування кваліфікації дій особи, яка притягується до кримінальної відповідальності за ст. 309 та ст. 307 КК України у обвинувальному акті повинні бути зазначені обставини, які вказують на наявність умислу, якщо такий встановлено, на збут особливо небезпечного наркотичного засобу.

При цьому, суд зобов`язав прокурора усунути виявлені недоліки протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду.

Не погодившись з рішенням суду прокурор звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2015 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України скасувати, а обвинувальний акт направити для розгляду по суті у той же суд. Запобіжний захід обвинуваченому залишити попередній домашній арешт.

Доводи своєї апеляційної скарги мотивує тим, що суд прийняв рішення з порушенням вимог КПК України та з надуманих підстав. Вказує на те, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 370, 372 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, в ухвалі не вказав у чому саме полягає неконкретність пред`явленого обвинувачення, та яким чином зазначені порушення можуть перешкодити суду роз`яснити суть обвинувачення стороні захисту. Вважає, що всі встановлені Кримінальним процесуальним кодексом України вимоги прокурором були витримані в обвинувальному акті конкретно вказано час, місце та інші обставини, які вважаються встановленими, вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення поряд з іншими обов`язковими відомостями. За змістом ст. 291 КПК України посилання на докази, аналіз доказів, посилання на експертизи, не є обов`язковою складовою частиною обвинувального акту, а отже відсутність у ньому таких елементів не може бути підставою для застосування положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України. Наголошує на тому, що процесуальним законом не передбачено повернення обвинувального акту з підстав зазначених в ухвалі суду, оскільки прокурор вважає встановленими саме такі обставини, про які зазначено в обвинувальному акті і без їх дослідження та перевірки в суді суд не вправі вказувати на невідповідність таких обставин.

Крім того, на думку апелянта, суд вийшов за межі питань, з`ясування та вирішення яких має здійснюватись в підготовчому судовому засіданні. Зокрема, вдався до оцінки обставин та правової кваліфікації кримінального правопорушення і дій обвинуваченого, що є неприпустимим на даній стадії судового розгляду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу районного суду і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які вважали рішення суду законним та обґрунтованим і просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Згідно з вимогами пункту третього частини третьої статті 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Під час підготовчого судового засідання судом встановлені такі порушення вимог КПК України, які можуть вплинути на оперативність, неупередженість та виконання завдань кримінального провадження щодо застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Так, згідно з вимогами пунктів 5 частини другої статті 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Колегія суддів не може погодитись з твердженнями апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні повністю відповідає вимогам статті 291 КПК України, оскільки прокурор вважає встановленими саме такі обставини, про які зазначено в обвинувальному акті і без їх дослідження та перевірки в суді, суд був не вправі вказувати на невідповідність таких обставин.

З обвинувального акту вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 у невстановленому місці незаконно придбав, виготовив та перенісши до місця свого фактичного проживання, зберігав з метою збуту подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом каннабісом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що такий виклад в обвинувальному акті суперечить змісту поняття про обвинувачення, яке, відповідно до вимог ст. 291 КПК України, має бути логічним та конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення у ході співставлення яких з ознаками кваліфікації, слідчому та прокурору належить керуватись кримінальним законом, який характеризує об`єктивну сторону конкретного кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу прокурора на те що формулювання обвинувачення має бути викладене так, щоб чітко були зазначені основні обставини, що підлягають доказуванню в кримінальному процесі, зокрема, подія кримінального провадження (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) - п.1 ч.1 ст. 91 КПК України, та обвинувачення не має бути суперечливим, на що доречно звернув увагу суд першої інстанції.

Слід зауважити, що кваліфікуючи дії обвинуваченого, зокрема, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, при викладі обставин, які прокурор вважає встановленими, вказано про те, що такі дії вчинені «з метою збуту», однак не визначено, з яким мотивом, хоча згідно диспозиції ст.307 КК України з`ясування та доказування мотиву та мети є обов`язковим для органу досудового розслідування та прокурора. При цьому, вказівка на те, що обвинувачений діяв з метою збуту, органом досудового розслідування не викладено фактичних обставин, на підставі яких орган досудового розслідування прийшов до такого висновку.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого, як незаконне придбання та виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту, при викладі фактичних обставин не вказано, де саме обвинувачений їх придбав, яки чином та де виготовив. Крім того, вказуючи на те, що частину каннабісу ОСОБА_6 розфасував у 21 поліетиленовий пакетик з застібками, не зазначено, якою вагою були ці пакетики. При цьому, зазначаючи, що решту наркотичного засобу обвинувачений зберігав у іншому пакеті, не вказано, якою вагою був цей пакет. Стверджуючи, що вказаний наркотичний засіб 12.02.2015 під час обшуку виявлено та вилучено працівниками міліції, органами досудового розслідування не вказано, де саме було проведено обшук, який наркотичний засіб та де він зберігався і як його було виявлено, та чи в одному місці він зберігався, чи в різних, адже згідно обвинувачення наркотичний засіб був частково розфасований, а інша його частина зберігалась в іншому пакеті.

Є безпідставним і твердження прокурора про те, що суд вказуючи на відсутність у обвинуваченні посилання на висновки експертиз, вийшов за межі своїх повноважень та вдався до оцінки доказів.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 26.04.2002 року „Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів При розгляді справ про злочини, предметом яких є наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, обладнання, призначене для виготовлення цих засобів, речовин, їх аналогів, або прекурсори (статті 305 - 320 Кримінального кодексу України) суди мають керуватися законами України від 15 лютого 1995 року N 60/95-ВР „Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори (в редакції Закону від 22 грудня 2006 року N 530-V , від 15 лютого 1995 року N 62/95-ВР Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними, Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів який затверджується та змінюється Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері охорони здоров`я, а також Таблицями невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу. Оскільки для встановлення виду, назви і властивостей наркотичного засобу, психотропної речовини, аналога такого засобу, речовини або прекурсора, їх походження, способу виготовлення чи переробки, а також належності наркотиковмісних рослин необхідні спеціальні знання, у справах даної категорії обов`язково має бути висновок експерта з цих питань.

Зазначена Постанова в п.3 з посиланням на вказані Закони дає визначення кваліфікуючих ознак придбання , виготовлення, зберігання наркотичних засобів психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу, які є предметом дослідження органу досудового розслідування з обов`язковим викладенням результату такого дослідження в обвинувальному акті.

Виклад фактичних обставин кримінального провадження це не тільки констатація події, що відбулась. З викладеного обвинувачення, як обвинуваченому, так і іншим учасників провадження, в тому числі і суду повинно бути зрозуміло в чому обвинувачується особа, а також на підставі чого орган досудового розслідування прийшов до висновку, що особа вчинила саме таке кримінальне правопорушення і, чому дії обвинуваченого кваліфікуються саме за тією чи іншою статтею Кримінального Закону. Окрім того норми кримінального Закону що передбачають кримінальну відповідальність за скоєння кримінальних правопорушень пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, є бланкетними та потребують обов`язкового посилання на вимоги «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000р. №770, з зазначенням відповідних таблиць.

Отже, відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення з зазначенням всіх складових, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України, перешкоджають суду призначити до розгляду та повно і всебічно розглянути кримінальне провадження, відтак доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам вказаної статті, є необґрунтованими.

З цих же підстав не можуть бути прийняті до уваги і твердження прокурора про те, що в ухвалі суд не вказав у чому саме полягає неконкретність пред`явленого обвинувачення, та яким чином зазначені порушення можуть перешкодити суду роз`яснити суть обвинувачення стороні захисту.

З огляду на таке твердження, колегія суддів вважає за можливе роз`яснити прокурору викладене в ухвалі суду тлумачення. Так, вказуючи на те, що вказані в ухвалі суду обставини позбавляють суд можливості при судовому розгляді роз`яснити обвинуваченому суть пред`явленого обвинувачення, а сторону захисту можливості захисту від пред`явленого неконкретного обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, суд не мав на увазі, що допущені в обвинувальному акті недоліки унеможливлюють суд роз`яснити стороні захисту суть пред`явленого обвинувачення, як про це зазначив прокурор.

Зокрема, кожна особа має право знати в чому її звинувачують. При цьому, це не є примхою суду першої інстанції, це є вимогою Закону і цього принципу повинні дотримуватись в тому числі і органи досудового розслідування, а також прокурор під час підтримання державного обвинувачення.

Водночас, пунктом «а» частини третьої статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

У пункті першому частини третьої статті сорок другої КПК України зазначено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що під час судового розгляду буде позбавлений можливості роз`яснити обвинуваченому суть пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з його неконкретністю. Логічно, що і сторона захисту буде позбавлена можливості у повній мірі реалізувати свої законні права щодо здійснення захисту обвинуваченого.

Суперечать висновкам викладеним в мотивувальній частині ухвали і доводи прокурора про те, що суд вдався до оцінки обставин та правової кваліфікації кримінального правопорушення і дій обвинуваченого. На думку колегії суддів, виклад виявлених судом недоліків та зазначення тих проблем, які виникнуть під час судового розгляду, в тому разі, якщо їх не усунути, не являється оцінкою обставин та правової кваліфікації. Одночасно, суд під час підготовчого судового засідання зобов`язаний звернути увагу на те, чи викладені в обвинувальному акті належним чином фактичні обставини кримінального провадження.

Про повернення матеріалів кримінального провадження (обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру) прокурору суд постановляє відповідну ухвалу. Такою ухвалою суд зобов`язує прокурора усунути виявлені недоліки протягом визначеного ним строку, що повинен відповідати засаді розумного строку та бути достатнім для виправлення допущених недоліків. Ухвала негайно направляється прокурору для усунення зазначених у ній недоліків обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або для долучення необхідних додатків тощо.

З урахуванням викладеного, доводи прокурора колегія суддів вважає безпідставними, як такі, що не знаходять свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню не підлягає.

Вимога прокурора про залишення обвинуваченому попередньо обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може бути предметом розгляду в апеляційному порядку.

Відповідно до положення частини третьої статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі і запобіжні заходи.

В даному випадку, суд у підготовчому судовому засіданні прийшов до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків, отже не вирішував питання щодо продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту. При цьому, суд надав органу досудового розслідування достатній строк на усунення виявлених недоліків та повернення обвинувального акту до суду першої інстанції до сплину строку дії ухвали суду, якою ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід.

На даний час, строк дії ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2015 року про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу сплинув 13 квітня 2015 року, а отже, суд апеляційної інстанції не має можливості та позбавлений законних підстав на продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому, так як на час надходження матеріалів кримінального провадження на адресу апеляційного суду та розгляду апеляційної скарги міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 не обиралась.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418-419, 376 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2015 року, якою повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000338 відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і подальшому оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11