У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-судді суддів за участю прокурораМіщенка С.М., Солодкова А.А., Шибко Л.В., Щербака А.М.,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 11 листопада 2014 року кримінальну справу за касаційними скаргами захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м. Донецька від 3 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 квітня 2014 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого, -

засуджено за ч. 3 ст. 364 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах з наділенням владними повноваженнями строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням спеціального звання - старший лейтенант міліції.

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, раніше не судимого, -

засуджено за ч. 3 ст. 364 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах з наділенням владними повноваженнями строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції.

Стягнуто з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 солідарно на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди 100000 грн.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_11, судові рішення щодо якої в касаційному порядку не оскаржено.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 квітня 2014 року вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінено, на підставі Закону України від 21 лютого 2014 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України стосовно імплементації в національне законодавство положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» їхні дії перекваліфіковано з ч. 3 ст.364 КК України на ч. 2 ст. 364 КК України і за цим законом призначено:

- ОСОБА_7 - 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах з наділенням владними повноваженнями строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням спеціального звання - старший лейтенант міліції;

- ОСОБА_8 - 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах з наділенням владними повноваженнями строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції.

В решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні злочину за наступних обставин.

ОСОБА_7 наказом № 83 о/с від 15 серпня 1999 року було призначено на посаду оперуповноваженого СКР Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, а ОСОБА_8 - наказом № 270 о/с від 15 серпня 2005 року на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області.

9 травня 2010 року, приблизно о 00:20 год. ОСОБА_7 і ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_13 і ОСОБА_14 на автомобілі «Daewo Matiz», що належить ОСОБА_7, під керуванням ОСОБА_15, рухаючись по автодорозі сполученням «Донецьк - Ясинувата» з боку м. Ясинувата та проїжджаючи поблизу АЗС «Гефест», розташованої по вул. Артемівська, 1-а в м. Донецьку, стали очевидцями наслідків дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої засуджена у цій же справі ОСОБА_11 вчинила наїзд на пішохода ОСОБА_16 та заподіяла йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, поставивши тим самим потерпілого в небезпечний для життя стан та позбавивши можливості внаслідок безпорадного стану вжити заходів для самозбереження.

ОСОБА_7 і ОСОБА_8 представилися ОСОБА_11 працівниками міліції, після чого обидва, будучи посадовими особами та представниками влади, діючи спільно і узгоджено в інтересах ОСОБА_11 з метою уникнення нею відповідальності за вчинене, на прохання останньої, діючи в порушення ст. 2, п.п. 2, 29 ст. 10 Закону Україні «Про міліцію», ст. 7 «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», зловживаючи своїм службовим становищем з метою укриття факту і слідів дорожньої-транспортної пригоди, не повідомили про факт виявленої ними дорожньо-транспортної пригоди в органи внутрішніх справ та не викликали швидку медичну допомогу важко травмованому ОСОБА_16 При цьому, ОСОБА_8, застосовуючи фізичну силу щодо очевидця ДТП ОСОБА_17, продовжуючи зловживати владою і службовим становищем, наніс йому один удар кулаком в потиличну область голови, примушуючи останнього залишити місце пригоди.

Після цього ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_11, діючи узгоджено між собою, поклали ОСОБА_16 на заднє сидіння автомобіля «Daewoo Lanos» та під керуванням ОСОБА_8 і з метою приховування факту дорожньо-транспортної пригоди поїхали в с. Піски Ясинуватського району Донецької області, де приблизно о 01:18 год. 9 травня 2010 року залишили потерпілого між 1 і 5 полями селища Піски Ясинуватського району Донецької області, після чого автомобіль «Daewoo Lanos» сховали в приватному секторі 5-ї ділянки в Київському районі м. Донецька.

Під час переміщення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ОСОБА_16 залишався живим 1,5-2 години, а тому не виключена можливість, що при своєчасній медичній допомозі потерпілий міг залишитися живим.

Крім того, в той же день приблизно о 04:15 год. з метою надання першої медичної допомоги в цьому ж ДТП потерпілій ОСОБА_18 ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 разом з нею прибули у відділення щелепно-лицевої хірургії ЦМКЛ № 1, що по вул. Рози Люксембург, 1-а в м. Донецьку, де ОСОБА_7, продовжуючи свою злочинну діяльність, маючи умисел на приховання факту дорожньо-транспортної пригоди, при реєстрації представив ОСОБА_18 під вигаданими анкетними даними ОСОБА_18, які були занесені в журнал реєстрації амбулаторних хворих відділення щелепно-лицевої хірургії ЦМКЛ № 1 та назвав вигадану адресу проживання і рік народження останньої.

10 травня 2010 року в період часу з 8:00 до 9:00 год. ОСОБА_8, продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на приховання факту та слідів вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, перегнав автомобіль «Daewoo Lanos», раніше залишений ОСОБА_7, в автокооперативі «Металіст», що розташований в м. Донецьку по вул. Собінова, 129.

У той же день ОСОБА_11 на прохання ОСОБА_8 привезла чохол для автомобіля, яким накрили вищевказаний автомобіль «Daewoo Lanos». В цей же день ОСОБА_8 перегнав цей автомобіль з автокоопертиву «Металіст» в бокс АДРЕСА_1.

У касаційних скаргах:

захисник ОСОБА_21 просить судові рішення щодо засудженого ОСОБА_7 скасувати, а справу закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року та ст. 5 КК України за відсутності в його діях складу злочину у зв'язку з декриміналізацією, посилаючись на порушення апеляційним судом кримінального і кримінально-процесуального законів та неправильне тлумачення положень Закону України від 21 лютого 2014 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України стосовно імплементації в національне законодавство положень ст. 19 Конвенції ООН проти корупції. При цьому захисник вважає, що дії ОСОБА_7 були вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 364 КК України, однак в новій редакції цієї статті їх не можна розцінювати як злочин, оскільки йому не інкримінувалося вчинення дій з метою «одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної або юридичної особи» і матеріали справи не містять доказів того, що він мав мету одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе або інших фізичних осіб. Також захисник вказує на неправильне призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна;

захисник ОСОБА_6 просить судові рішення щодо ОСОБА_8 змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 364 КК України на ч. 1 ст. 367 та ч. 1 ст. 396 КК України, звільнивши від подальшого відбування покарання у зв'язку з його відбуттям. Також захисник просить скасувати додаткове покарання у виді конфіскації майна як таке, що не передбачене санкцією ч. 2 ст. 364 КК. Крім того зазначає, що моральна шкода в солідарному порядку не стягується, ОСОБА_8 невинний у смерті ОСОБА_16 і у вироку суд не вказав в чому конкретно полягає моральна шкода, у зв'язку з чим просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди скасувати. Також зазначає, що висновки суду про те, що ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 залишили потерпілого в безпорадному стані, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що потерпілий був живий; вказує на те, що ОСОБА_8 вчинив заздалегідь не обіцяне приховування ДТП і його слідів без використання свого службового становища як представника влади, бо розслідування ДТП не входило в коло його обов'язків, проявивши службову недбалість через неповідомлення про ДТП відповідні органи. Також захисник вважає, що при призначенні покарання апеляційним судом враховано щире каяття засудженого у вчиненому, що є обставиною, що пом'якшує покарання, і відповідно до ст. 69-1 КК України, призначений засудженому строк покарання не може перевищувати двох третин максимального строку, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, тобто 4 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про часткове задоволення касаційних скарг шляхом виключення із резолютивної частини ухвали додаткового покарання у виді конфіскації майна, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції від 3 грудня 2013 року, ОСОБА_11 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 3 ст. 135 КК України. Ухвалою апеляційного суду від 14 квітня 2014 року вирок щодо неї залишено без зміни, тобто він набрав законної сили і у касаційному порядку нею та іншими учасниками процесу не оскаржений. Цим же вироком, з урахуванням змін, внесених апеляційним судом у зв'язку зі зміною закону, засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 364 КК України.

З показань засудженої ОСОБА_11, потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_17, свідків ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 та інших судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8, будучи штатними працівниками міліції і представившись такими під час вчинення інкримінованого їм злочину, як на місці дорожньо-транспортної пригоди, вчиненою ОСОБА_11, так і після неї діяли явно в порушення ст. 2, п.п. 2, 29 ст. 10 Закону Україні «Про міліцію» та ст. 7 «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», оскільки зловживаючи своїм службовим становищем, вжили ряд заходів для укриття факту та слідів дорожньо-транспортної пригоди: не повідомили про цю пригоду в органи внутрішніх справ, не викликали на місце пригоди тяжко травмованому ОСОБА_16 швидку медичну допомогу, вивезли його в безлюдне місце, позбавивши можливості отримати необхідну медичну допомогу, переховували транспортний засіб, яким було скоєно наїзд на потерпілого, неодноразово міняли його дислокацію, при зверненні в медичний заклад для надання допомоги потерпілій ОСОБА_18 повідомили неправдиві дані про її особу.

Вказані дії засуджених суд обґрунтовано визнав зловживанням владою та службовим становищем, з чим погодився і апеляційний суд, вірно зазначивши в ухвалі, що оскільки злочинне зловживання засуджених носило активний характер по укриттю злочинів, його слідів та особи, яка їх вчинила, підстав для перекваліфікації їхніх дій на службову недбалість немає, бо така виникає внаслідок невиконання або неналежного виконання службовою особою своїх службових обов'язків. Зазначені висновки судів першої та апеляційної інстанції колегія судді вважає правильними, а тому не підлягають задоволенню доводи захисника ОСОБА_6 про перекваліфікацію дій засудженого ОСОБА_8 зі ст. 364 на статті 367 та 396 КК України. З цих же підстав не підлягають перекваліфікації злочинні дії засудженого ОСОБА_7, бо вони діяли узгоджено між собою і об'єм зловживання у них фактично однаковий.

Враховуючи зазначене, а також те, що фактичні обставини вчинення злочинів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 судом першої інстанції встановлені правильно, що підтвердив у своєму рішенні і апеляційний суд, у касаційних скаргах правильність встановлення цих обставин захисниками не оспорюється, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо того, що засуджені, як працівники правоохоронного органу, вчинили зловживання владою та своїм службовим становищем шляхом укриття дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої ОСОБА_11, внаслідок якої був тяжко травмований та помер потерпілий ОСОБА_16, у тому числі і внаслідок залишення його в небезпеці.

За наслідками апеляційного провадження апеляційний суд дійшов правильного висновку про винність засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у зловживанні владою та службовим становищем. Разом з тим, враховуючи, що Законом України від 21 лютого 2014 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України стосовно імплементації в національне законодавство положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» до ст. 364 КК України були внесені відповідні зміни, апеляційний суд обгрунтовано перекваліфікував дії обох засуджених на ч. 2 ст. 364 КК України в редакції зазначеного Закону. При цьому апеляційний суд правильно визнав неправомірною вигодою для іншої фізичної особи, тобто ОСОБА_11, дії засуджених по укриттю скоєного нею тяжкого злочину, що дійсно було їх метою.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав і для закриття кримінального провадження за доводами касаційної скарги захисника ОСОБА_5.

Що ж стосується призначення засудженим основного та додаткових покарань у виді позбавлення права займатися певною діяльністю та позбавлень спеціальних звань, то вони визначені апеляційним судом відповідно до вимог статей 54, 55 та 65 КК України та наведенням відповідних мотивів в ухвалі, які колегія суддів вважає правильними. Враховуючи, що обов'язковою умовою для застосування вимог ст. 69-1 КК України є наявність обох обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст. 66 КК України та визнання своєї вини, яких в цілому не встановив ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд, підстав для пом'якшення призначеного засудженому ОСОБА_8 покарання за цим Законом колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, санкцією ч. 2 ст. 364 КК України в редакції вказаного вище Закону не передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке помилково було призначено засудженим апеляційним судом. Тому з урахування наведеного колегія суддів вважає за необхідне ухвалу апеляційного суду в цій частині змінити шляхом виключення з неї вказаного додаткового покарання.

Крім того, із засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стягнуто моральну шкоду в розмірі 100000 грн. Із засудженої ОСОБА_11 на користь цих потерпілих також стягнуто моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Разом з тим, саме засуджену ОСОБА_11 визнано винною в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_16 При цьому її також визнано винною в ненаданні допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, що спричинило смерть потерпілого. Цих обставин не врахував ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд, стягнувши з усіх засуджених моральну шкоду фактично в однаковому розмірі, а з засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ще і в солідарному порядку. Разом з тим, згідно вироку настання смерті потерпілого знаходиться в першу чергу в прямому причинному зв'язку зі злочинними діями засудженої ОСОБА_11 внаслідок порушення нею правил дорожнього руху джерелом підвищеної небезпеки. При відшкодуванні шкоди в цьому випадку суд мав в першу чергу керуватися вимогами статей 1187 та 1167 ЦК України. Проте суд першої інстанції вимоги вказаних норм Цивільного Кодексу України до уваги в повному обсязі не взяв, а тому постановив своє рішення про стягнення моральної шкоди в солідарному порядку з засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 всупереч встановленим у справі обставинам та в певній мірі вимогам статей 1167, 1187 та 1190 цього Кодексу, оскільки не врахував роль кожного із них в настанні смерті потерпілого внаслідок порушення правил дорожнього руху, залишення потерпілого в небезпеці засудженою ОСОБА_11 та зловживання засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 владою та своїм службовим становищем. Належно на ці обставини не звернув уваги й апеляційний суд.

Тому рішення судів про стягнення моральної шкоди з засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягає скасуванню, а справа в цій частині направленню на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, під час якого суду слід вирішити питання відшкодування моральної шкоди з цих засуджених відповідно до вини кожного з них, вини засудженої ОСОБА_11 та вимог закону.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Розділу XI «Перехідні положення» КПК 2012 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Донецька від 3 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 квітня 2014 року щодо засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стосовно стягнення з них в солідарному порядку на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 100000 грн. - скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 квітня 2014 року щодо засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити, призначене їм за ч. 2 ст. 364 КК України в редакції Закону України від 21 лютого 2014 року додаткове покарання у виді конфіскації майна - виключити.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Солодков А.А. Шибко Л.В.