Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,
суддів ОСОБА_11, ОСОБА_12,
за участю прокурора ОСОБА_13

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 14 квітня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від

13 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2013 року

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що в силу ст. 89 КК України судимості не має,

засуджено:

· за ч. 1 ст. 152 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

· за ч. 2 ст. 152 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

· за ч. 2 ст. 153 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 по 5000 гривень кожній у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати і речові докази.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він, підвозячи потерпілих на своєму автомобілі «Фольксваген Транспортер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вчинив злочини проти їх статевої свободи і недоторканості за наступних обставин.

28 січня 2008 року, близько 5 години, засуджений у салоні зазначеного автомобіля, розташованого між будинками № 9 та № 11 по АДРЕСА_1, з погрозою та застосуванням фізичного насильства зґвалтував потерпілу ОСОБА_8

Крім цього, 3 липня 2010 року, близько 6 години, ОСОБА_5 у салоні автомобіля, розташованого поблизу будинку АДРЕСА_2, з застосуванням фізичного насильства повторно зґвалтував потерпілу ОСОБА_6

13 квітня 2008 року, в період з 18 години 30 хвилин до 19 години, засуджений, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 152 КК України, в салоні автомобіля, який знаходився на Трухановому острові в місті Києві, вчинив насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом щодо потерпілої ОСОБА_9

6 лютого 2012 року, близько 1 години, ОСОБА_5, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 152 КК України, в салоні автомобіля, розташованого поблизу будинку АДРЕСА_3, з застосуванням фізичного насильства повторно задовольнив статеву пристрасть неприродним способом щодо потерпілої ОСОБА_7

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2013 року щодо ОСОБА_5 змінено.

Пом'якшено призначене ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 152 КК України покарання до 5 років позбавлення волі.

Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 152 КК України - до покарання в виді позбавлення волі на строк 3 роки;

за ч. 2 ст. 152 КК України - до покарання в виді позбавлення волі на строк 5 років;

за ч. 2 ст. 153 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на м'якість покарання, призначеного ОСОБА_5 судом апеляційної інстанції, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд. В обґрунтування наведеного зазначає, що суд не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчинених злочинів, кількості епізодів злочинної діяльності, що свідчило про її систематичність. На думку прокурора, суд безпідставно врахував як обставину, що пом'якшує покарання, щире каяття, оскільки засуджений під час досудового слідства та розгляду справи в суді першої інстанції не визнавав вину, також не вжив жодних заходів для відшкодування завданої злочинами шкоди. Крім того, зазначає, що в порушення вимог ст. 399 КПК України 1960 року, апеляційний суд не виконав вказівки касаційного суду, який скасував рішення апеляційного суду щодо ОСОБА_5 саме через м'якість призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 399 КПК України 1960 року вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов'язковими для органів дізнання чи досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.

Ці вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_5 судом апеляційної інстанції не виконано.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду

м. Києва від 10 лютого 2014 року вирок щодо ОСОБА_5 змінено, йому пом'якшено за ч. 2 ст. 152 КК України покарання до 5 років позбавлення волі і на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152; ч. 2 ст. 152; ч. 2 ст. 153 КК України, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання в виді позбавлення волі на строк 5 років.

У решті вирок щодо засудженого залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2014 року вказану ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок м'якості.

При цьому в ухвалі касаційного суду зазначено, що апеляційний суд не навів належного обґрунтування пом'якшення покарання засудженому, та фактично залишив поза увагою вчинення ним чотирьох умисних злочинів, три з яких є тяжкими, та безпідставно пославшись на наявність пом'якшуючих покарання обставин, призначив явно несправедливе внаслідок м'якості покарання.

Проте, під час повторного розгляду справи, апеляційний суд у порушення вимог ст. 399 КПК України 1960 року, не виконав вказівок суду касаційної інстанції, та пом'якшивши ОСОБА_5 покарання до мінімального розміру, установленого ч.2 ст.152 КК, фактично призначив за сукупністю злочинів таке ж саме за розміром покарання, яке було визнано судом касаційної інстанції таким, що не відповідає ступені тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок м'якості.

Призначене апеляційним судом засудженому покарання за своїм розміром не відповідає загальним засадам призначення покарання та не є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин ухвала апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінально - процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступені тяжкості злочинів та особі засудженого внаслідок м'якості підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно врахувати вищевикладене та постановити судове рішення, яке б відповідало вимогам кримінального та кримінально-процесуального законів.

На підставі наведеного, керуючись статями 394-396 КПК України 1960 року, п.п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12