АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0004965 за апеляційною скаргою представника цивільного позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження закрито.

Цивільний позов ОСОБА_9 - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник цивільного позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу суду незаконною та такою, що порушує права ОСОБА_9 , просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України можливе при виконанні всіх встановлених нею умов, однак в даному випадку ці вимоги закону не дотримані, оскільки обвинувачений не тільки не відшкодував завдані збитки цивільному позивачу у провадженні ОСОБА_9 , який, на його думку, відповідно до ст. 55 КПК України, теж є потерпілим від злочину, так як йому _____________________________________________________

Справа №11-кп/796/597/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_1

завдана майнова шкода, а ОСОБА_8 взагалі не визнає заявлений цивільний позов, вважаючи себе не винним.
Крім того, вказує й та те, що ухвала суду містить помилки, як по суті, так і по формі. Так, в ухвалі зазначене «подвійне» місце реєстрації ОСОБА_8 , одне з яких очевидно є зайвим, а при винесенні ухвали суд послався на ст. 49 КК України (напевне замість ст. 46 КК України) тощо.

Обвинувачений подав заперечення на апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на законність та обґрунтованість ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника цивільного позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також прокурора, обвинуваченого та потерпілого, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він, 12 вересня 2014 року близько 11 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-21093, державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по проїзній частині бул. Дружби Народів зі сторони станції метро «Дружби Народів» в напрямку Московської площі в м. Києві, допустив порушення вимог п.п. 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху, що виразилось в тому, що під час зміни напрямку руху він не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та при наявності чотирьох смуг для руху в попутному напрямку, виїхав на смугу зустрічного руху і здійснив зіткнення з автомобілем БМВ, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по шляхопроводу бул. Дружби Народів зі сторони Московської площі в напрямку станції метро «Дружби Народів» в м. Києві, після чого відбулось зіткнення з автомобілем Фольксваген під керуванням водія ОСОБА_11 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-21093, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Закриваючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , суд в ухвалі вказав, що під час судового засідання встановлено наявність законних підстав для закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_8 , який проти цього не заперечує та заявив відповідне клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з його примиренням з потерпілим.

Між тим, які ж законні підстави для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 встановлені в судовому засіданні в ухвалі суду не зазначено, тобто, всупереч вимог ст. 370 КПК України, судове рішення є необґрунтованим та невмотивованим.

Водночас, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим, суд в даному випадку не звернув увагу на те, що за змістом ст. 46 КК України передумовами звільнення особи від кримінальної відповідальності є не лише вчинення особою вперше злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, але й обов`язкового відшкодування завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди.

Однак, як вбачається з журналу та звукозапису судового засідання, всупереч цим вимогам закону, суд першої інстанції, при закритті кримінального провадження з підстав примирення обвинуваченого з потерпілим, не з`ясував питання, яким чином ОСОБА_8 відшкодував завдані ним збитки, в т.ч. цивільному позивачу ОСОБА_9 , з автомобілем якого було здійснено зіткнення за обставинами кримінального провадження.

При перевірці ухвали суду щодо ОСОБА_8 також встановлено, що суд вказав одночасно два різних місця реєстрації ОСОБА_8 та, закриваючи справу з підстав, передбачених ст. 46 КК України, суд в ухвалі послався, у тому числі, і на ст. 49 КК України, що регламентує звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на що ґрунтовно посилається представник цивільного позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_7 .

Тому, на думку колегії суддів, закриття кримінальної справи судом першої інстанції з оспорюваних підстав примирення обвинуваченого з потерпілим є передчасним, а ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга представника цивільного позивача ОСОБА_9 ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_9 ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження закрито, - скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 зі стадії підготовчого судового засідання.

Судді:

____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3