АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді - Дзюбіна В.В.

суддів - Бєлан Н.О., Осіпової Л.О.

за участю прокурора - Ємця А.А.

представників цивільних позивачів -
ОСОБА_1,

ОСОБА_2

засудженого - ОСОБА_3

захисників - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
кримінальну справу за апеляційними
скаргами засудженого ОСОБА_3 та
захисника ОСОБА_4 на вирок
Голосіївського районного суду міста
Києва від 15 серпня 2013 року,

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком засуджений:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
України, який народився в м. Києві,
зареєстрований і до взяття під варту
проживав за адресою: АДРЕСА_1, -

за ч. 2 ст. 190 КК України - на два роки
позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 190 КК України - на чотири роки
позбавлення волі;

за ч. 4 ст. 190 КК України - на шість років
позбавлення волі з конфіскацією майна,
яке є його особистою власністю.

На підставі ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_3 визначене остаточне покарання у
виді шести років позбавлення волі з
конфіскацію майна, яке є його особистою
власністю.

В порядку розв'язання цивільних
позовів, вироком постановлено стягнути
з ОСОБА_3 на користь потерпілих ОСОБА_16
та ОСОБА_6 79930 грн. матеріальної шкоди,
потерпілого ОСОБА_10 - 20000 грн. моральної
шкоди.

Цивільні позови потерпілого ОСОБА_10,
ТОВ "Братекс СТМ", ТОВ "Просперітет",
ТОВ "Рейд", ТОВ "Транспортна
технологічна компанія", ПП
"Гаранткомлексбуд" - залишені без
розгляду.

Також вироком вирішені питання про
долю речових доказів у справі.

За цим вироком ОСОБА_3 визнаний винним у
заволодінні чужим майном шляхом обману
та зловживання довірою (шахрайстві),
вчиненому повторно й таким, що завдало
значної шкоди потерпілому; у
заволодінні чужим майном шляхом обману
та зловживання довірою (шахрайстві),
вчиненому повторно та у великих
розмірах; у заволодінні чужим майном та
зловживання довірою (шахрайстві),
вчиненому повторно та в особливо
великих розмірах.

Згідно вироку злочини вчинені за таких
обставин.

Так, ОСОБА_3, являючись з 10.03.2006 р. по
даний час засновником і обіймаючи
посаду директора ТОВ "Турн", володіючи
інформацією про наявність у ОСОБА_10
вільних грошових коштів і усвідомлюючи
довірливе, авторитетне ставлення
останнього до нього, у зв'язку з
тривалими діловими відносинами між
ними, в червні 2007 р. звернувся до нього з
проханням надати йому в борг (позику)
кошти в сумі 236000 грн., які нібито
необхідні йому для збільшення обсягів
придбання ТОВ "Турн" будівельних
матеріалів для виготовлення
залізобетону з подальшою реалізацією
та отримання від цього прибутку.

При цьому ОСОБА_3, маючи намір на
заволодіння чужим майном- коштами
ОСОБА_10 та не маючи наміру на виконання
взятих на себе зобов'язань щодо
повернення взятих у борг коштів, ввів в
оману ОСОБА_10, запевнивши того в своїй
порядності та в обов'язковому
поверненню наданих в борг коштів до
25.12.2007 р.

ОСОБА_10, у якого на той час були
довірливі та ділові відносини з ОСОБА_3,
будучи введеним ним в оману, не
здогадуючись про дійсні злочинні
наміри ОСОБА_3, спрямовані на
заволодіння його коштами, та повністю
довіряючи останньому, добровільно
погодився надати йому у борг кошти в
розмірі 236000 грн.

8.06.2007 р. у невстановлений досудовим
слідством час ОСОБА_3, реалізуючи свій
злочинний намір, направлений на
заволодіння чужим майном, шляхом
обману та зловживання довірою, в
приміщені офісу НОМЕР_1 приватного
нотаріуса ОСОБА_11, розташованого по
АДРЕСА_2, заволодів коштами ОСОБА_10 в
розмірі 236000 грн.

У подальшому ОСОБА_3, заволодівши
коштами ОСОБА_10, не маючи наміру
виконувати взяті на себе зобов'язання,
з метою прикриття своєї злочинної
діяльності та приховування вчиненого
ним злочину, в цей же день, в приміщені
офісу НОМЕР_1 приватного нотаріуса
ОСОБА_11, уклав з ОСОБА_10 нотаріально
посвідчений договір позики №568 від
8.06.2007 р., відповідно до якого прийняв на
себе зобов'язання у термін до 25.12.2007 р.
повернути вказану суму коштів.

У липні 2007 р. ОСОБА_3 повторно звернувся
до ОСОБА_10 з проханням надати йому
позику в сумі 408000 грн., на що останній
будучи введеним в оману ОСОБА_3, не
здогадуючись про дійсні злочинні
наміри ОСОБА_3, спрямовані на
заволодіння його коштами, та повністю
довіряючи йому, добровільно погодився.

12.07.2007 р. у невстановлений досудовим
слідством час, підсудний ОСОБА_3 шляхом
обману і зловживання довірою,
використовуючи довірливе ставлення з
боку ОСОБА_10 до себе, в приміщенні офісу
НОМЕР_1 приватного нотаріуса ОСОБА_11
повторно заволодів коштами ОСОБА_10 в
розмірі 408000 грн., які ОСОБА_10, будучи
введеним ОСОБА_3 в оману,
добровільно передав останньому.

Надалі ОСОБА_3, повторно заволодівши
коштами ОСОБА_10 і реалізувавши таким
чином свій злочинний намір,
спрямований на заволодіння майном
потерпілого, не маючи наміру
виконувати взяті на себе зобов'язання
щодо повернення взятих в борг коштів, з
метою прикриття своєї злочинної
діяльності та приховування вчиненого
ним злочину, в цей же день у
приміщенні офісу №4 приватного
нотаріуса ОСОБА_11 уклав з ОСОБА_10
нотаріально посвідчений договір
позики №661 від 12.07.2007 р., відповідно до
якого прийняв на себе зобов'язання у
термін до 20.01.2008 р. повернути вказану
суму коштів.

У жовтні 2007 р. ОСОБА_3 повторно
звернувся до ОСОБА_10 з проханням
надати йому позику в сумі 1485200 грн., на
що той, будучи введеним в оману ОСОБА_3,
добровільно погодився.

18.10.2007 р. у невстановлений досудовим
слідством час, підсудний ОСОБА_3 шляхом
обману і зловживання довірою,
використовуючи довірливе ставлення з
боку ОСОБА_10 до себе, в приміщенні офісу
НОМЕР_1 приватного нотаріуса ОСОБА_11
повторно заволодів коштами ОСОБА_10 в
розмірі 1485200 грн., які ОСОБА_10, будучи
введеним ОСОБА_3 в оману, добровільно
передав йому, після чого останній, не
маючи наміру виконувати зобов'язання
щодо повернення взятих в борг коштів,
уклав з ОСОБА_10 нотаріально посвідчені
договори позики №993 та №994 від 18.10.2007 р.,
відповідно до умов яких ОСОБА_10 передав
ОСОБА_3 в борг кошти в сумі 305200 грн. та
1180000 грн., а ОСОБА_3 прийняв на себе
зобов'язання у термін до 17.01.2008 р.
повернути вказані суми коштів.

У грудні 2007 р. ОСОБА_3 повторно
звернувся до ОСОБА_10 з проханням
надати йому в борг 22400 грн., на що той,
будучи введеним в оману ОСОБА_3,
добровільно погодився.

21.12.2007 р. у невстановлений досудовим
слідством час, підсудний ОСОБА_3,
реалізуючи свій злочинний намір,
спрямований на заволодіння чужим
майном - коштами ОСОБА_10 шляхом обману
та зловживання довірою, використовуючи
довірливе ставлення з боку ОСОБА_10 до
себе, в приміщенні офісу НОМЕР_1
приватного нотаріуса ОСОБА_11, повторно
заволодів коштами ОСОБА_10 в розмірі 22400
грн., які ОСОБА_10, будучи введеним
ОСОБА_3 в оману щодо його справжніх
намірів та повідомленням останнього
про те, що надані ним у борг кошти
будуть використані для збільшення
обсягів придбання ТОВ "Турн"
будівельних матеріалів та вчасного
повернення йому зазначеної суми коштів
до 21.06.2008 р., добровільно передав
зазначені грошові кошти ОСОБА_3 в борг.

Надалі ОСОБА_3, повторно заволодівши
коштами ОСОБА_10, не маючи наміру
виконувати взяті на себе зобов'язання,
з метою прикриття своєї злочинної
діяльності та приховування вчиненого
ним злочину, 21.12.2007 р. в приміщенні
офісу НОМЕР_1 приватного нотаріуса
ОСОБА_11 уклав з ОСОБА_10 нотаріально
посвідчений договір про внесення змін
до договору позики №1299 від 21.12.2007 р.,
відповідно до умов якого сума позики за
договором №568 від 8.06.2007 р. змінилась з
236000 грн. на 258400 грн., а термін повернення
вказаної суми коштів продовжено до
21.06.2008 р.

У січні 2008 р. ОСОБА_3 повторно звернувся
до ОСОБА_10 з проханням надати у
борг 113000 грн., на що той, будучи введеним
в оману ОСОБА_3, погодився.

12.01.2008 р. у невстановлений досудовим
слідством час, підсудний ОСОБА_3 шляхом
обману і зловживання довірою,
використовуючи довірливе ставлення з
боку ОСОБА_10 до себе, в приміщенні офісу
НОМЕР_1 приватного нотаріуса ОСОБА_11,
повторно заволодів коштами ОСОБА_10 в
розмірі 113000 грн., які ОСОБА_10, будучи
введеним ОСОБА_3 в оману,
добровільно передав йому.

Того ж дня в приміщенні офісу НОМЕР_1
приватного нотаріуса ОСОБА_11, не маючи
наміру виконувати зобов'язання щодо
повернення взятих в борг коштів, ОСОБА_3
уклав з ОСОБА_10 нотаріально
посвідчений договір про внесення змін
до договору позики №68 від 12.01.2008 р.,
відповідно до умов якого сума позики за
договором №661 від 12.07.2007 р. змінилась з
408000 грн. на 521000 грн., а термін повернення
вказаної суми коштів продовжено до
14.06.2008 р.

У січні 2008 р. ОСОБА_3 повторно звернувся
до ОСОБА_10 з проханням надати йому
в борг 333800 грн., на що останній, будучи
введеним в оману ОСОБА_3, погодився.

Того ж дня у невстановлений досудовим
слідством час ОСОБА_3 шляхом обману і
зловживання довірою, використовуючи
довірливе ставлення з боку ОСОБА_10 до
себе, в приміщенні офісу НОМЕР_1
приватного нотаріуса ОСОБА_11, повторно
заволодів коштами ОСОБА_10 в розмірі 333800
грн., які ОСОБА_10, будучи введеним
ОСОБА_3 в оману, добровільно передав
йому, після чого останній не маючи
наміру виконувати зобов'язання щодо
повернення взятих в борг коштів, уклав
з ОСОБА_10 нотаріально посвідчені
договори про внесення змін до
договорів позик №96 та №97 від 14.01.2008
р., відповідно до умов яких сума позики
за договорами №993 та №994 від 18.10.2007 р.
змінились з 305200 грн. на 359000 грн. та з 1180000
грн. на 1460000 грн., а термін повернення
вказаних сум продовжено до 14.06.2008 р.

У подальшому ОСОБА_3 в період з 8.06.2007 р.
до 14.01.2008 р., заволодівши шляхом обману
та зловживанням довірою коштами
ОСОБА_10 в сумі 2598400 грн., не маючи
наміру на виконання взятих на себе
зобов'язань, продовжував в період з
січня 2008 р. по травень 2009 р. вводити в
оману ОСОБА_10 щодо своїх справжніх
намірів з приводу отриманих в борг
грошових коштів та постійно змінював
умови договорів позик, відповідно до
яких продовжував терміни повернення
ОСОБА_10 грошових коштів.

Так, з метою прикриття своєї злочинної
діяльності 20.05.2009 р. в приміщені
офісу НОМЕР_1 приватного нотаріуса
ОСОБА_11, ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_10 договори
про внесення змін до договорів позик
№1262, №1263, №1264, №1265, відповідно до яких
ОСОБА_3 повернув ОСОБА_10, згідно
договору про внесення змін до вказаних
договорів позики, по 25000 грн., а за
договором позики №1265 від 20.05.2009 р. - 198400
грн., а всього повернув 273400 грн.,
продовживши термін повернення взятих у
ОСОБА_10 грошових коштів до 25.12.2009 р.

В цей же день ОСОБА_3 повторно звернувся
до ОСОБА_10 з проханням надати йому
в борг позику в сумі 403000 грн., на що
останній, будучи введеним в оману
ОСОБА_3, погодився.

20.05.2009 р. у невстановлений досудовим
слідством час підсудний ОСОБА_3 шляхом
обману і зловживання довірою,
використовуючи довірливе ставлення з
боку ОСОБА_10 до себе, в приміщенні офісу
НОМЕР_1 приватного нотаріуса ОСОБА_11,
повторно заволодів коштами ОСОБА_10 в
розмірі 403000 грн., які ОСОБА_10, будучи
введеним ОСОБА_3 в оману,
добровільно передав йому, після чого
останній не маючи наміру виконувати
зобов'язання щодо повернення взятих в
борг коштів, уклав з ОСОБА_10
нотаріально посвідчений договір
позики №1266 від 20.05.2009 р., відповідно
до умов якого ОСОБА_10 передав ОСОБА_3
в борг кошти в сумі 403000 грн., а ОСОБА_3
прийняв на себе зобов'язання у термін
до 25.12.2009 р. повернути вказану суму
грошових коштів ОСОБА_10

Надалі ОСОБА_3 грошові кошти, належні
ОСОБА_10, якими він заволодів шляхом
обману та зловживання довірою
використав на власний розсуд, чим
заподіяв потерпілому майнову шкоду в
розмірі 2728000 грн., що є особливо великим
розміром.

Крім того, ОСОБА_3, будучи засновником
та директором ТОВ "Турн", з метою
реалізації свого злочинного умислу,
спрямованого на повторне заволодінням
шляхом шахрайства майном ТОВ "Братекс
СТМ" у жовтні 2008 р. звернувся до
директора зазначеного товариства
ОСОБА_12 з приводу укладення
договору на продаж цементу, ввівши при
цьому в оману останнього, не маючи
наміру виконувати умови договору.
Директор вказаного товариства, будучи
введеним в оману щодо реальних намірів
ОСОБА_3, добровільно погодився на
укладення відповідного договору.

ОСОБА_12, будучи директором ТОВ "Братекс
СТМ", введений в оману ОСОБА_3, у
період з жовтня 2008 р. по березень 2009 р.
поставив товар - цемент на ТОВ "Турн" на
загальну суму 1818170 грн. У
подальшому ОСОБА_3, заволодівши шляхом
обману майном ТОВ "Братекс СТМ", свої
зобов'язання по оплаті вартості
отриманого від зазначеного товариства
товару виконав частково, а саме:
оплатив вартість поставленого товару
лише на суму 1695614,34 грн., тим самим
повторно заволодів майном ТОВ "Братекс
СТМ" на суму 122555,66 грн., яким
розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3, з метою реалізації
свого злочинного наміру, спрямованого
на повторне заволодіння шляхом
шахрайства майном ТОВ "Рейд" в
листопаді 2008 р. звернувся до директора
зазначеного товариства ОСОБА_13 з
приводу укладення договору на продаж
товару - цементу, ввівши при цьому в
оману останнього, не маючи наміру
виконувати умови договору щодо
погашення частини суми вартості
товару.

4.11.2008 р. між ТОВ "Рейд" та ТОВ "Турн",
директором якого був ОСОБА_3, укладено
договір №04/11-08 від 4.11.2008 р. на поставку
цементу. У період з листопада 2008 р. по
березень 2009 р. ТОВ "Рейд" поставило
товар - цемент на загальну суму 870183,56
грн. У подальшому ОСОБА_3, заволодівши
шляхом обману майном ТОВ "Рейд", свої
зобов'язання по оплаті отриманого
товару виконав частково, а саме:
оплатив вартість поставленого товару
лише на суму 795264,96 грн., тим самим
повторно заволодів майном ТОВ "Рейд" на
суму 74918,60 грн., яким розпорядився на
власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3, будучи засновником
та директором ТОВ "Турн", з метою
реалізації свого злочинного умислу,
спрямованого на повторне заволодінням
шляхом шахрайства майном ТОВ
"Транспортна технологічна компанія" в
січні 2009 р. звернувся до директора
зазначеного товариства ОСОБА_14 з
приводу укладення усного договору на
поставку щебеню, ввівши при цьому в
оману останнього, не маючи наміру
виконувати умови договору щодо
погашення частини суми вартості
поставленого товару та повідомивши
ОСОБА_14 завідомо неправдиві відомості
про оборотні кошти ТОВ "Турн", чим
викликав довіру того до себе. Директор
вказаного товариства, будучи введеним
в оману щодо реальних намірів ОСОБА_3,
добровільно погодився на укладення
відповідного усного договору.

У період з січня 2009 р. по травень 2009 р.
ОСОБА_14, будучи директором ТОВ
"Транспортна технологічна компанія",
поставив щебінь на ТОВ "Турн" на
загальну суму 117654,53 грн.

В подальшому ОСОБА_3, заволодівши
шляхом обману майном ТОВ "Транспортна
технологічна компанія", свої
зобов'язання по оплаті отриманого
товару виконав частково, а саме:
оплатив вартість поставленого товару
лише на суму 85638,68 грн., тим самим
повторно заволодів майном ТОВ
"Транспортна технологічна компанія" на
суму 32015,85 грн., яким розпорядився на
власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3, будучи засновником
та директором ТОВ "Турн", з метою
реалізації свого злочинного умислу,
спрямованого на повторне заволодінням
шляхом шахрайства майном ПП
"Гарантокомплексбуд", в січні 2009 р.
звернувся до директора зазначеного
підприємства ОСОБА_15 з приводу
укладення усного договору на поставку
щебеню, ввівши при цьому в оману
останнього, не маючи наміру виконувати
умови договору щодо погашення частини
суми вартості поставленого товару та
повідомивши ОСОБА_15 завідомо
неправдиві відомості про оборотні
кошти ТОВ "Турн", чим викликав довіру
того до себе. Директор вказаного
товариства, будучи введеним в оману
щодо реальних намірів ОСОБА_3,
добровільно погодився на укладення
відповідного усного договору.

31.01.2009 р. ОСОБА_15, являючись директором
ПП "Гарантокомплексбуд" поставив
щебінь на ТОВ "Турн" на загальну суму
131580,54 грн.

В подальшому ОСОБА_3, заволодівши
шляхом обману майном ПП
"Гарантокомплексбуд", свої зобов'язання
по оплаті отриманого товару виконав
частково, а саме: оплатив вартість
поставленого товару лише на суму 9857,91
грн., тим самим повторно заволодів
майном ПП "Гарантокомплексбуд" на суму
121722,63 грн., яким розпорядився на власний
розсуд.

Крім того, приблизно в червні 2008 р. у
невстановлений органами досудового
слідства час ОСОБА_3 під час однієї із
зустрічей зі своїми знайомими ОСОБА_16
та ОСОБА_6, довідався від них про те, що у
ТОВ "Ріорда", яке знаходиться в АР Крим,
фактичним власником якого є ОСОБА_16,
виникли господарські спори з
приводу майна вказаного товариства,
після чого у нього повторно виник
злочинний умисел, спрямований на
заволодіння грошовими коштами
останніх шляхом обману та зловживання
їх довірою.

З метою реалізації свого злочинного
умислу, ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_16 та
ОСОБА_6 про те, що він нібито має зв'язки
у правоохоронних і судових органах АР
Крим і має можливість за 10000 доларів США
вирішити всі господарські спори
стосовно майна ТОВ "Ріорда", хоча
насправді не мав намірів виконувати
взяті на себе зобов'язання, чим ввів
в оману останніх, скориставшись
їхнім довірливим ставленням до себе.

Приблизно в червні 2008 р. у
невстановлений досудовим слідством
день та час ОСОБА_3, реалізуючи свій
злочинний намір, спрямований на
заволодіння грошовими коштами ОСОБА_16
та ОСОБА_6 шляхом обману і зловживання
довірою, в приміщенні ресторану
"Тюбетейка", розташованому по вул.
Тарасівській, 29/50 у м. Києві, заволодів
грошовими коштами ОСОБА_16 та ОСОБА_6 в
сумі 10000 доларів США, що в
еквіваленті станом на червень 2008 р.,
відповідно до офіційного курсу
Національного Банку України, складає
48543,00 грн., які останні, будучи введеними
в оману ОСОБА_3 щодо його справжніх
намірів, добровільно передали, так як
були впевненими, що дані кошти будуть
використані для вирішення
господарських проблем ТОВ "Ріорда".

В подальшому ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання не виконав, а вказані
грошові кошти використав на власний
розсуд, чим завдав значної шкоди
потерпілим.

Також ОСОБА_3, будучи засновником та
директором ТОВ "Турн" з 2007 р. здійснював
господарську діяльність з ТОВ "ВКФ"
"Просперітет" та ТОВ "Ардор", внаслідок
якої на серпень 2008 р. у даних
підприємств виникли взаємні борги. З
метою здійснення взаємозаліків боргів
між вказаними підприємствами було
укладено договір №20-08/08 про
переведення боргу від 20.08.2008 р., згідно
умов якого первісний боржник - ТОВ
"Ардор" переводить на нового боржника
ТОВ "Турн" борг у розмірі 508650,15 грн.
Новий боржник в особі директора ТОВ
"Турн" ОСОБА_3 зобов'язується сплатити
кредитору ТОВ "ВКФ" "Просперітет"
вказані грошові кошти в термін до
30 банківських днів або провести
розрахунок в іншій обумовленій формі.
Внаслідок зарахування зустрічних
однорідних вимог між ТОВ "ВКФ"
"Просперітет" та ТОВ "Турн"
заборгованість останнього перед ТОВ
"ВКФ" "Просперітет" склала 132930,75 грн.,
хоча насправді ОСОБА_3 не мав на меті
повертати вказані грошові кошти.

Таким чином, ОСОБА_3, являючись
директором ТОВ "Турн" шляхом
зловживання довірою директора ТОВ "ВКФ"
"Просперітет" ОСОБА_17 заволодів
грошовими коштами вказаного
підприємства в сумі 132930,75 грн. та свої
зобов'язання по договору у встановлені
строки не виконав, у зв'язку з чим ТОВ
"ВКФ" "Просперітет" в січні 2009 р.
звернулося до господарського суду м.
Києва з позовною заявою до ТОВ "Турн"
про стягнення 132930,75 грн.

Приблизно в лютому 2009 р., ОСОБА_3, не
маючи наміру виконувати зобов'язання
щодо повернення грошових коштів ТОВ
"ВКФ" "Просперітет", з метою прикриття
своєї злочинної діяльності та
приховування вчиненого ним злочину,
попрохав заступника директора ТОВ "ВКФ"
"Просперітет" ОСОБА_18 підписати мирову
угоду, продовжуючи таким чином вводити
в оману останнього, обіцяючи повернути
грошові кошти. На підтвердження
правдивості своїх слів, ОСОБА_3
власноручно склав графік погашення
заборгованості ТОВ "Турн" перед ТОВ
"ВКФ" "Просперітет", який підписав разом
із ОСОБА_18 та свідками ОСОБА_10 і
ОСОБА_20 При умові оплати 25000 грн. до
13.03.2009 р. відбувається підписання
мирової угоди.

Після цього ОСОБА_3, діючи як директор
ТОВ "Турн", з метою прикриття своїх
істинних злочинних намірів,
спрямованих на заволодіння грошовими
коштами ТОВ "ВКФ" "Просперітет" та
створення враження виконання
підписаної мирової угоди, у період часу
з 3 по 12 березня 2009 р. перерахував із
рахунку ТОВ "Турн" на рахунок ТОВ "ВКФ"
"Просперітет" грошові кошти в сумі 25000
грн., після чого 13.03.2009 р. ухвалою
господарського суду м. Києва було
затверджено мирову угоду між ТОВ "Турн"
та ТОВ "ВКФ" "Просперітет".

В подальшому ОСОБА_3, являючись
директором ТОВ "Турн", заволодівши
шахрайським шляхом майном ТОВ "ВКФ"
"Просперітет", свої зобов'язання не
виконав, а саме сплатив ТОВ "ВКФ"
"Просперітет" заборгованість лише
частково в сумі 30000 грн., тим самим
повторно заволодів шахрайським шляхом
грошовими коштами ТОВ "ВКФ"
"Просперітет" в сумі 102930,75 грн., що є
великим розміром і розпорядився ними
на власний розсуд.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_3
просить вирок Голосіївського
районного суду м. Києва від 15 серпня 2013
року щодо нього скасувати і на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 р. справу
закрити за відсутністю в його діях
складу інкримінованих злочинів.

На обґрунтування апеляційних вимог
засуджений ОСОБА_3 вказує про те, що цей
вирок суду першої інстанції є
незаконним, необгрунтованим і
невмотивованим, ґрунтується на
суперечностях, постановлений з
істотними порушеннями вимог
кримінально-процесуального закону, а
його винуватість у вчиненні
шахрайських дій - не доведена.

В апеляційній скарзі з доповненнями
захисник ОСОБА_4, діючи в інтересах
засудженого ОСОБА_3, просить вирок
Голосіївського районного суду м. Києва
від 15 серпня 2013 року - скасувати та
справу щодо ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1
ст. 6 КПК України 1960 р. закрити за
відсутністю в його діях складу
інкримінованих злочинів.

На обґрунтування апеляційних вимог
захисник ОСОБА_4 зазначає про
незаконність і необґрунтованість
вироку суду першої інстанції,
постановленого щодо ОСОБА_3,
однобічність та неповноту судового
слідства в справі, невідповідність
висновків суду, викладених у вироку,
фактичним обставинам справи, а також
істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону.

Іншими учасниками процесу цей вирок в
апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь головуючого щодо
суті оскарженого вироку та виклад ним
основних доводів апеляційних скарг,
вислухавши пояснення засудженого
ОСОБА_3, захисників ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які
підтримали апеляційні скарги за
наведених у них обставин; прокурора
Ємця А.А., який заперечував проти
задоволення апеляційних скарг,
вважаючи вирок суду першої інстанції
законним і обґрунтованим, та просив
залишити його без зміни; представників
цивільного позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
які підтримали позицію висловлену
прокурором; провівши судові дебати,
надавши засудженому останнє слово,
вивчивши та перевіривши матеріали
справи, обговоривши і обміркувавши
доводи апелянтів, - колегія суддів
уважає апеляційні скарги засудженого
ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 такими, що
підлягають частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України
1960 р., вирок суду повинен бути законним
і обґрунтованим.

Суд обґрунтовує вирок лише на тих
доказах, які були розглянуті в судовому
засіданні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно з правилом, передбаченим ч. 3 ст.
67 КПК України 1960 р., ніякі докази для
суду, прокурора, слідчого і особи, яка
проводить дізнання, не мають наперед
встановленої сили.

За вимогами ст. 334 КПК України 1960 р.,
мотивувальна частина обвинувального
вироку повинна містити формулювання
обвинувачення, визнаного судом
доведеним, із зазначенням місця, часу,
способу вчинення та наслідків злочину,
форми вини і мотивів злочину, а також -
обставини, які визначають ступінь
тяжкості вчиненого злочину, та докази,
на яких ґрунтується висновок щодо
підсудного, з зазначенням мотивів, з
яких суд відкидає інші докази тощо.

За змістом наведених вимог ст. 334 КПК
України 1960 р., зміст мотивувальної
частини обвинувального вироку
визначається предметом доказування в
справі, а також складом злочину, в
якому обвинувачується підсудний і який
визнано судом доведеним. При цьому
формулювання обвинувачення у вироку
повинно бути чітким і конкретним, суд
повинен проаналізувати фактичні дані,
що містяться в джерелах доказів, які
стверджуються чи спростовуються,
надати оцінку дослідженим доказам на
обґрунтування того, чому одні з них
прийнятті судом і покладені в основу
його висновків у вироку, а інші
відкинуті ним, у тому числі доводам про
ставлення підсудного до пред'явленого
обвинувачення, на які той вказував у
свій захист.

Цих вимог кримінально-процесуального
закону суд першої інстанції належним
чином не дотримався, що призвело до
однобічності та неповноти судового
слідства, невідповідності висновків
суду, викладених у вироку, фактичним
обставинам справи, та певним істотним
порушенням кримінально-процесуального
закону.

1.

Як убачається зі сформульованого
вироком обвинувачення, визнаного судом
першої інстанції доведеним, у період з 8
червня 2007 р. по 20 травня 2009 р. включно
ОСОБА_3, являючись засновником і
обіймаючи посаду директора ТОВ "Турн",
володіючи інформацією про наявність у
ОСОБА_10 вільних коштів і усвідомлюючи
довірливе, авторитетне ставлення
останнього до нього у зв'язку з
тривалими діловми відносинами між
ними, внаслідок чого ОСОБА_3, з метою
заволодіння чужим майном - грошовими
коштами ОСОБА_10, не маючи наміру на
виконанн взятих на себе зобов'язань
щодо повернення взятих у борг коштів,
шляхом обману та зловживання довірою,
на підставі дванадцяти укладених
договорів позик, посвідчених приватним
нотаріусом ОСОБА_11, заволодів
належними ОСОБА_10 грошовими коштами на
загальну суму 2728000 грн., що є особливо
великим розміром, які використав на
власний розсуд.

Між тим, за змістом ч. 1 ст. 190 КК України
шахрайство являє собою заволодіння
чужим майном або придбання права на
майно шляхом обману чи зловживання
довірою. При цьому обман, як спосіб
вчинення шахрайства, полягає у наданні
потерпілому неправдивої інформації
або приховування фактів, повідомлення
про які було обов'язковим, і ці дії
вводять потерпілого в оману, коли
цілеспрямована дезінформація викликає
у потерпілого хибне уявлення про факти
та обставини, внаслідок чого
втрачається належне йому майно чи
право на майно. Стосовно зловживання
довірою, таке є різновидом обману та
полягає у використанні довір'я з боку
потерпілого, яке ґрунтується на
особистих або юридичних стосунках
шахрая з особою, яка володіє майном чи
правом на майно. Крім того, обман або
зловживання довірою за часом повинно
передувати передачі майна чи права на
майно, викликати у потерпілого
усвідомлення правомірності такої
передачі. Тому, при вирішенні питання
про кваліфікацію шахрайства
обов'язково слід встановлювати
причинний зв'язок між обманом чи
зловживанням довірою і заволодінням
чужим майном або правом на чуже майно, а
закінченим шахрайство вважається з
моменту фактичного заволодіння майном
або придбанням права на майно. До того
ж, шахрайство з суб'єктивної сторони
передбачає наявність прямого умислу та
корисливий мотив, оскільки без
вказаних ознак складу цього злочину
немає.

Проте судовим слідством у суді першої
інстанції не встановлено та не
підтверджено відповідними фактичними
даними: 1) якою саме діяльністю займався
потерпілий ОСОБА_10 й джерела
походження у нього грошових коштів
готівкою в особливо великих розмірах; 2)
із яких джерел засновник та директор
ТОВ "Турн" ОСОБА_3 володів достовірною
інформацією про наявність у ОСОБА_10
вільних готівкових коштів, що
складають особливо великий розмір; 3)
хто саме, обвинувачений ОСОБА_3 чи
потерпілий ОСОБА_10, являвся
ініціатором і в зв'язку з чим укладені
за вказаний період часу дванадцять
договорів позики не в простій
письмовій, а в нотаріальній формі, чого
частина 1 статті 1047 Цивільного кодексу
України не потребує, які
посвідчувались одним і тим же
приватним нотаріусом ОСОБА_11; 4) у чому
саме полягав характер обману,
психологічного впливу (тиску) ОСОБА_3 на
ОСОБА_10, який викликав у потерпілого
почуття впевненості або спокусливості
вигоди для нього передачі
обвинуваченому грошових коштів
готівкою в особливо великих розмірах
протягом майже двох років; 5) якою саме
своєю поведінкою ОСОБА_3 викликав
довір'я ОСОБА_10 або мав уже його раніше
внаслідок відносин, що склалися між
ними раніше, тоді яких конкретно,
особистими чи юридичними стосунками,
які спонукали потерпілого протягом
значного проміжку часу надавати
обвинуваченому готівкові грошові
кошти, які склали особливо великий
розмір; 6) наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
обманом чи зловживанням довірою та
заволодінням грошовими коштами
ОСОБА_10; 7) в чому проявилися корисливий
мотив, який спонукав ОСОБА_3 на
заволодіння шляхом шахрайства
грошовими коштами ОСОБА_10 та
відсутність у обвинуваченого наміру
виконання взятих на себе зобов'язань
щодо повернення потерпілому взятих у
борг за вказаними договорами позики
грошових коштів; 8) також у тексті
вироку не конкретизований висновок
щодо наявності вчинення ОСОБА_3
шахрайства в особливо великому розмірі
відповідно до правил пункту 4 примітки
до ст. 185 КК України.

Надалі, судом першої інстанції не
враховано та не надано належної оцінки
наявним в матеріалах справи /т. 11 а. с.
167-182/ письмовим розпискам ОСОБА_10,
згідно з якими він готівкою грошових
коштів особисто від ОСОБА_3 в рахунок
боргу за договорами позики на період
25.12.2008 р. отримав грошові кошти
готівкою на загальну суму 1369100 грн., що
складає 50,18% (1369100 грн. х 100 : 2728000 грн.)
заборгованості.

До цього ж, факт отримання від ОСОБА_3
готівкових грошових коштів у загальній
сумі 1369100 грн. в рахунок погашення боргу
за договорами позики ОСОБА_10
підтвердив 5.04.2011 р. під час допиту в
якості потерпілого /т. 6 а. с. 175-176/.

Також у вироку суд першої інстанції
взагалі не взяв до уваги та не надав
об'єктивної оцінки судовим рішенням,
ухваленим у даних правовідносинах в
порядку цивільного судочинства.

Так, рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 29 березня 2010 р. /т. 12 а.
с. 1-8/, яким позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики -
задоволений. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_10 у відшкодування боргу
за договором позики - 2728000 грн., тобто
грошову суму, визнану обвинувальним
вироком суду першої інстанції
доведеною, якою ОСОБА_3 заволодів
повторно шахрайським шляхом в особливо
великому розмірі. Крім цього, з нього на
користь ОСОБА_10 стягнуто пеню в розмірі
654720 грн., штраф - 556000 грн. і збитки від
інфляції - 100936 грн., а всього стягнуто
4039656 грн. До цього ж, з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_10 стягнуто сплачене держмито у
сумі 1700,00 грн. і 120,00 грн. за
інформаційно-технічні послуги.

Окрім цього, рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 21 жовтня
2010 р. /т.12 а. с. 31-34/ у задоволенні позову
ОСОБА_5 (дружина засудженого) до ОСОБА_10
та ОСОБА_3, треті особи - Відділ
державної виконавчої служби
Голосіївського РУЮ в м. Києві, ОСОБА_22
та приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
про визнання недійсними договорів
позики та договорів про внесення змін
до договорів позики - відмовлено.

2.

За формулюванням у вироку
обвинуваченням, визнаним судом першої
інстанції доведеним, у період з жовтня
2008 р. по березень 2009 р. засновник та
директор ТОВ "Турн" ОСОБА_3, реалізуючи
свій злочинний умисел, спрямований на
повторне заволодіння шляхом
шахрайства майном ТОВ "Братекс СТМ",
ввівши в оману директора цього
товариства ОСОБА_12 з приводу
укладення договору на продаж цементу,
не маючи наміру виконувати умови
договору, отримав поставлений ТОВ
"Турн" товар - цемент на загальну суму
1818170 грн., але свої зобов'язання перед
ТОВ "Братекс СТМ" по оплаті вартості
поставленого цим товариством товару
виконав частково, сплативши лише 1695614,34
грн., тим самим повторно заволодів
майном ТОВ "Братекс СМТ" на суму 122555,66
грн., яким розпорядився на власний
розсуд.

Але в стадії судового слідства судом
першої інстанції не встановлено та не
підтверджено відповідними фактичними
даними: 1) яким саме шахрайським
способом засновник та директор ТОВ
"Турн" ОСОБА_3 вводив в оману директора
ТОВ "Братекс СМТ" ОСОБА_12, на чому
грунтувався та в чому полягав цей
спосіб (обман чи зловживання довірою),
його конкретні характеристики
(неправдива інформація, особисті або
юридичні стосунки); 2) наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
шахрайством ОСОБА_3 та заволодінням
товаром ТОВ "Братекс СМТ" на суму 122555,66
грн., який було поставлено ТОВ "Турн",
враховуючи сплату ним ТОВ "Братекс СМТ"
за поставлений цемент 1695614,34 грн., що
складає 93,25% його дійсної вартості
(1695614,34 грн. х 100 : 1818170 грн.); 3) наявність
та прояв корисливого мотиву, який
спонукав ОСОБА_3 на вчинення даного
злочину, та відсутність у нього наміру
не повертати ТОВ "Братекс СМТ" 122555,66
грн., тобто всього 6,75% заборгованості; 4)
в тексті вироку за цим епізодом
обвинувачення взагалі відсутня
кваліфікуюча ознака шахрайства в
частині визначення його розміру
відповідно до правил пунктів 2-4
примітки до ст. 185 КК України.

При цьому суд першої інстанції взагалі
не звернув увагу та не надав відповідну
оцінку судовому рішенню, ухваленому в
даних правовідносинах в порядку
цивільного судочинства.

Між тим, рішенням господарського суду
м. Києва від 13.04.2010 р. /т. 7 а. с. 61-64/
позовні вимоги ТОВ "Братекс СМТ"
задоволені частково, стягнуто з ТОВ
"Турн" на користь ТОВ "Братекс СМТ" 122555
грн. 66 коп. основного боргу, 100000 грн. 00
коп. пені, 5049 грн. 00 коп. по сплаті
держмита і 236 грн. 00 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

3.

Зі сформульованого у вироку
обвинувачення, визнаного судом першої
інстанції доведеним убачається, що у
період з листопада 2008 р. по березень 2009
р. ОСОБА_3, реалізувавши свій злочинний
намір на повторне заволодіння шляхом
шахрайства майном ТОВ "Рейд", ввівши при
цьому в оману директора цього
товариства ОСОБА_13, не маючи наміру
виконувати умови договору №04/11-08 від
4.11.2008 р. щодо погашення частини суми
вартості товару, отримавши на ТОВ "Турн"
поставлений ТОВ "Рейд" товар - цемент на
загальну уму 870183,56 грн., взяті на себе,
ОСОБА_3, зобов'язання виконав частково,
сплативши ТОВ "Рейд" вартість
поставленого товару лише на суму 795264,96
грн., тим самим повторно заволодів
майном ТОВ "Рейд" на суму 74918,60 грн., яким
розпорядився на власний розсуд.

Проте в ході судового слідства судом
першої інстанції не встановлено та не
підтверджено відповідними фактичними
даними: 1) яким конкретно способом
шахрайства ОСОБА_3 ввів директора ТОВ
"Рейд" ОСОБА_13 в оману, а саме шляхом
обману, якщо так, то в якій його формі
активній (повідомлення неправдивих
відомостей про певні факти, обставини,
події) чи пасивній (умисне замовчування
юридично значимої інформації), або ж
зловживання довірою, якщо так, то його
обґрунтування (особисті чи юридичні
відносини, та в чому такі виразились); 2)
наявність причинно-наслідкового
зв'язку між шахрайством ОСОБА_3 та
заволодінням товаром ТОВ "Рейд" на суму
74918,60 грн., який було поставлено ТОВ
"Турн", враховуючи сплату ним ТОВ "Рейд"
за поставлений цемент 795264,96 грн., що
складає 91,39% його дійсної вартості
(795264,96 грн. х 100 : 870183,56 грн.); 3)
наявність та прояв корисливого мотиву,
який спонукав ОСОБА_3 на вчинення
даного злочину, та відсутність у нього
наміру частково не повертати ТОВ "Рейд"
74918,60 грн., тобто всього 9,61%
заборгованості; 4) в тексті вироку за
даним епізодом обвинувачення взагалі
відсутня кваліфікуюча ознака
шахрайства в частині визначення його
розміру відповідно до правил пунктів
2-4 примітки до ст. 185 КК України.

Також суд першої інстанції взагалі
залишив поза увагою та не надав
належної оцінки судовому рішенню,
ухваленому в зазначених
правовідносинах в порядку цивільного
судочинства.

Натомість рішенням господарського
суду м. Києва від 11.09.2009 р. /т. 7 а. с.
182-186/ позов ТОВ "Рейд" задоволено
частково, стягнуто з ТОВ "Турн" на
користь ТОВ "Рейд" 74918,60 грн. основного
боргу, 948,28 грн. відсотків річних, 1648,21
грн. інфляційних витрат, 790,56 грн.
держмита, 289,96 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

4.

За змістом сформульованого у вироку
обвинувачення, визнаного судом першої
інстанції доведеним, у період з січня
по травень 2009 р. засновник та директор
ТОВ "Турн" ОСОБА_3, реалізувавши свій
злочинни умисел на повторне
заволодіння шляхом шахрайства майном
ТОВ "Транспортна технологічна
компанія", повідомивши директору
зазначеного товариства ОСОБА_14
завідомо неправдиві відомості про
оборотні кошти ТОВ "Турн", чим викликав
до себе довіру, внаслідок чого, на
підставі усного договору між ними, ТОВ
"Транспортна технологічна компанія"
поставила ТОВ "Турн" щебінь на загальну
суму 117654,53 грн., зобов'язання по оплаті
отриманого товару ОСОБА_3 виконав
частково, сплативши вартість
поставленого товару лише на суму 85638,68
грн., тим самим повторно заволодів
майном ТОВ "Транспортна технологічна
компанія" на суму 32015,85 грн.

Однак під час судового слідства судом
першої інстанції не встановлено та не
підтверджено відповідними фактичними
даними: 1) на підставі яких норм права
передбачено укладення між юридичними
особами усних господарських договорів;
2) конкретно про які оборотні кошти ТОВ
"Турн" ОСОБА_3 повідомляв в січні 2009 р.
директора ТОВ "Технологічна
транспортна компанія" ОСОБА_14, чи
проводилась за вказаний період належна
перевірка фінансово-господарської
діяльності ТОВ "Турн"; 3) про наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
шахрайством в формі обману ОСОБА_3 та
заволодінням товаром ТОВ "Транспортна
технологічна компанія" на суму 32015,85
грн., який було поставлено ТОВ "Турн",
враховуючи сплату ним ТОВ "Транспортна
технологічна компанія" за поставлений
щебінь 85638,68 грн., що складає 72,78% його
дійсної вартості (85638,68 грн. х 100 : 117654,53
грн.); 4) наявність та прояв
корисливого мотиву, який спонукав
ОСОБА_3 на вчинення даного злочину, та
відсутність у нього наміру частково не
повертати ТОВ "Транспортна
технологічна компанія" 32015,85 грн., тобто
всього 27,2% заборгованості; 5) в тексті
вироку за даним епізодом обвинувачення
також відсутня кваліфікуюча ознака
шахрайства в частині визначення його
розміру відповідно до правил пунктів 2-4
примітки до ст. 185 КК України.

При цьому судом першої інстанції не
з'ясовані обставини стосовно причин
незвернення ТОВ "Транспортна
технологічна компанія" за вирішенням
питання про стягнення заборгованості в
порядку цивільного судочинства.

5.

Згідно сформульованого у вироку
обвинувачення, визнаного судом першої
інстанції доведеним, 31.01.2009 р. засновник
та директор ТОВ "Турн" ОСОБА_3,
реалізувавши свій злочинний умисел на
повторне заволодіння шляхом
шахрайства майном ПП
"Гарантокомлексбуд", ввівши директора
цього підпрємства ОСОБА_15. в оману, не
маючи наміру виконувати умови
укладеного між ними усного договору,
повідомивши останньому неправдиві
відомості про оборотні кошти ТОВ "Турн",
чим викликав у нього до себе довіру,
внаслідок чого ПП "Гарантокомлексбуд"
поставило щебінь на ТОВ "Турн" на
загальну суму 131580,54 грн., свої
зобов'язання з оплати отриманого
товару виконав частково, сплативши
його вартість лише на суму 9857,91 грн., тим
самим повторно заволодів майном ПП
"Гарантокомплексбуд" на суму 121722,63 грн.,
яким розпорядився на власний розсуд.

Проте під час розгляду справи судом
першої інстанції не встановлено та не
підтверджено відповідними фактичними
даними: 1) на підставі яких норм права
передбачено укладення між юридичними
особами усних господарських договорів;
2) конкретно про які оборотні кошти ТОВ
"Турн" ОСОБА_3 у січні 2009 р. надав
неправдиві дані директору ПП
"Гарантокомлексбуд" ОСОБА_15, чи
проводилась за вказаний період належна
перевірка фінансово-господарської
діяльності ТОВ "Турн"; 3) про наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
шахрайством в формі обману ОСОБА_3 та
заволодінням товаром ПП
"Гарантокомлексбуд" на суму 121722,63 грн.,
який було поставлено ТОВ "Турн",
враховуючи сплату ПП
"Гарантокомлексбуд" за поставлений
щебінь 9857,91 грн., що складає 7,49% його
дійсної вартості (9857,91 грн. х 100 : 131580,54
грн.); 4) наявність та прояв корисливого
мотиву, який спонукав ОСОБА_3 на
вчинення даного злочину, та
відсутність у нього наміру частково
не повертати ПП "Гарантокомплексбуд"
грошові кошти в сумі 121722,63 грн., тобто
92,51% заборгованості; 5) у вироку за даним
епізодом обвинувачення також не
вказана кваліфікуюча ознака
шахрайства в частині визначення
його розміру відповідно до правил
пунктів 2-4 примітки до ст. 185 КК України.

При цьому суд першої інстанції взагалі
залишив поза увагою та не надав
належної оцінки судовому рішенню,
ухваленому в наведених
правовідносинах в порядку цивільного
судочинства.

Між тим, рішенням господарського суду
м. Києва від 30.09.2010 р. /т. 9 а. с. 113-116/
позов ПП "Гаранткомплексбуд"
задоволений, стягнуто з ТОВ "Турн" на
користь ПП "Гаранткомплексбуд" 121722 грн.
63 коп. основного боргу, 1217 грн. 22 коп.
держмита, 236 грн. 00 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

6.

За формулюванням обвинувачення,
визнаного вироком суду першої
інстанції доведеним, ОСОБА_3,
реалізуючи свій злочинний умисел на
повторне заволодіння грошовими
коштами своїх знайомих ОСОБА_16 і
ОСОБА_6 шляхом обману та зловживання
довірою, дізнавшись про певні
господарські спори ТОВ "Ріорда",
розташованого в АР Крим, власником
якого є ОСОБА_16, повідомивши про
наявні у нього, ОСОБА_3, зв'язки в
правооохоронних і судових органах АР
Крим, не маючи наміру виконувати взяті
на себе зобов'язання по вирішенню цих
спорів, скориставшись довірливим
ставленнм до себе, ввівши їх в оману,
приблизно в червні 2008 р. отримав від
подружжя ОСОБА_16 грошові кошти в сумі
10000 доларів США, яка станом на той
період за офіційним курсом НБУ
складала 48543,00 грн., але надалі взяті на
себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконав,
використав дані грошові кошти на
власний розсуд, чим завдав значної
шкоди потерпілим.

Однак у тексті вироку не
конкретизований висновок щодо
наявності вчинення ОСОБА_3 за цим
епізодом шахрайства, що завдало
значної шкоди потерпілому, згідно
положень пункту 2 примітки до ст. 185 КК
України.

До того ж, суд першої інстанції належно
не перевірив і не надав об'єктивної
оцінки доводам ОСОБА_3 про виконання
ним узятих на себе зобов'язань перед
ОСОБА_16, а саме наданням
консультаційних та юридичних послуг,
запрошенням юристів, результатом чого
стали поновлення строків позовної
давності та позитивне завершення
судового процесу.

7.

Зі сформульованого у вироку
обвинувачення, визнаного судом першої
інстанції доведеним убачається, що
20.08.2008 р. на підставі укладеного
договору №2-08/08 про переведення боргу
первісного боржника ТОВ "Ардор" перед
ТОВ "ВКФ" "Просперітет" на нового
боржника ТОВ "Турн" в грошовій сумі
508650,15 грн., новий боржник в особі
директора ТОВ "Турн" ОСОБА_3
зобов'язався сплатити вказані грошові
кошти в термін до 30 банківських днів
або провести розрахунок в іншій
обумовленій формі, але він свої
зобов'язання перед ТОВ "ВКФ"
"Просперітет" виконав лише частково,
тим самим шляхом шахрайства заволодів
його грошовими коштами в сумі 102930,75
грн., що є великим розіром, якими
розпорядився на власний розсуд.

Але в стадії судового слідства судом
першої інстанції не встановлено та не
підтверджено відповідними фактичними
даними: 1) яким конкретно способом
шахрайства ОСОБА_3 ввів керівництво ТОВ
"ВКФ" "Просперітет" в оману, а саме
шляхом обману, якщо так, то в якій його
формі активній (повідомлення
неправдивих відомостей про певні
факти, обставини, події) чи пасивній
(умисне замовчування юридично значимої
інформації), або ж зловживання
довірою, якщо так, то його
обгрунтування (особисті чи юридичні
видносини, та в чому такі виразились); 2)
наявність причинно-наслідкового
зв'язку між шахрайством ОСОБА_3 та
заволодінням грошовими коштами ТОВ
"ВКФ" "Просперітет" на суму 102930,75 грн.,
яка залишилась несплаченою, враховуючи
сплату ТОВ "Турн" на рахунок ТОВ "ВКФ"
"Просперітет" грошових коштів в сумі
405719,40 грн., що складає 79,76% його дійсної
вартості (508650,15 грн. - 375719,40 грн. - 30000 грн.
= 405719,40 х 100 : 508650,15 грн.); 3) наявність та
прояв корисливого мотиву, який
спонукав ОСОБА_3 на вчинення даного
злочину, та відсутність у нього
наміру частково не повертати ТОВ "ВКФ"
102930,75 грн., тобто всього 20,24%
заборгованості; 4) в тексті вироку за
даним епізодом обвинувачення не
конкретизований висновок щодо
наявності вчинення ОСОБА_3 шахрайства у
великому розмірі відповідно до правил
пункту 3 примітки до ст. 185 КК України.

При цьому суд першої інстанції взагалі
залишив поза увагою та не надав
належної оцінки судовому рішенню,
ухваленому в наведених
правовідносинах в порядку цивільного
судочинства.

Між тим, ухвалою господарського суду м.
Києва від 13.03.2009 р. /т. 1 а. с. 39-41/ між
ТОВ "ВКФ" "Просперітет" та ТОВ "Турн"
затверджена мирова угода, відповідно
до якої, зокрема, ТОВ "Турн"
зобов'язалось в термін до 15 травня 2009 р.
перерахувати на користь ТОВ "ВКФ"
"Просперітет" заборгованість, яка
становить 139378 грн. 06 коп. і складається
із: 132 930 грн. 75 коп. основного боргу, 1329,31
грн. держмита, 118,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, 5000,00 грн. оплати
послуг адвоката.

Разом із цим, ухвала господарського
суду м. Києва від 13.03.2009 р. про
затвердження даної мирової угоди в
порядку, передбаченому статтею 106
Господарського процесуального кодексу
України, не оскаржувалась.

Отже, колегія суддів апеляційного суду
вважає, що зазначені порушення вимог
кримінально-процесуального закону є
істотними, оскільки перешкодили суду
першої інстанції повно та всебічно
розглянути справу і постановити у ній
законний, обґрунтований і справедливий
вирок чи постанову.

За таких обставин, вирок суду першої
інстанції не може залишатися чинним і
підлягає скасуванню з поверненням
справи на новий судовий розгляд, під
час якого іншому складу суддів треба
врахувати наведене, повно, всебічно та
неупереджено з дотриманням вимог КПК
України 1960 р. дослідити зібрані докази,
дати їм об'єктивну оцінку й ухвалити в
справі законне, обґрунтоване,
справедливе і вмотивоване судове
рішення.

Підстав для закриття щодо ОСОБА_3
кримінальної справи за відсутністю в
діяннях складу інкримінованих
злочинів, про що йдеться в апеляційних
скаргах засудженого та захисника, на
думку колегії суддів, на час її
апеляційного розгляду - немає.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційних скарг.

Враховуючи, що ОСОБА_3 уперше
притягується до кримінальної
відповідальності, працює, одружений,
має на утриманні неповнолітню доньку,
постійно зареєстрований та проживає в
м. Києві, на обліку в лікарів нарколога
та психіатра не перебуває, за місцем
проживання характеризується
позитивно, колегія суддів дійшла
висновку про можливість змінити йому
обраний судом першої інстанції
запобіжний захід у виді взяття під
варту на підписку про невиїзд з
постійного місця проживання.

Керуючись п. п. 11, 15 розділу ХІ
"Перехідні положення" Кримінального
процесуального кодексу України 2012 р.,
ст. ст. 365, 366, 367 ч.1 п. п. 1-3, 368, 369, 370 ч. 1 КПК
України 1960 р., колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та захисника
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м.
Києва від 15 серпня 2013 року щодо ОСОБА_3 -
скасувати та справу повернути на новий
судовий розгляд у той же суд в іншому
складі суддів.

Запобіжний захід ОСОБА_3 з тримання під
вартою змінити на підписку про невиїзд
з постійного місця проживання.

ОСОБА_3 з-під варти звільнити в залі
судових засідань Апеляційного суду м.
Києва.

С У Д Д І:

В. Д з ю б і н Н. Б є
л а н Л. О с і п о в а