ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/866/15-к

22 квітня 2015 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши в судовому за сіданні в приміщенні суду в м. Золотоноша матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, Сквирського району, с. Рогізна, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, освіта середнятехнічна, на утриманні малолітній син ОСОБА_5 ,2012р.н., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого (судимості погашено в установленому законом порядку),-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -
в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 18.01.2015 близько 16год. знаходячись в будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, кабелем від телевізора та в подальшому руками, умисно наніс малолітньому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , численні удари по обличчю, голові та в різні частини тіла, спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді травми голови з струсом головного мозку, синцями та саднами обличчя, синцями грудної клітки, черевної стінки, правого стегна, лівого стегна, правого плеча, які згідно висновку судово-медичного експерта №53 а/д від 13.02.2015 відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_4 визнав повністю, та по суті пояснив суду, що раніше він проживав в АДРЕСА_2 разом із співмешканкою ОСОБА_7 , її старшим сином ОСОБА_8 та меншим сином ОСОБА_9 , який є і його сином також. 18.01.2015, близько 16 год. до їхнього будинку прийшла жителька села, як її звуть він не пам`ятає, яка повідомила його та ОСОБА_7 , що її внук десь пропав і що той постійно гуляє з ОСОБА_6 . Він в свою чергу пояснив їй, що ОСОБА_10 знаходиться вдома, а де її внук, йому невідомо. На це, жінка, яка прийшла в будинок заявила, що буде викликати дільничного інспектора міліції, на що він сказав, що нехай викликає. Ця жінка пояснила, що місцеві жителі скаржились на те, що її внук разом із ОСОБА_6 лазили по не жилим будинкам. Після цього жінка передзвонила до дочки та дізналася, що її внук знаходиться вже вдома і в залишила їх будинок. Після того, як вона пішла він зірвався та наніс серію ударів руками по тілу ОСОБА_6 , крім цього удари наносив і кабелем від телевізора. Яка кількість ударів була та який їх механізм, він не пам`ятає. Після побиття ОСОБА_6 сів учити уроки та під вечір ліг відпочивати. На наступний день, зранку, ОСОБА_6 пішов до школи. Як він зрозумів, після закінчення уроків, ОСОБА_6 поскаржився директорові школи, що він та мати його б`ють і в подальшому його відвезли до лікарні. Там ОСОБА_6 лікувався від синців на тілі близько двох тижнів. Під час лікування він кожного дня разом зі своєю матір`ю відвідували хлопця та купували всі необхідні ліки. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати. Він відноситься до ОСОБА_6 як до власного сина і раніше ніколи не бив його, тому просить вибачення у хлопця.

Крім повного визнання підсудним ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ст..125 ч.2 КК України, його винність повністю підтверджується зібраними досудовим слідством доказами, які не досліджувалися в судовому засіданні відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин даної справи, які ніким із сторін не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що всі учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає. Судом роз`яснено правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України.

Аналізуючи викладене суд вважає винність ОСОБА_4 в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, доведеною повністю, а його дії кваліфікує за ст.125 ч.2 КК України.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину та особу підсудного, який характеризується позитивно.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання підсудного, суд визнає те, що він раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому злочині та сприяв його розкриттю і потерпілий до нього претензій не має.

Суд вважає, що виправлення підсудного можливе в умовах без ізоляції від суспільства і визнає необхідним призначити йому покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком.

Керуючись ст.ст. 373, 374,376 КПК України, -

П р и с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину передбаченого ст. 125 ч.2 КК України і призначити покарання один рік обмеження волі.

На підставі ст..,ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням надавши йому іспитовий строк на один рік та покласти на ОСОБА_4 обов`язок з`являтися періодично для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем свого проживання та не змінювати свого місця проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Судові витрати по справі - відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення або на нього може бути внесене подання прокурора в той же строк.

Суддя ОСОБА_1