Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Слинька С. С.,суддів
Вільгушинського М. Й., Чуйко О. Г.,при
секретаріза участю прокурора Гладкіх
Л. М.,ОСОБА_5розглянула в судовому
засіданні в м. Києві 04 вересня 2014 року
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000019, за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6
на вирок Красноградського районного
суду Харківської області від 21 червня
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Харківської області від 10 вересня 2013
року щодо

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця

с. Октябрського Красноградського
району Харківської області, який
проживає на АДРЕСА_2, такого, що не мав
судимості.

Зазначеним вироком ОСОБА_6 засуджено за
ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді
виправних робіт за місцем роботи на
строк 1 рік із відрахуванням у дохід
держави 20 % усієї суми його заробітку.

Згідно з цим вироком ОСОБА_6 визнано
винним у тому, що він 04 січня 2013 року
приблизно о 11.00 год. у квартирі АДРЕСА_1,
де проживала ОСОБА_8, у ході сварки з
останньою умисно завдав їй легких
тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської
області від 10 вересня

2013 року цей вирок районного суду
залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та закрити кримінальне провадження на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України,
стверджуючи, що він діяв у стані
необхідної оборони.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи прокурора, який заперечував
проти задоволення касаційної скарги і
просив залишити без зміни оскаржуваний
вирок апеляційного суду, перевіривши
матеріали кримінального провадження
та обговоривши доводи, наведені у
скарзі, колегія суддів дійшла висновку,
що у задоволенні скарги слід відмовити.

Статтею 438 КПК України встановлено, що
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам кримінального
провадження перегляду в касаційному
порядку не підлягає, а отже, при
касаційному розгляді кримінального
провадження колегія суддів виходить зі
встановлених судом фактичних обставин,
за яких було вчинено кримінальне
правопорушення.

При цьому з оскаржуваних судових
рішень убачається, що згідно з
положеннями ст. 94 КПК України суд під
час прийняття відповідного
процесуального рішення за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному й
неупередженому дослідженні всіх
обставин кримінального провадження,
керуючись законом, оцінював кожний
доказ із точки зору належності,
допустимості, достовірності, а
сукупність зібраних доказів - із точки
зору достатності та взаємозв'язку, на
підставі чого дійшов правильного
висновку про доведеність винуватості
ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому
кримінального правопорушення. Такий
висновок суд належним чином детально
обгрунтував у прийнятому рішенні.

Доводи засудженого про те, що він діяв у
стані необхідної оборони, оскільки
змушений був захищатися від активних
дій потерпілої, є безпідставними.

Відповідно до ст. 36 КК України
необхідною обороною визнаються дії,
вчинені з метою захисту охоронюваних
законом прав та інтересів особи, яка
захищається, або іншої особи, а також
суспільних інтересів та інтересів
держави від суспільно небезпечного
посягання шляхом заподіяння тому, хто
посягає, шкоди, необхідної та
достатньої в цій обстановці для
негайного відвернення чи припинення
посягання.

Як видно з матеріалів провадження та як
було встановлено судом у ході судового
розгляду, ініціатором конфлікту з
потерпілою було подружжя ОСОБА_6, цей
конфлікт довгий час тривав у квартирі
потерпілої. При цьому, як установив суд
ОСОБА_6, знаходячись у квартирі
потерпілої, почав знищувати за
допомогою сокири дерев'яний простінок.
На вимогу працівника міліції, якого
викликала потерпіла ОСОБА_6 тимчасово
припинив свої дії та залишив її
квартиру, однак через деякий час він
повернувся і продовжив розпочате. У
ході того як потерпіла, намагалася
припинити дії ОСОБА_6, спрямовані на
руйнування її майна, він завдав їй
тілесних ушкоджень.

З огляду на фактичні обставини справи,
беручи до уваги те, що саме ОСОБА_6 був
ініціатором конфлікту, який відбувався
у квартирі потерпілої, також те, що він
самостійно прийшов до її квартири, в
ході перебігу конфлікту працівники
міліції вимагали від нього щодо
припинити його протиправні дії,
спрямовані на знищення майна
потерпілої, колегія суддів дійшла
висновку, що дії, вчинені ОСОБА_6 щодо
потерпілої, неможливо вважати такими,
що вчинені в стані необхідної оборони.

Крім того, твердження засудженого про
заподіяння йому потерпілою тілесних
ушкоджень не знайшли свого
об'єктивного підтвердження в
матеріалах провадження.

Також його доводи про завдання
потерпілою тілесних ушкоджень його
дружині, що підтверджується
ксерокопією вироку Красноградського
районного суду Харківської області від
29 січня 2014 року, спростовуються змістом
цього ж вироку, з якого вбачається, що
спричинення потерпілою тілесних
ушкоджень дружині засудженого та
вчинення протиправних дій щодо
потерпілої, за які було засуджено
ОСОБА_6, відбулося через значний
проміжок часу, що виключає наявність у
діях засудженого ознак необхідної
оборони.

Що стосується доводів засудженого про
невідповідність призначеного судом
покарання тяжкості вчиненого
кримінального правопорушення та особі
ОСОБА_6 унаслідок суворості, то вони є
безпідставними.

Так, мотивуючи своє рішення щодо виду
та міри покарання, яке необхідно
призначити ОСОБА_6, суд урахував
тяжкість вчиненого кримінального
правопорушення, дані про особу ОСОБА_6,
який до кримінальної відповідальності
притягується вперше, що було визнано
обставиною, що пом'якшує його
покарання, позитивно характеризується
за місцем проживання, на обліку у
психоневрологічному диспансері не
перебуває. Також поза увагою суду не
залишилася відсутність обставин, що
обтяжують покарання засудженого.

З урахуванням сукупності перелічених
даних, тяжкості скоєного кримінального
правопорушення та конкретних обставин
його вчинення, відношення засудженого
до цього та того, що ініціатором
конфлікту з потерпілою був саме він,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду про призначення покарання
у виді виправних робіт в межах санкції
інкримінованої йому частини статті
відповідає вимогам ст. 65 цього Кодексу,
оскільки таке покарання ефективно
сприятиме виправленню засудженого та
попередить вчинення ним нових
кримінальних правопорушень.

Підстав вважати призначене
засудженому покарання у виді виправних
робіт несправедливим унаслідок
суворості колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які би
перешкодили чи могли перешкодити суду
повно й усебічно розглянути справу і
постановити законне, обґрунтоване та
справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Красноградського районного суду
Харківської області від

21 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Харківської області від

10 вересня 2013 року щодо ОСОБА_6 залишити
без зміни, а касаційну скаргу
засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________С. С. Слинько __________________М. Й.
Вільгушинський _________________О. Г. Чуйко