Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_22,
суддів:ОСОБА_23 і ОСОБА_24,
за участю прокурора ОСОБА_25,
засудженого ОСОБА_5,
захисника ОСОБА_6,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 2 жовтня 2014 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 26 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 10 грудня 2013 року щодо ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 26 липня 2013 року засуджено

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області такого, що судимості не мав,

за ч. 3 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 10 грудня 2013 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 19 січня 2012 року приблизно о 17 годині керуючи пасажирським автобусом «VOLKSWAGEN 46» державний номерний знак НОМЕР_1, підʼїжджаючи до першого кілометру +500 м автодороги Західний підʼїзд до м. Рівне на її заокругленні вправо зі сторони м. Дубни у напрямку м. Рівне порушив вимоги п.п. 12.1, 31.1 ПДР України, допустив занос керованого ним автомобіля, який виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення з вантажним автомобілем «RENO MAGNUM АЕ 385 Т» державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок чого пасажири керованого ОСОБА_5 автобуса «VOLKSWAGEN 46» ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 загинули, пасажири ОСОБА_17 та ОСОБА_18 отримали тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_19, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 - середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В касаційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мʼякості та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону апеляційним судом, просить скасувати судові рішення, а справу направити на новий судовий розгляд. Мотивуючи скаргу прокурор зазначає, що суд безпідставно призначив засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України без урахування вимог зазначеного закону. Вказує прокурор також і на те, що апеляційний суд розглядаючи апеляційну скаргу прокурора неналежно перевірив доводи скарги, й на те, що у справі відсутні дані про надання ОСОБА_5 в судовому засіданні останнього слова.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав касаційну скаргу, засудженого та його захисника, які вважали судові рішення законними та обґрунтованими й просили залишити їх без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до фактичних обставин, встановлених судом, дії ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно, що у скарзі не заперечується.

Твердження прокурора у скарзі про те, що суд неправильно застосував кримінальний закон та призначив засудженому покарання, що не відповідає тяжкості злочину та особі ОСОБА_5, внаслідок м'якості, є безпідставними.

При призначені покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції відповідно до ст. 65 КК України урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані про особу винного - який судимостей не мав, виключно позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи; обставини, що пом'якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю та розслідуванню злочину. Обставиною, що помʼякшує ОСОБА_5 покарання, суд також визнав і позицію всіх потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні. Врахував також суд і наявність на утриманні ОСОБА_5 трьох малолітніх дітей.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України.

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано застосував ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 за вчинений ним злочин.

Своє рішення про призначення засудженому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 3 ст. 286 КК України, суд належним чином мотивував.

Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Доводи прокурора про істотні порушення апеляційним судом вимог кримінально-процесуального законодавства щодо ненадання останнього слова ОСОБА_5, не підтверджені матеріалами справи. Дані про надання чи ненадання останнього слова підсудному в судовому засіданні відображаються в протоколі судового засідання. Законодавством, відповідно до вимог ст. 377 КПК України 1960 року, не вимагається відображення в ухвалі апеляційного суду таких даних. Інформацію про надання останнього слова можливо отримати лише з протоколу судового засідання, який ведеться в апеляційному суді, відповідно до ч. 9 ст. 362 КПК України 1960 року, у випадку проведення ним судового слідства. Зі справи вбачається, що судове слідство апеляційний суд не проводив, отже й протокол судового засідання апеляційного суду у справі відсутній, оскільки він не вівся.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року. У ній наведено докладні мотиви постановленого рішення, усі доводи, що містяться в апеляції прокурора проаналізовані та не залишені без відповіді. В ухвалі зазначені підстави, через які апеляцію прокурора визнано необґрунтованою.

Підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та для зміни чи скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 394, 395, 396 КПК України 1960 року, п. 11 Розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 26 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 10 грудня 2013 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_28 ОСОБА_27 ОСОБА_26