Дело № 646/7072/15-к
№ производства 1-кп/646/463/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.06.2015 року м. Харків

24.06.2015 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №90000028 від 26.01.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Таранівка Зміївського району Харківської області, українця, громадянина України,з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 08.12.2004 року Червонозаводським районним судом м.Харкова за ч.3 ст.187,ч.1 ст.309 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився з місць позбавлення волі 20.01.2011 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 26.01.2015 року близько 09 год. 30 хв., випадково зайшовши на неохоронювану територію одного зі складів Відокремленого підрозділу «Основ`янська дистанція колії» Державного підприємства «Південна залізниця», розташованого за адресою: м.Харків, вул. Привокзальна, 12, побачив мотки металевого дроту, які лежали на землі. Маючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 вирішив викрасти зазначений дріт. Розуміючи, що самостійно викрасти весь дріт він не зможе через його значний об`єм, ОСОБА_4 вирішив позвати на допомогу знайомих, при цьому не повідомляти їм, що дріт являється чужим майном. Так, зателефонувавши своєму знайомому, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , вказавши своє місцезнаходження, попросив останнього допомогти йому з перевезенням нібито належного йому майна, і, за наявності можливості, взяти з собою когось на допомогу, при цьому пообіцяв останнім винагороду в сумі 50 грн. кожному, на що ОСОБА_5 дав згоду. ОСОБА_4 самостійно перемістив дріт, вартість якого, згідно висновку НДЕКЦ при УМВС України на Південній залізниці № 61 від 19.02.2015 року, складає 529 грн. 00 коп., за територію складу ВП «Основ`янська дистанція колії» ДП «Південна залізниця», сховавши його за огорожею. Через деякий час до обумовленого місця підійшов ОСОБА_5 разом із спільним знайомим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , які привезли з собою санчата. На запитання зазначених осіб стосовно походження майна, яке вони збираються перевозити, та місця його перевезення, ОСОБА_4 пояснив ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що він являється працівником «цього підприємства», вказавши на територію складу ВП «Основ`янська дистанція колії», і провід йому видали в якості заробітної плати для подальшого розпоряджання ним у власних цілях, він збирається здати його на металобрухт, однак сам цього зробити не може у зв`язку з великим об`ємом дроту, таким чином ввів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в оману стосовно фактичного власника майна, запевнивши, що протиправних дій вони не скоюють.

Всі вище перелічені особи завантажили дріт на санчата та направились у бік вул. Достоєвського в м.Харкові, де, зі слів ОСОБА_4 , є пункт прийому металобрухту. Не доїжджаючи до вказаного пункту, зазначені особи були виявлені працівниками міліції.

Обвинувачений ОСОБА_4 при допиті в судовому засіданні визнав себе винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Показав, що 26.01.2015 року уранці , перед тим як на електричці відправитися до місця проживання, зайшов через відкриті ворота на промислову територію, з метою справити природні потреби, де під заметом побачив металевий дріт. Після чого, подзвонив знайомому ОСОБА_7 , щоб той разом з ОСОБА_8 допоміг перевезти той дріт до приймального пункту, при цьому сказав, що то його/обвинуваченого/ дріт, а за роботу ОСОБА_7 отримає 50грн. Коли на санчатах перевозили дріт, всіх трьох було затримано працівниками міліції, дріт вилучено та повернуто власнику. Розкаявся у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачений в судовому засіданні не оспорював факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України при вищезазначених обставинах, учасники судового провадження проти цього не заперечували. Фактичні обставини справи є доведеними, суд вважає їх доведеними та визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та його мотиви, а також інші обставини провадження, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки своїми діями він скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч.2 КК України таємне викрадення чужого майна/крадіжку/, вчинено повторно.

ОСОБА_4 , як особистість за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває , суспільно-корисною діяльністю не займається.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує в сукупності ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його характеристику як особистості, активне сприяння розкриттю злочину, щиросерде розкаяння, як пом`якшувальні покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і вважає необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів обрати покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, у вигляді позбавлення волі з випробувальним терміном.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-370 КПК України, суд,
З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у вигляді ТРЬОХ РОКІВ позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України, п.п.3,4 ст.76 КК України, ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в ДВА РОКИ не вчинить нового злочину і не змінить місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, буде періодично з`являтися для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази : металобрухт масою 230 кг.- залишити у ВП «Основ`янська дистанція сигналізації та зв`язку» ДП «Південна залізниця».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 184грн.14коп.

Вирок суду набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення, якщо на нього не було подано апеляційну скаргу.

Вирок суду може бути оскаржений, шляхом подання апеляційної скарги, особами зазначеними ст. 393 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1