АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/658/15 Справа № 206/8435/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2015 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за ч. 1 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за правилами призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (злочинів), шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст..75 КК України, ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.2, 3, 4 ст.76 КК України на засудженого покладено наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 6060 гривень і моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів за таких обставин.

26.11.2014 року, приблизно о 22 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна і реалізуючи його, знаходячись поблизу домоводіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, зняв за допомогою металевого лому з петель праву створу металевих воріт розміром 2,07 см*1,50 см., товщиною 3 мм, тим самим скоїв таємне викрадення майна, що належить ОСОБА_8 , спричинивши останній матеріальну шкоду згідно висновку товарознавчої експертизи від 12.12.2014 у розмірі 6060 гривень.
05.12.2014 року ОСОБА_9 , приблизно об 11 годині, знаходячись поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, зняв за допомогою металевого лому з петель ліву створу металевих воріт, розміром 2,07 см*1,50 см. товщиною 3 мм., при цьому ОСОБА_9 скористався допомогою Штанько , якого переконав, що вказана половина воріт належить йому, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду згідно висновку товарознавчої експертизи від 12.12.2014 у розмірі 6060 гривень.
Таким чином ОСОБА_9 спричинив збиток ОСОБА_8 , на загальну суму 12 120 гривень.
В апеляції:

-потерпіла ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання та стягнення матеріальної шкоди скасувати, призначивши покарання ОСОБА_9 без застосування ст. 75,76 КК України, стягнути з обвинуваченого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12 120 гривень, а половину воріт повернути ОСОБА_9 . Вважає вирок суду незаконним, зазначивши, що вона наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого, так як останній не розкаявся у вчиненому, не попросив в неї вибачення, не прийняв ніяких заходів для відшкодування хоча б частково матеріальної шкоди, ніде не працює, характеризується негативно, скоїв злочин повторно, тому вважає, що він повинен відбувати покарання у місцях позбавлення волі. Звертає увагу, що вона є інвалідом другої групи, є пенсіонеркою за віком, за станом здоров`я практично не залишає своєї квартири, так як не може пересуватися без сторонньої допомоги. Створка воріт, яка була їй повернута може бути використана для здачі в металолом, але не вона не її син, який є теж інвалідом 2 групи не в змозі цим займатися, тому просить суд замість повернутої створки стягнути матеріальну шкоду в повному обсязі, а створку воріт повернути ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає безпідставними доводи потерпілої, викладені в її апеляційній скарзі щодо призначення ОСОБА_9 покарання, яке пов`язане з позбавленням волі та стягнення на її користь в рахунок відшкодування повної вартості воріт у сумі 12 120 гривень.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При визначенні покарання ОСОБА_9 суд урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, зокрема те, що вчинені злочини відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання. Зокрема, судом враховано те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується негативно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_10 , 2013 року народження та ОСОБА_11 , 2007 року народження. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 були визнані судом саме його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують його покарання судом не встановлено.
Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання, зокрема, яке пов`язане з позбавленням волі, про що йдеться в апеляційній скарзі потерпілої, судом не встановлено.
Даних, які б давали підстави вважати, що суд призначив незаконно ОСОБА_9 покарання, із застосуванням ст.75, ст.76 КК України, перевіркою матеріалів провадження, колегією суддів не встановлено і в апеляційній скарзі потерпілої не наведено. З цих підстав доводи потерпілої ОСОБА_8 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є необґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що з огляду на викладене суд першої інстанції, призначив ОСОБА_9 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується доводів потерпілої про стягнення з обвинуваченого 12 120 гривень в рахунок відшкодування їй матеріальної шкоди, а не 6060 гривень то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Матеріалами справи було встановлено, що металеві ворота, які були викрадені ОСОБА_9 у ОСОБА_8 складалися з двох створок та мали загальну вартість 12 120 гривень, про що не заперечує і потерпіла в своїй апеляційній скарзі, що також підтверджується висновком експерта від 12 грудня 2014 року, згідно якого визначена середня вартість з урахуванням зносу створи металевих воріт, яка склала 6060 гривень (а.с.44-46 т.1). Згідно розписки ОСОБА_8 , вбачається, що вона отримала від співробітників Самарського РВ м. Дніпропетровська створу воріт, яка належить їй в нормальному стані (а.с.24 т.2). Тому вимога потерпілої про стягнення з ОСОБА_9 повної вартості воріт в розмірі 12 120 гривень та повернення половини воріт, яку вона отримала від працівників міліції ОСОБА_9 є незаконною і не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального чи кримінально- процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.

Отже, при перевірці кримінального провадження не виявлено будь-яких передбачених ст.409 КПК України підстав для скасування або зміни вироку щодо ОСОБА_9 судом апеляційної інстанції не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2015 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді: