Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Мороза М.А., Пошви Б.М.
розглянула у судовому засіданні 17 квітня 2008 року в м.
Києві кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора Львівської
області на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 14
серпня 2007 року, якою
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м. Новояворівська Львівської області,
не судимого,
звільнено від кримінальної
відповідальності за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст.
366, ч. 1 ст. 222 КК України на підставі п. “б” ст. 1 Закону України
“Про амністію” від 19 квітня 2007 року.
В апеляційному порядку справа не розглядалась.
Органами досудового слідства ОСОБА_1
обвинувачувався у тому, що він, працюючи у період з 1 січня по 1 вересня 2003
року на посаді економіста ПП “Веста” та являючись
службовою особою, вніс у видану директором підприємства довідку про реально
нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за березень-серпень 2003 року, неправдиві відомості про відсутність
заборгованості по заробітній платі, та подав цю довідку у “Приватбанк”,
отримавши кредит у сумі 4 150 грн., який у подальшому не повернув, завдавши
банку істотну шкоду.
У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного злочину,
ставить питання про скасування вироку з направленням справи на новий судовий
розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону. Вважає, що
дії ОСОБА_1 кваліфіковано неправильно, оскільки
він подав довідку у банк 1
вересня 2003 року, тобто коли вже не працював у ПП “Веста” і не був службовою
особою, у зв'язку з чим його дії необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК
України. Указує, що суд неправильно застосував до ОСОБА_1 амністію, оскільки злочини, передбачені статтями, за якими він
обвинувачувався, відносяться до злочинів невеликої тяжкості, із моменту їх
учинення пройшло більш 3 років, тому, якщо вважати кваліфікацію його дій
правильною, він підлягав звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України за закінченням строків давності.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, міркування прокурора,
який підтримав доводи подання частково, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.
Доводи у касаційному поданні прокурора про те, що дії ОСОБА_1 за
ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 222 КК України кваліфіковано
неправильно, є
Так, суб'єктом інкримінованих ОСОБА_1
досудовим слідством злочинів може бути лише службова особа. Крім того, з
об'єктивної сторони, для наявності службового злочину необхідно, щоб мало місце
порушення службовою особою обумовлених її службовим становищем обов'язків.
При цьому діяння службової особи мають бути безпосередньо пов'язані зі службовим становищем та повноваженням особи, вони
вчиняються в межах тих прав або фактичних можливостей, якими наділена службова
особа саме у зв'язку із займаною посадою, або службовою особою використовується
впливовість свого службового становища. Зокрема, службове підроблення
полягає в умисному перекручуванні істини у в офіційному документі, яке
внесене службовою особою, що діяла при цьому з використанням свого службового
З матеріалів справи убачається, що при звільненні з роботи ОСОБА_1 на
його прохання директор ПП “Веста” дав
доручення секретарці виписати довідку про доходи згідно книги нарахування
заробітної плати, яку підписав й затвердив печаткою. Після цього ОСОБА_1 у
відсутність директора попросив секретарку доповнити довідку записом про
відсутність заборгованості по заробітній платі. Таким чином, внесення до
офіційного документа завідомо неправдивих відомостей учинено без використання
економістом ОСОБА_1 свого службового становища.
Крім того, із матеріалів справи видно, що відповідно до копії трудової
книжки та особистої картки ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у ПП “Веста” на посаду економіста з 1 березня 2003 року, звільнений за власним бажанням з 1 вересня 2003 року згідно
наказу № 6 від 31 серпня 2003 року (а.с. 28-36), а довідку надав у банк 1 вересня 2003 року, тобто після звільнення.
Тому, на думку колегії суддів, дії ОСОБА_1 містять ознаки шахрайства,
вчиненого з використанням завідомо
підробленого документа.
Посилання у касаційному поданні на те, що ОСОБА_1 учинив шахрайство у великому розмірі (ч. 3 ст. 190
КК України) необґрунтоване, оскільки згідно
ч. 4 примітки до ст. 185 КК України
шахрайство визнається вчиненим у великому розмірі, якщо
сума у двісті п'ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на
момент учинення злочину.
У 2003 році ця сума мала складати від 4 250 грн. до 10 200 грн. Проте,
із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 отримав кредит у банку на
суму 4 150 грн., який у подальшому не повернув.
З огляду на викладене, постанова суду щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню з направленням справи на новий
судовий розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону.
Під час нового судового розгляду суду слід належним чином врахувати
наведене у даній ухвалі, перевірити доводи, викладені у касаційному поданні
прокурора, і в залежності від установленого прийняти рішення відповідно до
Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України,
колегія суддів
касаційне подання прокурора задовольнити
Постанову Яворівського районного суду Львівської області
від 14 серпня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати й
направити справу на новий судовий розгляд.
Кравченко К.Т. Мороз М.А. Пошва Б.М.