УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року липня «10» дня. Колегія суддів судової палати з кримінальних справ
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -
Лугового М. Г.

суддів -
Демченка М. О., Моісеєнко Т.М.

з участю
прокурора - ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області
від 19 квітня 2007 року, яким;

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, судимий:

1)
16.08.2002р. за
ст. 164 ч.1 КК України до 1 року
обмеження волі;

2)
14.01.2003р. за
ст. ст. 185 ч.5,
71 КК України України на 7 років 3 місяці позбавлення

волі з
конфіскацією майна. Ухвалою Верховного Суду України від 10.02.2006р. вирок
змінено: ОСОБА_1 засуджений за ст. ст.
185 ч.3, 185 ч.4, 70, 71 КК України на 7 років З місяців
позбавлення волі. 03.08.2006р. на підставі
ст. 82 КК України не відбутий
строк покарання замінено на 3
роки 4 місяці
Ідень обмеження волі, -

засуджений за ст.
390 ч. 2 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На
підставі ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання покарання не
відбутого за попереднім вироком,
остаточно визначено покарання у вигляді 2 років 2 місяців позбавлення
волі.

За
вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те що він,
відбуваючи покарання з
03 вересня 2006
року в Конотопському

Справа №
11-471/2007 рік. Головуючий
у 1-й інстанції - Буток Т.А.

Категорія ст.
390 ч. 2 КК України Доповідач
- Демченко М. О.

виправному
центрі №130 і маючи дозвіл на вихід за територію установи без супроводу для
придбання предметів першої необхідності та продуктів харчування 24 січня 2007
року з 9год. до 18год., на підставі
постанови начальника Конотопського виправного центру №130 управління ДДУПВП в
Сумській області, умисно в зазначений
строк не повернувся до місця відбування покарання.

26 січня 2007
року, він був затриманий в м. Шостка.

На вирок
суду засуджений ОСОБА_1 подав апеляцію,
в якій не оспорюючи фактичні обставини справи, вказує на суворість покарання і просить
суд, врахувавши його щире каяття у
вчиненому, наявність на утриманні двох
неповнолітніх дітей, матір похилого
віку, просить вирок суду змінити і
пом'якшити призначене покарання.

Заслухавши
доповідь судді, міркування прокурора
ОСОБА_2 про залишення вироку без
зміни, а апеляції засудженого без
задоволення, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає.

Висновок
суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_1, у вчиненні
злочину за обставин зазначених у вироку і юридична кваліфікація його дій за ч.
2 ст.
390 КК України, є обґрунтованим і
законним, і під сумнів в апеляції не
ставиться.

Що
стосується посилання засудженого ОСОБА_1
в апеляції на суворість призначеного йому покарання то воно, на думку колегії суддів, є безпідставним. При призначенні покарання судом було
враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину,
його наслідки і характер, дані
про особу винного та обставини, що
обтяжують та пом'якшують його покарання в тому числі і ті на які посилається
засуджений в апеляції а саме; щире каяття,
сімейний стан і матеріальний стан,
і виходячи з цього суд призначив засудженому мінімальний строк покарання
передбачений, санкцією статті КК України
за якою він визнаний винним. У
відповідності до вимог ст. 72 КК України
перевів не відбуте покарання з обмеженні волі на позбавлення волі і у
відповідності до вимог ст. 71 КК України призначив до відбуття покарання
за сукупністю вироків. Тому, на думку
колегії суддів, воно повністю відповідає
вимогам ст. 65 КК України, і немає законних підстав до його
пом'якшення, а тим самим і до
задоволення апеляції.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 362, 366,
377 КПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок
Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 квітня 2007 року
стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни, а
його апеляцію - без задоволення.