Справа № 591/3696/15-к
Провадження № 1-кс/591/876/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Суми

Слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_4 , підозрюваного - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого прокурора прокуратури відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Сумської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч.3 ст. 307 , ч.2 ст. 313, ч.2 ст. 317, ст. 395 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , яке мотивував тим, що ним проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000211, по якому ОСОБА_5 підозрюється в вчиненні злочинів, які пов`язані з незаконним обігом психотропних речовин. Строк досудового розслідування продовжений до 29 червня 2015 року, строк тримання під вартою підозрюваного закінчується 29 травня 2015 року. Посилаючись на те, що строк тримання під вартою закінчується, підозрюваний може ухилитися від слідства та суду, продовжити займатись злочинною діяльністю, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, просив продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 до 29.06.2015 року.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з мотивів, наведених в ньому.

Підозрюваний та його захисник просили відмовити в задоволенні клопотання, тому що вважають, що строк досудового розслідування закінчився, справу направлено до суду, але суд повернув обвинувальний акт прокурору, і ця ухвала скасована Апеляційним судом Сумської області. Тому захист вважає, що слідчий суддя не може розглядати клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши надані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що до ЄРДР внесено відомості про незаконне виготовлення, перевезення, зберігання з метою збуту і також збут психотропних речовин гр. ОСОБА_5

29 січня 2015 року по зазначеному кримінальному провадженню ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а також йому повідомлено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Відповідно до ухвали слідчого судді Зарічного райсуду м. Суми від 30.01.2015 року відносно ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою і визначено розмір застави в 34410,00 грн.

Згідно ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 18.02.2015 року строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 продовжено до 30.03.2015 року.

Згідно ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 20.03.2015 року строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 продовжено до 29.04.2015 року.

В подальшому строк тримання під вартою продовжено слідчим суддею до 29 травня 2015 року.

Постановою заступника прокурора Сумської області строк досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні продовжено до 29.06.2015 року.

Ст.199 КПК України передбачено право слідчого, прокурора звертатись до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, в разі якщо існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики (зазначені у ст.177 КПК України) не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

В судовому засіданні встановлено, що строк тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується 29.05.2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, процесуальні повноваження слідчого судді щодо продовження строків тримання особи під вартою обмежуються строком досудового розслідування.

Положеннями параграфу №1 глави №24 КПК України закріплено форми закінчення досудового розслідування, зокрема, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру (п.3 ч.2 ст.283 КПК України).

З пояснень учасників процесу та наданих прокурором документів встановлено, що досудове розслідування станом на час розгляду клопотання завершено.

Так, ОСОБА_5 надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження, повідомлено про закінчення досудового розслідування та направлено обвинувальний акт до суду.

Таким чином, досудове розслідування закінчено, жодні слідчі або процесуальні дії слідчим не проводяться, тому відсутні підстави вважати, що продовжують свій перебіг строки досудового розслідування.

Крім того, слідчий суддя уповноважений продовжувати строк досудового розслідування виключно щодо підозрюваного.

В силу ч.2 ст.42 КПК України, обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Тобто, статус обвинуваченого виникає з моменту виконання, передбачених ст.291 КПК України процесуальних дій та не обумовлений прийняттям обвинувального акта до судового розгляду.

Отже, з моменту направлення до суду обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000211 ОСОБА_5 перебуває у статусі обвинуваченого, а не підозрюваного, що обмежує компетенцію слідчого судді стосовно вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя також враховує, що прокурор не обмежений у праві ініціювати питання продовження строку тримання під вартою у підготовчому судовому засіданні, яке проводилось по даній справі.

Згідно зі ч.1 ст.283 КПК України, особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Таким чином, підстави для продовження строку тримання під вартою відсутні, наведені в клопотанні ризики, якими прокурор обґрунтовує своє клопотання є незмінними протягом чотирьох місяців, обґрунтованість підозри з плином часу втрачають своє значення на чому наголошено у п.60 Рішення Європейського суду з прав людини Єлоєв проти України від 6 листопада 2008 року (Заява N 17283/02).

На підставі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тому, суд виходить з того, що неналежна процесуальна поведінка прокурора, не прийняття обвинувального акту до судового розгляду, не урегульованість положень чинного КПК України стосовно продовження строків тримання під вартою з моменту направлення обвинувального акта до суду до моменту призначення судового розгляду не може стати підставою для тримання особи під вартою.

На такій законодавчій прогалині неодноразово наголошено Європейським судом з прав людини.

Так, у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року (винесена за матеріалами справи, яка перебувала в провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області) щодо скарг заявника за пунктом 4 статті 5 Конвенції Європейський суд встановив відповідне порушення з огляду на те, що, як вже було встановлено попередньою практикою Європейського суду, законодавство України на час подій не передбачало порядку перегляду законності продовжуваного тримання під вартою після закінчення досудового слідства, який би відповідав вимогам пункту 4 статті 5 Конвенції.

Розглянувши скаргу заявника у зв`язку з надмірною тривалістю кримінального провадження щодо нього, Європейський суд зазначив, що зазвичай справи направляються на новий розгляд внаслідок помилок, допущених судами нижчих інстанцій, а повторювані повернення справи на новий розгляд в межах одного провадження вказують на серйозні недоліки судової системи. У зв`язку з цим Європейський суд констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Також, у справі Чанєв проти України від 09.10.2014 року, Європейський суд повторює, що стаття 46 Конвенції, як її тлумачать у світлі статті 1 Конвенції, покладає на державу-відповідача юридичний обов`язок вжити під наглядом Комітету міністрів належні заходи загального або індивідуального характеру з метою забезпечення права заявника, яке Суд визнав порушеним. Таких заходів також необхідно вживати щодо інших осіб, які опинилися у становищі заявника, шляхом вирішення проблем, що призвели до встановлення Судом порушення (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 11 квітня 2013 року у справі Вєренцов проти України (Vyerentsov v. Ukraine), заява № 20372/11, п. 94). На цьому обов`язку постійно наголошує Комітет міністрів, здійснюючи нагляд за виконанням рішень Суду. Хоча Суд не зобов`язаний визначати, які саме заходи для виправлення ситуації доцільно вжити державі-відповідачу, завдання Суду полягає у сприянні швидкому та ефективному усуненню недоліку, виявленого в національній системі захисту прав людини (див. рішення у справі Дриза проти Албанії (Driza v. Albania), заява № 33771/02, п. 125, ECHR 2007-ХІІ (витяги).

У цій справі Суд констатував порушення статті 5 Конвенції, яке відповідно до практики Суду у справах щодо України можна вважати системним. У справі Харченко проти України (Kharcnenko v. Ukraine) Суд зазначив, що постійно констатує порушення підпункту с пункту 1 статті 5 Конвенції щодо періодів, протягом яких тримання під вартою здійснювалося без відповідного судового рішення, особливо протягом періоду після закінчення слідства та до початку судового розгляду (див. вищенаведене рішення у справі Харченко проти України (Kharcnenko v. Ukraine), п. 98). Вважалося, що проблема походить з прогалини у законодавстві (див. там само), і державі-відповідачу було запропоновано вжити невідкладних заходів для приведення її законодавства та практики у відповідність з висновками Суду щодо статті 5 Конвенції (там же, п. 101). Як показує ця справа, нове законодавство містить аналогічний недолік, і стосовно нового Кримінального процесуального кодексу України було виявлено таке ж порушення.

Тобто, слідчий суддя не може своїм рішенням заповнювати прогалини законодавства, застосовувати аналогію процесуального закону, і в такий спосіб обмежувати свободу особи, яка гарантована положення Конституції України,

Таким чином, клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197-199 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000211 до 24 години 00 хвилин 29 червня 2015 року.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Сумської облаті протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою з моменту вручення.

Слідчий суддя ОСОБА_1