Єдиний унікальний номер 725/1578/15-к
Номер провадження 1-кп/725/58/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.05.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці угоду про визнання винуватості по кримінальному проваджені зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000110 від 17.11.2014 року, укладену між старшим прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, українцем, уродженцем с.Банилів, Вижницького району, Чернівецької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 у жовтні 2014 року вчинив умисний злочин проти встановленого порядку несення військової служби при наступних обставинах:
Так, ОСОБА_4 08.04.2014 року був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та в складі команди направлений до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що дислокується в АДРЕСА_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) №69 від 08.04.2014 року ОСОБА_4 був зарахований до списків частини, всіх видів забезпечення та призваний на посаду командира відділення розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).
Положенням ст.ст.17,65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Згідно вимог ст.ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон) передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Проходячи військову службу на вищевказаній посаді, у військовому званні «молодший сержант», ОСОБА_4 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст.11,16, 127, 128, 216 Стату внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Проте, 30 жовтня 2014 року біля восьмої години молодший сержант ОСОБА_4 , через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, всупереч наведених вимог законодавства, не погоджуючи свої дії з командуванням та не одержавши дозволу командира (начальника), з метою ухилитись від військової служби, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 та вибув до місця постійного проживання в с. Банилів, Вижницького району, Чернівецької області, де проводив час на власний розсуд.
18 березня 2015 року молодший сержант ОСОБА_4 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_2 та продовжив проходження військової служби.
Таким чином, командир відділення розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем мобілізованим на особливий період, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, 127, 128, 131, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, 30 жовтня 2014 року біля восьмої години самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 , що в АДРЕСА_2 та вибув до місця постійного проживання в с. Банилів, Вижницького району, Чернівецької області, де проводив час на власний розсуд до 18 березня 2015 року, тобто понад один місяць.
Таким чином, аналізуючи всі наведені вище докази в їх сукупності, суд вважає, що орган досудового розслідування правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.407 ч.3 КК України, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

Під час підготовчого судового засідання від старшого прокурора військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 надійшла угода про визнання винуватості, укладена 26.05.2015 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.

Крім того, під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 узгодили міру покарання останньому за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 стверджував, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.3 ст.407 КК України щодо якого він визнає себе повністю винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вказував на те, що вказана угода про визнання його винуватості укладена ним із прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу, погроз та не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Враховуючи вищевикладене, суд переконався, що угода про визнання винуватості, укладена між старшим прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України та може бути затверджена судом.

Так, відповідно до ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як було встановлено судом, кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_4 згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, вчиненим правопорушенням шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України і зрозумів, роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а саме: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, має право мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом або захищатися самостійно, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 усвідомив наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття у вчиненні злочину; особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.100, ч.1 ст. 314, ч.4 ст.469, ст.ст. 472, 473 ч.2, п.п.1, 3, 4 ч.4 ст.474 та ст.475 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 26.05.2015 року у кримінальному провадженні за №725/1578/15-к, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000110 від 17.11.2014 року, укладену між старшим прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати винуватим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України і за його вчинення призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 гривень у дохід держави.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1