АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу В.о. генерального директора ТОВ «НВК «Техімпекс» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 червня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 та накладено арешт на офісно-складський комплекс літ. «А» загальною площею 6 390,0 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В ухвалі слідчий суддя вказав, що офісно-складський комплекс є предметом злочину, а відтак з метою попередження незаконного відчуження майна його пошкодження чи настання інших наслідків, на зазначене приміщення слід накласти арешт.
В апеляційній скарзі В.о. генерального директора ТОВ «НВК «Техімпекс» просить ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення клопотання про накладення арешту. Вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. Зазначає, що накладення арешту на офісно-складський комплекс перешкоджає здійсненню господарської діяльності. Вказує, що майно, на яке накладено арешт набуте на законних підставах. Також апелянт просить дослідити докази, які не були дослідженні судом першої інстанції, а саме постанову Київського апеляційного господарського суду від 14 жовтня 2013 року, яка, як вказує апелянт, має пряме відношення до правильного розгляду клопотання про накладення арешту. Також ставить питання про поновлення строку на апеляційну оскарження, оскільки про час та дату розгляду клопотання про накладення арешту повідомлений не був, а копію ухвали від 27 червня 2013 року, отримав 05 листопада 2013 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_7 , просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а також просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді; доводи прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу слідчого судді; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянту слід відновити строк на апеляційне оскарження, зважаючи на поважність причин пропуску строку, а апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, відділом розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями, СУ ГУМВС України в м. Києві здійснюється досудове розслідування № 0000480 від 20 травня 2013 року за ч.5 ст. 191 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що колишній ліквідатор ТОВ «Стайєр» ОСОБА_9 будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, вчинила діяння спрямовані на відчуження майна підприємства, яке перебувало в іпотеці Національного Банку України, чим банку завдано шкоди в особливо великих розмірах на загальну суму 43 384 854, 91 гривня.
Також встановлено, що предметом іпотеки є офісно-складський комплекс літ. «А» загальною площею 6 390,0 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановивши зазначені обставини, перевіривши обґрунтованість тверджень органу досудового розслідування з приводу обставин підозри вчинення злочинів та врахувавши положення ст.ст. 167, 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на офісно-складський комплекс оскільки вказане нерухоме майно, має ознаки предмету розслідуваного злочину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді та вважає, що матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, в тому числі і неправомірному подальшому відчуженню.
Доводи апелянта про те, що слідчий суддя не врахував правової підстави для арешту майна є необґрунтованими, оскільки приймаючи рішення, слідчий суддя послався на вимоги ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до якої у кримінальному провадженні слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо воно відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, зокрема є предметом злочину.
Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Що стосується посилань апелянта на те, що слідчий суддя не дослідив питання особи власника арештованого майна та законності підстав набуття ним права власності, то вони є такими, що не можуть свідчить про незаконність ухвали слідчого судді. З огляду на обставини кримінального провадження і на положення ч. 2 ст. 167, ч. 2 ст. 170, ст. 171 КПК України, майно, яке стало об`єктом злочинного посягання, а у даному випадку це офісно-складський комплекс, повинно арештовуватися незалежно від того, хто на даний час є його власником, у кого і де воно знаходиться, оскільки подальший перехід права власності на майно від однієї особи до іншої не позбавляє його статусу предмету злочину, яке він набув при першочерговому незаконному відчуженні. В протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.
Настання будь-яких негативних наслідків, які б переважали інтереси держави у цьому кримінальному провадженні, з матеріалів кримінального провадження не вбачається та апелянтом не доведено.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга із зазначених у ній доводів не підлягає задоволенню, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, як таку, що постановлена відповідно до вимог КПК України.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Поновити В.о. генерального директора ТОВ «НВК «Техімпекс» ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 червня 2013 року.
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 червня 2013 року,якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 та накладено арешт на офісно-складський комплекс літ. «А» загальною площею 6 390,0 кв. м., що розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Київська, буд. 43, залишити без змін, а апеляційну скаргу В.о. генерального директора ТОВ «НВК «Техімпекс» ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 11-сс/796/2618/2014 Категорія ст. 172 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1