Справа № 761/5461/15-к
Провадження №1-кп/761/462/2015
В И Р О К
іменем України
28 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000099, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1)
08.04.2008 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч.1 ст.185; ч.2 ст.185; ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
2) 25.05.2010 року вироком Шевченківського районного суду м.Києва за ч.2 ст.185; ч.2 ст.190; ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого 25.05.2013 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

за участі прокурорів ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

свідків ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и в:
відповідно до висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, він, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих майнових злочинів, останній раз в 2010 році вироком Шевченківського районного суду м. Києва за вчинення майнового злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі 25 травня 2013 року по відбуттю строку покарання, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинив новий корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 05 січня 2015 року, приблизно о 22 годині, ОСОБА_4 на автомобілі марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Бабушкіна в м. Києві. Рухаючись біля будинку № 29 по вул. Бабушкіна, в м. Києві, в автомобілі марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , в ході руху зламалось кермо. Помітивши, що кермо вказаного автомобіля більше не придатне для подальшого його використання, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме керма до автомобіля марки ВАЗ 2107.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , взявши з собою інструменти необхідні для від`єднання та демонтажу керма автомобіля направився в пошуках схожого автомобіля, з метою вчинення з нього крадіжки керма.

В подальшому, 05 січня 2014 року, приблизно о 23 годині, ОСОБА_4 , рухаючись по вул. Дегтярівській, біля будинку № 55 в м. Києві, помітив на узбіччі дороги автомобіль марки ВАЗ-2105, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 та знаходиться в користуванні ОСОБА_12 . Помітивши вище вказаний автомобіль, який візуально та по своїм технічним характеристикам ідентичний з автомобілем, що перебував в користуванні ОСОБА_4 , в останнього виник злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме рулевого колеса з серцевиною, яке встановлено в автомобілі ВАЗ-2105 д.н.з. НОМЕР_2 та належить ОСОБА_13 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 проник до салону автомобіля марки ВАЗ-2105, д.н.з. НОМЕР_2 та використовуючи заздалегідь підготовлені інструменти, з метою демонтажу, почав відкручувати кріплення рулевого колеса з серцевиною, вартістю 500 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 від`єднав два з чотирьох кріплень рулевого колеса з серцевиною, встановленого на автомобілі марки ВАЗ-2105 д.н.з. НОМЕР_2 , однак не довів свого злочинного умислу до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками міліції безпосередньо на місці скоєння злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились в закінченому замаху на повторне, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння визнав частково та дав наступні показання, про те, що 05 січня 2015 року, приблизно о 22 годині він "таксував" на автомобілі марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Бабушкіна, в м. Києві, у автомобілі під його керуванням зламалось кермо. Помітивши, що кермо вказаного автомобіля більше не придатне для подальшого його використання та побачивши на узбіччі вулиці Дегтярівської автомобіль ВАЗ-2105, який він помітив задовго до цього вечора, вважаючи, що вказаний автомобіль нікому не потрібен, вирішив відкрутити в ньому рулеве колесо. Так, він відчинив двері вказаного автомобіля проник у салон автомобіля через дверцята, які не були замкнуті на замок та було напіввідкрите вікно та почав відкручувати рулеве колесо, за допомогою інструментів, що мав при собі. В той час, коли він знаходився у салоні автомобіля ВАЗ-2105 його помітив патруль міліції, що проїжджав повз та затримав.

Обвинувачений категорично не погодився з вартістю рулевого колеса в розмірі 500 грн. та вважає, що його ціна є значно меншою аніж вказано в обвинувальному акті стороною обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України сторона обвинувачення, посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

- показання потерпілого ОСОБА_7 , про те, що 06.01.2015 року приблизно о 00 годин 30 хвилин, йому зателефонувала особа, що представилася працівником правоохоронних органів та повідомила, що із його автомобіля ВАЗ-2105 д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_14 та яким він користувався на підставі довіреності вже років 5-6, було відкрито дверцята та намагалися викрасти рулеве колесо. Вказаний автомобіль він залишив на узбіччі по вулиці Деггтярівській, 55 в м.Києві неподалік від свого місця роботи, приблизно 3-4 місяців тому назад, після того, як у вказаному автомобілі закінчилося пальне, а в нього було скрутне становище. Рулеве колесо у даному автомобілі він не міняв та не придбавав ніколи, а тому не знає вартості рульового колеса, яке намагався викрасти обвинувачений, у зв`язку з чим не може його оцінити. Припускає, що можливо вартість цього колеса складає біля 200 грн. Крім того заявив, що не має претензій до обвинуваченого та діями обвинуваченого йому збитків ніяких не завдано;

- показання свідка ОСОБА_10 , про те, що він 05.01.2015 року, близько 22 год. 50 хв., працюючи на посаді інспектора ППС та, здійснюючи патрулювання по вулиці Дегтярівській, неподалік будинку 55, звернув увагу на автомобіль ВАЗ-2105, д.н.з. НОМЕР_2 , у салоні якого хтось світив ліхтариком. Підійшовши до вказаного автомобіля ближче, він помітив, що особа, якою виявився ОСОБА_4 намагається відкрутити рулеве колесо. На його запитання, останній пояснив, що на його автомобілі схожої моделі зламалося рулеве колесо та він хоче відкрутити з даного автомобіля рулеве колесо та поставити на свій автомобіль. Після чого було викликано слідчо-оперативну групу та затримано ОСОБА_4 .

Окрім того свідок повідомив, що автомобіль ВАЗ-2105, д.н.з. НОМЕР_2 вже давно припаркований на цьому на узбіччі, що він давно помітив. Окрім того даний автомобіль знаходився у занедбаному стані та його вигляд був такий, що на його думку цей автомобіль був не на ходу;

- показання свідка ОСОБА_9 , даними ним у судовому засіданні, який дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_10 ;

- дані протоколу огляду місця події від 05.01.2015 року з фототаблицею до нього, з яких вбачається, що у присутності понятих, було оглянуто ділянку землі розміром 4х4 метри на проїжджій частині по вулиці Дегтярівській поблизу будинку 55, що у місті Києві, де знаходиться автомобіль марки ВАЗ 2107, білого кольору д.н.з. НОМЕР_2 . В ході огляду ОСОБА_4 з лівої кишені дуб льонки останнього було виявлено та вилучено наступні речі: металевий ключ по одинадцять, металевий ключ торців на двадцять два, металева ручка для ключа, ліхтарик чорного кольору, розміром 10 см та викрутка із ручкою червоного кольору. Крім того виявлено рюкзак, що ОСОБА_4 мав при собі з якого було вилучено інструменти. (т.1 а.с.68-72);

- дані протоколу огляду місця події від 06.01.2015 року з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що у присутності понятих, було оглянуто місцевість по вулиці Бабушкіна між будинками № 23 та №25, що у місті Києві, де знаходився автомобіль марки ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору. В ході огляду автомобіля було виявлено, що кермо вказаного автомобіля знаходиться в поломаному стані, окрім того з багажнику автомобіля було вилучено різні інструменти, зв`язка ключів, тощо. Окрім того в ході огляду місця події у ОСОБА_4 вилучено мобільний телефон. (т.1 а.с.75-82);

- дані протоколу затримання особи підозрюваного від 06.01.2015 року, згідно якого 06.01.2015 року приблизно о 14 год. було затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального право рушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України. (т.1 а.с.85-88);

- речові докази : металевий ключ на одинадцять, металевий ключ на двадцять два, металева ручка для ключа, ліхтар чорного кольору, викрутка з рукояткою чорного кольору, інструмент для відчинення замків без ключа «відмичка», три рукавиці, три надфілі, розвідний ключ, медичні ножиці, викрутку-електро-тестер, плоскогубці з округлою робочою поверхнею, плоскогубці з пласкою робочою поверхнею, три уламки пінцетів, чотири ножі з рукоятками перемотаними ізолюючою стрічкою чорного кольору, дві плоскі викрутки, п`ять механічних ключів від замків (т.1 а.с.73, 84);

- дані, що містяться в копії довіреності виданої ОСОБА_14 29.12.2009 року ОСОБА_7 строком на три роки; в копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ марки ВАЗ 21.05 рік випуску 1983 року, згідно якої власником даного ТЗ є ОСОБА_14 (т.1 а.с. 89);

- дані, що містяться у товарному чеці № 75 від 23.01.2015 року, згідно якого ФОП ОСОБА_15 відпустив товар рулеве колесо ВАЗ 2105 (Сизрань) на суму 500 грн. (т.1 а.с.105);

- дані роздруківки з бази Інтернет щодо вартості на рульові колеса для автомобіля марки ВАЗ, згідно яких вартість коливається з 275 грн. до 510 грн. (т.1 а.с.107-116).

Крім того в судовому засіданні судом були безпосередньо досліджені докази, які були надані стороною захисту, а саме:

- дані, що містяться у товарному чеці від 15.02.2015 року, згідно якого Приватне підприємство «Автотовари» відпустило товар рулеве колесо ВАЗ 2107 на суму 230 грн. (т.1 а.с.104);

- дані роздруківки з бази Інтернет сайт «Оlx» щодо вартості на рульові колеса для автомобіля марки ВАЗ 2107 станом на 02.01.2015 року, згідно якої його вартість становить 120 грн. (т.1 а.с.106).

Так, згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд, безпосередньо дослідивши зібрані під час досудового слідства докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.

Суд вважає, що під час судового розгляду, достовірно встановлено, що ОСОБА_4 приблизно о 22 год. 05.01.2015 року, перебуваючи по вул. Дегтярівській біля будинку № 55 в м.Києві з салону автомобіля марки ВАЗ-2105 д.н.з. НОМЕР_2 намагався за допомогою інструментів, які були в багажнику його автомобіля марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , відкрутити кріплення рулевого колеса з серцевиною, з метою заволодіння ним для власного користування, однак на місці події був затриманий.

Дані обставини не оспорюються самим обвинуваченим, при цьому узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 , які суд безпосередньо сприймав під час судового розгляду.

Суд не посилається на показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 потерпілого ОСОБА_7 , що містяться в протоколах їх допиту, які були долучені прокурором під час судового розгляду, оскільки відповідно до ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання та не вправі обґрунтовувати свої рішення показаннями наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Що стосується інших доказів, наданих стороною обвинувачення (протоколів огляду місця події в ході яких оглядались автомобілі, даних про речові докази), то вказані докази суд визнає не допустимими, з огляду на те, що вони зібрані з порушенням встановленого порядку.

Так, відповідно до ч.1 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Відповідно до ч.2 ст.234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.
Положенням ч.2 ст.233 КПК України надано визначення іншого володіння особи. Так, під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.
Згідно частини першої цієї статті ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Згідно частини третьої ст.233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
Аналізуючи вказане положення Кримінального процесуального Кодексу суд приходить до висновку, що в разі якщо слідчий після проведення огляду володіння особи, яким являється транспортний засіб, взагалі не звертався з клопотанням про надання дозволу на проведення огляду до прокурора за погодженням та до суду для отримання такого дозволу, встановлені в ході такого огляду докази є недопустимими.
Разом з тим, аналізуючи положення ст.233 КПК України, суд приходить до висновку, що отримані в ході огляду транспортного засобу докази були б допустимими в разі отримання добровільної згоди на такий огляд особи, яка ним володіє.
При цьому таке володіння має бути законним, тобто на певних правових підставах встановлених законом.

Так, відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Проаналізувавши вказані положення КПК України та ЦК України, суд, оцінюючи докази прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з протоколів огляду місця події від 05.01.2014 року (т.1 а.с. 68-72) від 06.01.2015 року (т.1 а.с. 75-82), слідчим проводився огляд місця події в ході якого фактично оглядались 05.01.2015 року автомобіль «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_2 та 06.01.2015 року автомобіль «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 від 06.01.2015 року.

Прокурором на підтвердження правомірності огляду автомобіля «ВАЗ» 2107» д.н.з. НОМЕР_1 надано розписку ОСОБА_4 про те, що він дозволяє здійснити огляд автомобіля, який він придбав без оформлення документів, та який знаходиться у його користуванні.

Органом досудового розслідування під час досудового розслідування не було перевірено таке твердження ОСОБА_4 та як наслідок не встановлено на яких правових підставах ОСОБА_4 володів автомобілем «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим не доведено, що дозвіл слідчому на огляд даного автомобіля надала особа, що володіє даним транспортним засобом.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення суду не було надано жодних даних на підтвердження правомірного володіння ОСОБА_4 автомобілем «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 .

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що прокурором не доведено, що ОСОБА_4 на законних правових підставах надав дозвіл на огляд вказаного автомобіля, а слідчий провів такий огляд в ході якого вилучив предмети, які були визнані речовими доказами в подальшому.

Наведені обставини тягнуть за собою визнання не допустимими доказами дані, які містяться у протоколі огляду місця події від 06.01.2015 року та речей виявлених та вилучених в ході такого огляду, які були слідчим визнані речовими доказами (т.1 а.с.75-82, 84).

Що ж стосується проведеного огляду автомобіля «ВАЗ 2105» д.н.з. НОМЕР_2 , то суд прийшов до наступного висновку.

Так, у протоколі даного огляду не вірно слідчим вказано модель автомобіля який ним оглядався, згідно техпаспорту, автомобіль є марки «ВАЗ» модель 2105, а слідчим вказано, що ним оглядався автомобіль марки «ВАЗ» модель 2107.

У потерпілого НеминущогоА.А. або ж ОСОБА_14 , який у техпаспорті значиться власником автомобіля «ВАЗ 2105» дозвіл на огляд автомобіля слідчим не отримувався, негайно після проведення такого огляду слідчий з клопотанням до слідчого судді не звертався.

Що свідчить про те, що внаслідок такої слідчої дії дані та речі були здобуті не в передбаченому порядку КПК України, а тому тягне за собою визнання їх недопустимими доказами у даному кримінальному провадженні.

Суд звертає увагу й на те, що в протоколах огляду місця події в ході яких оглядались транспортні засоби, не відображено про те, що вилучені речі в ході огляду упаковувались, хоча з квитанцій про передачу цих речей до камери схову вбачається, що речі в упакованому вигляді, передані на зберігання до камери схову.

Стороною обвинувачення не встановлено власника автомобіля ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_2 , не встановлено на яких правових підставах потерпілий ОСОБА_16 володів даним автомобілем, не встановлено вартість майна рулевого колеса, замах на викрадення якого інкримінується ОСОБА_4 .

Жодних документів, тобто об`єктивних даних щодо вартості рулевого керма, який намагався викрасти ОСОБА_4 суду не надано, тобто ґрунтуються на припущеннях сторони обвинувачення наступні обставини, що підлягають доказуванню, а саме: розмір матеріальних збитків, заподіяної кримінальним правопорушенням, хоча дана обставина впливає на під ставність обвинувачення.

Так, на обґрунтування вартості рулевого керма, замах на викрадення якого інкримінується ОСОБА_17 , стороною обвинувачення долучено товарний чек № 75 від 23.01.2015 року (т.1 а.с.105). Однак під час судового розгляду не вдалось встановити джерело походження цього товарного чеку, а саме чи в порядку встановленому ст.93 КПК України цей товарний чек був отриманий та долучений до матеріалів кримінального провадження, при цьому прокурор не зміг пояснити джерело походження товарного чеку під час судового розгляду та відповідних даних не надав. Окрім того прокурором було долучено роздруківки із всесвітньої мережі Інтернет щодо можливої вартості рулевого колеса (т.1 а.с.107-116), яка теж була долучена до матеріалів кримінального провадження, однак отримана всупереч способів збирання доказів, передбачених положенням ст. 93 КПК України.

У зв`язку з наведеним суд визнає товарний чек № 75 від 23.01.2015 року (т.1 а.с.105) та дані роздруківок із всесвітньої мережі Інтернет (т.1 а.с.107-116) недопустимими доказами.

З огляду на наведене, суд може ґрунтувати свої висновки тільки на доказах які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Також суд визнає недопустимими доказами, надані стороною захисту щодо можливої вартості рулевого колеса, замах на викрадення якого інкримінується ОСОБА_4 , товарний чек від 15.02.2015 року та роздруківку з всесвітньої мережі Інтернет (т.1 а.с.106), у відповідності до ч.12 ст. 290 КПК України, оскільки сторона захисту не здійснила відкриття цих матеріалів стороні обвинувачення.

Відповідно до ст.242 КПК або слідчий або прокурор зобов`язаний звернутись до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків.

Відповідно до ст. 332 КПК України під час судового розгляду за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 КПК України має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи. За своєю ініціативою суд має право лише у випадках передбачених ч.2 ст. 332 КПК України доручити проведення експертизи.

Разом з тим, в ході судового розгляду, ні стороною обвинувачення, ні стороною захисту відповідного клопотання про призначення товарознавчої експертизи до суду не заявлялося.

Сторона обвинувачення не спростувала доводи сторони захисту щодо вартості рулевого колеса, замах на викрадення якого інкримінується обвинуваченому, яка є меншою ніж необхідна для притягнення до кримінальної відповідальності, з огляду на рік випуску автомобіля «ВАЗ 2105» д.н.з. НОМЕР_2 1983 рік, перебування його в експлуатації весь цей час, відсутності даних про справність та технічні характеристики рулевого колеса.

З огляду на те, що суд за власною ініціативою не наділений повноваженнями з урахуванням загальної засади кримінального провадження диспозитивність, регламентовану ст.26 КПК України, призначати експертизу у даному випадку.

А тому, враховуючи, що вартість саме того рулевого колеса, яке намагався викрасти ОСОБА_4 станом на 05.01.2015 року має значення для встановлення наявності в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення чи складу адміністративного правопорушення - дрібне викрадення чужого майна, передбаченого ст.51 КУпАП, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Отже, суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновків про необхідність виправдання ОСОБА_4 , оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України.

У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, ст.ст.370, 374 КПК України, до п.23 ППВСУ №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов ППВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Отже, з урахування викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до обґрунтованого висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим, суд вважає необхідним в силу презумпції невинності, закріпленого у ст. 62 Конституції України виправдати ОСОБА_4 .

Речові докази слід повернути їх володільцям.

Запобіжний захід у вигляді застави слід скасувати, а грошові кошти внесені у якості застави в розмірі 4872 грн. повернути заставодавцю

Керуючись ст.369-371, 373-374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати невинуватим, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та виправдати, у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинені дані кримінальні правопорушення.

Запобіжний захід у вигляді застави застосований до ОСОБА_4 скасувати.

Заставу в розмірі 4872 грн. повернути заставодавцю.

Речові докази повернути володільцям.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: