Справа № 381/6001/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/851/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 10.08.2015

ВИРОК
Іменем України

10 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2015 року, яким, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. та витрати на користь держави за проведення експертиз у розмірі 1 277 грн. 64 коп.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 02 серпня 2014 року, близько 09 години 30 хвилин, в світлу пору доби, керуючи технічно-справним легковим автомобілем «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Щербакова в м. Фастів Київської області в напрямку центра міста, в порушення вимог п. 1.3, 1.5 та 2.3 «б» ПДР був неуважний, маючи можливість об`єктивно виявити пішохода, яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо, відносно напрямку руху його автомобіля, в порушення вимог п. 18.1 ПДР не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу, та в порушення п. 12.3 ПДР негайно не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 .

Відповідно до висновку експерта № 168 від 04 серпня 2014 року, смерть ОСОБА_11 настала в результаті поєднаної травми тіла з переломами кісток скелету, ушкодженням внутрішніх органів і розвитку шоку. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа потерпілої ОСОБА_11 спиртів не виявлено.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2015 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в порушення вимог ст. 65 КК України та п. 1, 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не враховано суспільну небезпеку та ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів та посягає на найвищу соціальну цінність життя людини. Крім того, судом належним чином не враховано особу ОСОБА_8 , який під час досудового розслідування та судового розгляду вину у вчиненому кримінальному правопорушенні фактично не визнав, завдану потерпілому шкоду у повному обсязі не відшкодував.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2015 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, без застосування ст. 75 КПК України, та без звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання. Окрім цього, просить задоволити заявлений потерпілим ОСОБА_9 цивільний позов у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. та відшкодувати понесені ним витрати за надання правової допомоги, згідно приходно-касового ордеру, в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що застосування ст. 66 КК України стосовно пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є неприпустимим, оскільки: обвинувачений ОСОБА_8 крім відшкодування часткових витрат на поховання померлої ОСОБА_11 , ніякої іншої допомоги, протягом серпня 2014 року по червень 2015 року не надавав, в матеріалах кримінальної справи відсутні будь-які докази надання потерпілій стороні будь-якої допомоги; протягом всього розгляду даної справи, обвинувачений ОСОБА_8 відмовлявся відшкодовувати заподіяні будь-які збитки та відмовився від надання допомоги, уникав зустрічі з потерпілою стороною; протягом ведення досудового слідства так і протягом розгляду даної справи в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 не визнавав своєї провини або визнавав її частково, наполягав на проведенні додаткових експертиз, чим вводив, як слідство, а потім і суд в оману; не обвинувачений, а зовсім інші сторонні особи викликали швидку медичну допомогу. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку, цивільний позов потерпілого був задоволений частково, проте, судом не було враховано, що батько потерпілого ОСОБА_12 в 2010 році переніс інсульт та лікувався протягом тривалого часу, на 2013 рік, стан його здоров`я поліпшився, але, фактично відразу після смерті його дружини, стан здоров`я батька потерпілого різко погіршився, стали прогресувати старі захворювання, та після даного ДТП, батько потерпілого ОСОБА_12 потребує постійної сторонньої допомоги, протягом тривалого часу перебував у важкому психологічному стані, близький до суїциду, та за рекомендаціями лікарів постійно приймав не тільки ліки від інсульту а й заспокійливі антидепресивні препарати. Внаслідок чого, потерпілий ОСОБА_9 вимушений був звільнитися з роботи та доглядати за батьком, та протягом серпня вересня 2014 року являвся безробітнім. Крім того, зазначає, що судом не були враховані пояснення потерпілого, що в результаті загибелі його мами, не тільки він, а і вся родина не має можливості вести звиклий спосіб життя, постійно перебувають у сильно пригніченому моральному стані, що відобразилося на стані і його здоров`я. А також, судом при ухвалені вироку було проігноровано, що саме по вині обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_9 , вимушений був звернутися за наданням йому правової допомоги адвоката по його захисту та представництву, та не дивлячись на те, що до матеріалів справи долучено квитанцію про сплату коштів за надання правової допомоги у вироку суду це було проігноровано.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котрий свою апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 , котрі підтримали подану ними апеляційну скаргу, та просили її задоволити, обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 котрі апеляційні скарги не підтримали і вважають вирок законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за яке він засуджений доведена доказами зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні і не оспорюється в апеляційних скаргах.

Щодо доводів апеляційних скарг про м`якість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та неправильне застосування кримінального закону України, а саме ст. 75 КК України, то вони є слушними.
Як видно з вироку суд, звільняючи ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, наслідки, які наступили від його дій, та думку потерпілого ОСОБА_9 котрий наполягає на призначенні покарання без застосування ст. 75 КК України, а тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 повинен відбувати покарання в місцях позбавлення волі.
Колегія суддів враховуючи те, що злочин вчинений з необережності, та те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання, на утриманні має малолітню дитину, відшкодував матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_9 призначає покарання у виді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами і вважає, що такий строк покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і відповідає вимогам ст. ст. 50 та 65 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 про неправильне вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, то вони є безпідставними.

Суд першої інстанції у вироку свої висновки обґрунтував належним чином.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого про відшкодування витрат на надання правової допомоги потерпілому, то вони підлягають до задоволення оскільки підтверджуються квитанцією до приходного касового ордера від 27 листопада 2014 року.

Відповідно до ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-
ЗАСУДИЛА:
Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2015 року, щодо ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 31 500 грн. за надання правової допомоги.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту виконання вироку.

В решті цей вирок залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня його проголошення.

СУДДІ: