АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/1168/2012 Номер провадження
11/786/77/2013 Головуючий у 1-й інстанції
Хіневич Доповідач Захожай О. І.
Категорія: ч.4 ст. 187 КК України -О.Т.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

Головуючого судді:
Захожай О.І.

суддів: Ландаря О.В.,
Тараненка Ю.П.

з участю

прокурора: Акулової С.М.

захисників: адвокатів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

засуджених: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві матеріали
кримінальної справи за апеляціями:

прокурора прокуратури м. Кременчука
Полтавської області,

засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з
внесеними доповненнями

на вирок Крюківського районного суду м.
Кременчук Полтавської області від 26
липня 2012 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Попівка Онуфріївського району
Кіровоградської області, українця,
громадянина України, з неповною
середньою освітою, неодруженого, учня 11
класу Куцеволівської ЗОШ
Онуфрівївського району,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
фактично проживає: АДРЕСА_2, раніше
судимий:

- 15.02.2012 року вироком
Онуфріївського районного суду
Кіровоградської області за ч.1 ст.185 КК
України до 3 місяців арешту. Покарання
відбуте.,-

засуджений за ч.4 ст. 187 КК України до 8
років позбавлення волі із конфіскацією
всього майна, яке є його власністю. На
підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
призначеного за вироком
Онуфріївського районного суду
Кіровоградської області від 15 лютого
2012 року більш суворим, остаточне
покарання визначено у виді позбавлення
волі на строк 8 років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є його
власністю. Зараховано в строк відбуття
покарання те покарання, що відбуте
повністю за попереднім вироком.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженця м.
Кременчук, українця, громадянина
України, з середньою освітою,
неодруженого, не працюючого,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3,
фактично проживає: АДРЕСА_4, раніше не
судимий

засуджено за ч.4 ст. 187 КК України на 8
років позбавлення волі із конфіскацією
всього майна, яке є його власністю.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду 22.11.2011 року ОСОБА_4,
маючи прямий злочинний умисел на
вчинення умисного злочину ,
зателефонував ОСОБА_3 і запропонував
зустрітися. Того ж дня, близько 21 години
ОСОБА_3 зустрівся з ОСОБА_4 в районі
залізничного вокзалу і між ними
виникла змова на спільне вчинення
умисного злочину. ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
маючи прямий злочинний умисел,
направлений на вчинення нападу з метою
заволодіння чужим майном (розбою), за
попередньою змовою групою осіб, тобто
за домовленістю між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
22.11.2011 року близько 22 години прибули до
будинку АДРЕСА_5. ОСОБА_4 було відомо про
те, що в будинку орендує кімнату для
проведення богослужіння Церква «Сяйво
Божої слави», пастором якої є його
батько ОСОБА_5 і в нічний час в будинку
знаходиться ОСОБА_6, про що він
повідомив ОСОБА_3

Реалізовуючи свій злочинний намір,
діючи узгоджено та за попередньою
змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_3 зайшов на
територію даного домоволодіння,
постукав у вікно та викликав ОСОБА_6 на
подвір'я під приводом допомогти
полагодити автомобіль, який нібито
зламався по дорозі. Знаходячись на
подвір'ї, ОСОБА_3 застосував насильство,
що є небезпечним для життя та здоров'я
потерпілого ОСОБА_6, що виразилося в
нанесенні удару скляною пляшкою (яку
заздалегідь приготував для нанесення
удару) в область голови та удару
кулаками по тулубу, від яких потерпілий
ОСОБА_6 впав на землю. Коли ОСОБА_6
знаходився на землі в горизонтальному
положенні, ОСОБА_3 наніс йому близько 4
ударів ногами в область голови та
обличчя, в результаті отриманих
тілесних ушкоджень ОСОБА_6 втратив
свідомість. У ОСОБА_6 виявлені тілесні
ушкодження у вигляді: закритої
черепно-мозкової травми, яка викликала
перелом лобної кістки з права,
крововилив в праву лобну долю і
ускладнилася лівобічним верхнім моно
парезом які утворилися від дії тупого
предмету можливо у вказаний час та при
вказаних обставинах і по ступеню
тяжкості відносяться до тілесних
пошкоджень тяжкого ступеню, як
небезпечні для життя в час їх
заподіяння, згідно з висновком
експерта № 48 від 19.01.2012 року.

ОСОБА_4 в цей час чекав ОСОБА_3 на вулиці
навпроти будинку. Побачивши, що
потерпілий ОСОБА_6 упав на землю після
удару ОСОБА_3, ОСОБА_4 зайшов на подвір'я
будинку і шляхом вільного доступу,
через незамкнені вхідні двері,
продовжуючи реалізовувати спільний
злочинний умисел, направлений на
вчинення нападу з метою заволодіння
чужим майном ( розбою), разом з ОСОБА_3
зайшов до будинку. ОСОБА_4 провів ОСОБА_3
в кімнату для богослужінь Церкви
«Сяйво Божої слави», де вони заволоділи
майном ОСОБА_5, а саме монітором «LG L 1953»
вартістю 800 грн. та системним блоком
«Реntium 2.60 РХ» вартість 500 грн., чим
спричинили потерпілому ОСОБА_5
матеріальної шкоди на суму 1300 грн. З
місця вчинення злочину ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 зникли, чуже майно продали,
грошові кошти поділили між собою
порівну та витратили на власні потреби.

В апеляції прокурор просить скасувати
вирок суду у зв'язку з невідповідністю
призначеного покарання тяжкості
вчиненого злочину та особі засудженого
внаслідок м'якості та просив
постановити новий вирок, яким ОСОБА_4
засудити за ч.4 ст. 187 КК України у
вигляді 12 років позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому
майна, ОСОБА_3 засудити за ч.4 ст. 187 КК
України у вигляді 12 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна,
відповідно до ч.4 ст. 70 КК України шляхом
поглинення більш суворого покарання
менш суворим покаранням остаточно
обрати покарання у вигляді 12 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому майна.

Засуджений ОСОБА_4 в своїй апеляції з
доповненнями просив вирок суду
скасувати, постановити свій вирок,
перекваліфікувавши його дії з ч.4 ст. 187
КК України на ч.1 ст. 121 КК України та
враховуючи розкаяння і позитивні
характеристики призначити найменше
покарання та на підставі ст. 75 КК
України звільнити від покарання з
випробуванням на будь-який строк,
оскільки вказує на неповноту
досудового і судового слідства, на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Вважає, що
він не посягав на чуже майна, а повернув
собі своє.

Аналогічну апеляцію з доповненнями
подав і засуджений ОСОБА_3, який не
заперечив, що застосував фізичне
насильство відносно ОСОБА_6, але робив
це з метою допомогти ОСОБА_4 повернути
його майно.

Від інших учасників процесу апеляцій
не надходило.

Заслухавши доповідача, думку
прокурора, яка не підтримала надану
апеляцію, засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3
та їх захисників , які підтримали
надані апеляції, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляцій згідно їх
меж, колегія суддів вважає, що апеляції
засуджених підлягають частковому
задоволенню за таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у вчиненні розбою,
спрямованого на заволодіння майном
поєднане із заподіянням тяжких
тілесних ушкоджень, що є небезпечним
для життя чи здоров'я потерпілого,
вчиненими за попередньою змовою групою
осіб, поєднане з проникненням до житла
(приміщення) - по суті підтверджується
сукупністю доказів, досліджених у ході
слідства.

Дії засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за ч.4
ст. 187 КК України кваліфіковані вірно.
Засуджені не оспорюють факти
заволодіння майном та спричинення
тілесних ушкоджень сторожу за обставин
зазначених у вироку,а але вважають що
викрадене майно належить засудженому
ОСОБА_4 оскільки було йому одарено
батьком і яким він тривалий час
користувався та займався його
модернізацією.

Твердження засуджених, що вони діяли
без домовленості та для повернення
майна ОСОБА_4 не ґрунтуються на
матеріалах справи, так як і на
досудовому слідстві і в суді жоден із
них не спростовував факт завчасної
домовленості щодо вчинення
взаємодоповнюючих одна одну дій,
спрямованих на викрадення майна. У той
же час ОСОБА_4 знав про наявність
сторожа у приміщенні, та повідомив про
це ОСОБА_3 Тобто, направляючись до місця
вчинення злочину, мали намір на
посягання не лише на власність, а й на
особу.

ОСОБА_3 в своїх поясненнях вказував, що
коли він викликав сторожа церкви
ОСОБА_6 при собі мав пляшку, яку в
подальшому використав для нанесення
удару потерпілому. Про наявність у
ОСОБА_3 скляної пляшки підтвердив також
ОСОБА_4, який, згідно пояснень, на власні
очі бачив, як ОСОБА_3 підняв із землі
скляну пляшку та тримаючи її в руках
пішов до будинку відволікати сторожа.

Вказане свідчить, що засуджений ОСОБА_3
усвідомлював, що він застосовуючи
насильство обертає майно на користь
ОСОБА_4 і бажав цього, що не заперечував
і сам ОСОБА_3

Факт нанесення удару скляною пляшкою
так і ногою взутою у взуття в ділянку
голови підтверджує судово-медичний
висновок експерта відносно
потерпілого ОСОБА_6

Твердження засуджених, що викрадене
майно належить ОСОБА_4 також не
відповідає дійсності, оскільки згідно
пояснень в судовому засіданні
потерпілого ОСОБА_5 комп'ютер був
подарований дітям, і тому його син міг
вважати його своїм, але потім було
прийнято рішення віддати комп'ютер
церкві, а дітям купити ноутбук, що
свідчить про те, що ОСОБА_4 не являвся
володільцем вказаного комп'ютера та
знаючи про це не звертався до свого
батька з проханням подарувати йому
саме цей комп'ютер. Даний факт
засуджений ОСОБА_4 не оспорював під час
проведення судового слідства.

Окрім цього, як ОСОБА_3, так і ОСОБА_4
підтвердили, що після викрадення,
комп'ютер вони продали, а отримані
кошти поділили пополам між собою, що
вказує на корисливий мотив вчинення
злочину.

Але судова колегія враховує, що раніше
викрадено майно дійсно раніше
належало засудженому ОСОБА_4 , оскільки
було подаровано йому батьком, і ним
здійснювалась його реконструкція і
модернізація відповідно до
гарантійного талона на його ім'я.

ОСОБА_4 зазначив , що повноцінно
користуватися дарованим батьком
ноутбуком не міг, оскільки ним ще
користувалася інша дитина батька. Його
батько ОСОБА_5 проживає окремо в іншій
квартирі та іншою родиною, є власником
будинку, де розташована церква «Сяйво
божої слави», пастором якої він
являється та використовував комп*ютер
раніше йому подарований, для нужд
церкви. Таким чином незважаючи на
доведений корисливий мотив скоєння
інкримінованого злочину засудженим ,
фактичним його підґрунтям була образа
сина на батька, внаслідок не утворення
належним чином родинних стосунків,
відсутності належного виховання і
внаслідок цього недійсних образ та
неналежних оманливих майнових
претензій до ОСОБА_5, відповідно до
молодого віку засуджених та
відсутності життєвого досвіду,
оманливої цінності дружніх стосунків.

Судом першої інстанції вказане було не
враховано та формально було визначено
покарання засудженим в межах санкції
інкримінованої ст. 187 ч.4 КК України.
Крім того потерпілий ОСОБА_6, який
звернувся після скоєння злочину за
медичною допомогою тільки на 5 день
внаслідок погіршення самопочуття ,
категорично наполягав в судовому
засіданні , щоб засуджених не
позбавляли волі враховуючи їх молодий
вік, відшкодування шкоди та
відсутності будь яких претензій до
останніх. Обставин, що обтяжують
покарання засудженим судом було не
встановлено, а навпаки була
встановлена відсутність наслідків
скоєння даного злочину., оскільки
потерпілий ОСОБА_6 в лікарні перебував
не тривалий час, без хірургічного
втручання. Крім того ОСОБА_6 загубив
або знищив ренгензнімок, що на явно
виключає можливість подальшої
перевірки, чи не утворився у нього
крововилив на протязі 5 діб, в речовину
мозку з інших підстав, не пов*язаних з
нанесенням йому закритої черепно -
мозкової травми та перелому лобної
кістки справа.

Незважаючи на узгодженість дій ОСОБА_4
та ОСОБА_3 під час скоєння злочину, між
засудженими домовленості на
спричинення тяжких тілесних ушкоджень
сторожу не було. ОСОБА_3 діяв за власним
розсудом та застосовував відповідну
фізичну силу самостійно, наносячи
удар пляшкою по голові сторожа, яку
підібрав біля місця скоєння злочину,
маючи намір його нейтралізації та
втрати свідомості, щоб останній не
впізнав сина пастора. ОСОБА_6 після
нанесення йому вказаних тілесних
ушкоджень місце злочину покинув
самостійно , коли засуджені
знаходились в домі батька ОСОБА_4. Таким
чином кваліфікація дій засуджених
відбулася відповідно до наслідків
скоєного злочину та їх дій під час його
скоєння.

Таким чином враховуючи вказане,
молодий вік засуджених, їх позитивні
дані та характеристики, незважаючи , що
останні виховувались в неповних сім*ях,
відшкодування шкоди потерпілому, який
прохав не позбавляти волі засуджених,
колегія суддів вважає за можливе
застосувати до засуджених вимоги ст.69
КК України при визначенні їм покарання
відповідно до наслідків скоєного
злочину, хоча який і являється тяжким
відповідно до його кваліфікації. При
цьому враховується , що таке покарання
буде гуманним, необхідним та достатнім
для їх виправлення та попередження
нових злочинів.

При цьому враховується, що у
засуджених відсутнє власне майно
внаслідок їх молодого віку і
відповідно покарання їм повинно бути
визначено без додаткового у вигляді
конфіскації майна.

У зв'язку з викладеним, колегія
суддів прийшла до висновку, що маються
дійсні підстави для пом'якшення
покарання засудженим та відповідної
зміни вироку суду в цій частині.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України,
колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА :

Апеляції: прокурора прокуратури м.
Кременчука Полтавської області
залишити без задоволення, засуджених
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - частково
задовольнити.

Вирок Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 26
липня 2012 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4
- змінити.

Відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 застосувати
вимоги ст. 69 КК України та вважати їх
засудженими за ст. 187 ч. 4 КК України :

ОСОБА_4- на 5 (п*ять) років позбавлення
волі без конфіскації йому належного
майна

ОСОБА_3 - на 6 років 6 місяців позбавлення
волі без конфіскації йому належного
майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України,
шляхом поглинення менш суворого
покарання призначеного за вироком
Онуфріївського районного суду
Кіровоградської області від 15 лютого
2012 року за ч.1 ст.185 КК України у вигляді
3 місяців арешту, більш суворим,
остаточно визначити покарання ОСОБА_3 -
6 ( шість) років 6 ( шість) місяців
позбавлення волі, без конфіскації
належного йому майна.

В іншій частині вирок суду
залишити без змін.

Судді :

___________ ___________
____________

Захожай О.І. Ландар О.В.
Тараненко Ю.П.