УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 336/725/15-к

пр. 1-кп/336/137/2015

11 лютого 2014 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представник потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001819 від 06.05.2014 року,

щодо ОСОБА_5 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2015 року від прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 .

Указаний обвинувальний акт отримано до провадження суду у складі головуючого судді ОСОБА_1 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив позицію, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для його повернення прокурору не вбачається, підстав для закриття провадженняу справі немає, кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, а тому просить призначити справу до судового розгляду, викликавши у відкрите судове засідання учасників підготовчого судового засідання.

Представник потерпілого підтримав думку прокурора, клопотань з інших підстав не заявляв.

Захисник заперечив на думку прокурора щодо призначення справи до судового розгляду, заявив клопотання про направлення кримінального провадження за підсудністю до Нікопольського міськрайонного суду.

Обвинувачений підтримав думку захисника, клопотань з інших підстав не заявляв.

Заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, перевіривши їх обґрунтованість матеріалами справи, суд дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту нормам КПК України та про наявність підстав для його повернення прокурору, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам кримінального процессуального закону, зазначеним у ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Такі ж вимоги щодо правильного застосування норми закону, яке передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінальноправовою нормою, містяться у рішенні Верховного Суду України у справі № 5-34кс13, яке є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, відповідно ч. 1 ст. 458 КПК України.

В обвинувальному ж акті зазначено, що ОСОБА_5 в певний період часу умисно вчинив ряд привласнень грошових коштів, але при цьому всі його дії кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 191 КК України, тобто - привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.

Отже, обвинувальний акт не відповідає вищезазначеним вимогам ст. ст. 291, 458 КПК України, оскільки викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не містять правову кваліфікацію за кожним з привласнень ОСОБА_5 чужого майна, у вчиненні яких він і обвинувачується, відповідно, відсутнє і формулювання обвинувачення щодо них.

Зазначена обставина унеможливлює розуміння, які саме дії ОСОБА_5 кваліфіковано органом досудового розслідування за певними положеннями закону України про кримінальну відповідальність (частини статті, статті).

Крім того, обвинувальний акт містить невідповідність у викладених в ньому фактичних обставинах кримінального правопорушення, оскільки зазначається, що ОСОБА_5 в певний період часу умисно привласнив 18 786,28 гривен потерпілого, та у цей же час він здійснив кілька привласнень грошових коштів потерпілого у певних розмірах, що загалом і становлять 18 786,28 гривен, маючи при цьому кожного разу, окремо виниклий умисел на привласнення певної складової частки такої суми грошових коштів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Отже, з аналізу викладених в обвинувальному акті фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, вбачається суперечливість опису психічного відношення ОСОБА_5 до вчинюваних ним привласнень чужого майна, тобто його вини.

Безумовним порушенням кримінального процесуального законодавства є порушення права обвинуваченого на захист, яке, зокрема, повинно бути забезпечено конкретністю пред`явленного обвинувачення.

Враховуючи наведене, суд констатує, що наданий суду обвинувальний акт містить не конкретний та суперечливий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація з формулюванням обвинувачення не узгоджуються з названим викладом.

Одночасно указані недоліки перешкоджають прийняттю судом рішення про призначення кримінального провадження до судового розгляду.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291, ст. 293 КПК України, що згідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Керуючись ст.ст. 314, 392, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001819 від 06.05.2014 року, щодо ОСОБА_5 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.1 КК України, повернути прокурору прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 , як такий, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України,

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.

Головуючий суддя ОСОБА_1