В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2015

Рiвненський мiський суд Рівненської області у особі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000553 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Рівне Рівненської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, раніше судимого, засудженого 09 листопада 2011 року Рівненським міським судом за ч.2 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі та звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

24 січня 2013 року біля 19 години ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на сходинковому майданчику третього поверху будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_6 , умисно наніс йому один удар ножем у передню частину тіла, в результаті чого заподіяв йому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення передньої черевної стінки з наявністю рани в лівій здухвинній ділянці та гематоми заочеревинного простору зліва, ускладнене внутрішньочеревною кровотечею середньої ступені, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення суд визнає доведеним і кваліфікує його дії за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та визнає ОСОБА_4 винним у вчиненні вказаного злочину.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав і показав суду, що цього злочину не вчиняв.

Щодо обставин події обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що біля 19 години 24 січня 2013 року він знаходився у квартирі за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 . Разом з ним у квартирі перебувала його знайома ОСОБА_7 . У квартиру зайшла його мати ОСОБА_8 і повідомила про те, що якісь особи курять біля ліфта, на що вона зробила їм зауваження, а її образили. Він вийшов у коридор і біля ліфта побачив трьох-чотирьох осіб, які курили та розмовляли. Було темно і цих осіб він не розгледів, а тому не може стверджувати, що серед них був потерпілий, але по голосу зрозумів, що серед них була жінка. Він зробив зауваження цим особам і попросив не курити та піти звідти, після чого отримав удар рукою в обличчя від чоловіка. Між ним та тими особами біля ліфта почалася бійка. Коли бійка припинилась, він пішов до себе у квартиру, після чого разом із ОСОБА_7 поїхав у кафе «Абажур», куди його запросила ОСОБА_7 . Коли він виходив у коридор до невідомих осіб, ножа з собою не брав і ножем нікого не бив. Також зазначив, що у той день до події вживав алкогольні напої. Ножа нікуди не викидав, а вилучений біля кафе «Абажур» ніж йому не належить.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим своєї вини, його винність у вчиненні інкримінованого злочину повністю доведена доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду.

Так з показань допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 слідує, що 24 січня 2013 року біля 19 години він прийшов до свого знайомого ОСОБА_9 , який проживає в будинку АДРЕСА_2 , на третьому поверсі. Не заставши ОСОБА_9 вдома, він вийшов на сходинковий площадку третього поверху, де стояла і курила дівчина. Він хотів прикурити і в цей час до нього підійшла невідома йому жінка, яка, на його думку, перебувала у нетверезому стані, та зробила йому зауваження з приводу куріння. Він до цієї жінки висловився некоректно, вона образилась і пішла. Він прикурив і через невеликий проміжок часу почув як відкрились двері, повернувся і побачив, як з першої по коридору зліва квартири вискочив чоловік, за тілобудовою схожий на обвинуваченого, підскочив до нього та вдарив його ножем у живіт. При цьому чоловік нічого не говорив. Зразу ж за ним з квартири вибігла жінка, схожа по зросту, волоссю та голосу на ту, яка підходила перед цим і робила йому зауваження. Жінка стала між ними і заспокоювала того чоловіка. Через погане освітлення у коридорі обличчя чоловіка він не розгледів. Після цього він пішов вниз по сходах та зателефонував ОСОБА_9 і повідомив, що його підрізали на площадці, де живе ОСОБА_9 . Перебуваючи в лікарні, він розповів ОСОБА_9 , що його підрізав чоловік з крайньої квартири зліва по коридору, на що ОСОБА_9 відповів йому, що знає цих людей.

Як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту від 20 березня 2013 року, на досудовому розслідування потерпілий ОСОБА_6 щодо обставин нанесення йому тілесних ушкоджень давав аналогічні показання (т.1 а.с.146-152).

Суд визнає, що показання потерпілого ОСОБА_6 , є послідовними та правдивими. При цьому суд враховує, що у потерпілого відсутні будь-які підстави оговорювати обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки, як встановлено судом, до події злочину обвинувачений і потерпілий не були знайомі та не мали жодних стосунків.

З показань допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 слідує, що ввечері 24 січня 2013 року йому зателефонував потерпілий, який на той час перебував у таксі, та повідомив, що його підрізали у під`їзді будинку, де живе ОСОБА_9 . Потерпілий казав йому, що знає, хто його підрізав. Деталі події потерпілий розповів йому 25 січня 2015 року, коли він відвідував його у лікарні. Потерпілий розповів йому, що курив біля ліфта, до нього підійшла нетвереза жінка і зробила зауваження, а він їй нагрубив. Жінка зайшла у квартиру, яка розташована першою зліва по коридору, а через хвилину з цієї квартири вийшов чоловік і без слів вдарив його ножем.

Свідок ОСОБА_9 також показав, що сам проживає у будинку АДРЕСА_2 , в одному під`їзді та на одному поверсі з ОСОБА_4 Квартира ОСОБА_4 якраз і розташована першою зліва по коридору від ліфта.

З показань допитаного судом свідка ОСОБА_10 слідує, що коли він у вечірній час 24 січня 2013 року знаходився на стоянці біля будинку АДРЕСА_2 , до нього у таксі сів потерпілий, який казав, що його підрізали у під`їзді цього будинку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 (до розірвання шлюбу ОСОБА_7 ) показала, що підтримує дружні стосунки з ОСОБА_4 . Підтвердила факт перебування на час події у квартирі ОСОБА_4 та відвідування з ним у той же день кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Вказала на те, що про суперечку матері ОСОБА_4 з невідомою особою та про обставини нанесення потерпілому тілесних ушкоджень їй нічого невідомо. Зазначила, що обставини проведення слідчого експерименту та свого допиту під час досудового розслідування, в ході яких вона детально розповіла про відомі їй обставини вчиненого обвинуваченим злочину, в тому числі і щодо місцезнаходження ножа, яким потерпілому було спричинено тілесне ушодження, не пам`ятає, при цьому посилається на стан сп`яніння.

З протоколу огляду місця події від 24 січня 2013 року слідує, що під час проведення вказаного огляду в снігу на відстані близько п`яти метрів від кафе «Абажур», що знаходиться на вулиці Княгині Ольги в місті Рівне, було виявлено та вилучено ніж (т.1 а.с.22-26).

Як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту від 26 січня 2013 року, ОСОБА_7 під час його проведення, в присутності слідчого ОСОБА_12 , понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , детально розповіла про обставини вчиненого ОСОБА_4 злочину, які повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_6 , та показала місце біля кафе «Абажур», де вона, на прохання матері обвинуваченого, викинула ніж, яким останній наніс тілесні ушкодження потерпілому (т.1 а.с.141-145).

Вказане ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту місце, куди вона викинула ножа відповідає місцю, де цей ніж був виявлений та вилучений.

Суд звертає увагу на ту обставину, що в судовому засіданні як обвинувачений ОСОБА_4 , так і свідок ОСОБА_11 (до розірвання шлюбу ОСОБА_7 ), підтвердили ту обставину, що ввечері 24 січня 2013 року, безпосередньо після події злочину, разом відвідували згадане кафе «Абажур».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що на запрошення працівників міліції був присутній в якості понятого при проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 . Свідок зазначив, що ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту була у нормальному стані, чітко і ясно все розповідала та показувала. Біля кафе ОСОБА_7 показала, куди вона викинула ніж. При цьому ОСОБА_7 не плуталась і не шукала, а чітко показала це місце. Працівники міліції ОСОБА_7 не підказували і на неї не тиснули.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердили, що, як при допиті в якості свідка, так і при проведенні слідчого експерименту, ОСОБА_7 була в нормальному, адекватному стані, орієнтувалася в часі і просторі.

Під час проведення огляду місця події 24 січня 2013 року в приймальному відділенні Рівненської центральної міської лікарні було вилучено одяг потерпілого ОСОБА_6 з нашаруваннями бурого кольору та пошкодженнями тканини (т.1 а.с.9-16).

Як слідує з висновку експерта від 19 лютого 2013 року № 50, на вилученому з лікарні 24 січня 2013 року одязі потерпілого ОСОБА_6 виявлено кров людини, яка відноситься до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В системи АВ0, походження якої від потерпілого не виключається (т.1 а.с.70-77).

Кров потерпілого ОСОБА_6 відноситься саме до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В системи АВ0, що підтверджується висновком експерта від 15 лютого 2013 року № 49 (т.1 а.с.65).

Відповідно до висновку експерта № 49-мк від 14 березня 2013 року, колото-різані пошкодження на тілі та предметах одягу потерпілого ОСОБА_6 співпадають по характеру та розташуванню, виникли одночасно внаслідок однієї травматичної дії колюче-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа та могли бути заподіяні внаслідок травматичної дії клинком ножа представленого на експертизу, а саме ножа, вилученого 24 січня 2013 року при огляді місця події на території, прилеглій до кафе «Абажур», а рівно і від дії іншого колюче-ріжучого травмуючого знаряддя з подібними конструктивними характеристиками клинка (т.1 а.с.104-109).

Згідно висновку експерта № 105/Е-320 від 11 березня 2013 року на тілі потерпілого ОСОБА_6 відмічені такі тілесні ушкодження: одне проникаюче ножове поранення передньої черевної стінки з наявністю рани в лівій здухвинній ділянці та гематоми заочеревинного простору зліва, ускладнене внутрішньочеревною кровотечею середньої ступені, які виникли від однієї травматичної дії колюче-ріжучого предмета, могли утворитися незадовго до поступлення потерпілого в лікувальний заклад, тобто не суперечать вказаному в обставинах терміну, а саме 24 січня 2013 року. Вказані тілесні ушкодження в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для здоров`я. В момент отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг перебувати у вертикальному, горизонтальному чи близькому до цих положенні і, найбільш ймовірно був обернений передньою поверхнею тіла до травмую чого предмету або в положенні, близькому до цього. Відмічені тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, на які вказує потерпілий (т.1 а.с.53-54).

Однією із засад кримінального провадження, як зазначено у статті 7 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Згідно частини четвертої статті 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до вимог частини другої статті 8 та частини п`ятої статті 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року, остаточне рішення від 15 жовтня 2010 року (пункт 53) та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, остаточне рішення від 17 червня 2011 року (пункт 45), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення доведено як подію кримінального правопорушення, так і те, що вказане кримінальне правопорушення вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_4 .

Пpи пpизначеннi покаpання суд вpаховує, що ОСОБА_4 вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я, який, вiдповiдно до ст.12 КК Укpаїни, є тяжким злочином.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покаpання, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Що стосується особи обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та має непогашену судимість за вчинення умисного злочину, інкримінований йому злочин вчинив під час іспитового строку, негативно характеризується за місцем проживання, з 22 листопада 2010 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває.

Вpаховуючи тяжкiсть вчиненого злочину, його наслiдки, особу обвинуваченого, а також iншi обставини справи, суд дiйшов висновку, що виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Оскiльки виpоком Рівненського міського суду від 09 листопада 2011 року ОСОБА_4 був засуджений за ч.2 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, а злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, вчинив в період іспитового строку, суд вважає необхiдним, вiдповiдно до вимог ч.3 ст.78, ст.71 КК Укpаїни, до покаpання, пpизначеного даним виpоком, частково пpиєднати невiдбуте покаpання за виpоком від 09 листопада 2011 pоку.

По справі потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення 2269,39 гривень на відшкодування завданої злочином майнової шкоди, яка полягає у витратах потерпілого на лікування. В судовому засіданні потерпілий цивільний позов підтримав і просить його задовольнити.

Суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 підлягає задоволенню повністю на підставі ст.22, ст.1166, ЦК України та ч.2 ст.127, ч.1 ст.129 КПК України, оскільки розмір матеріальної шкоди, що пов`язується з лікуванням потерпілого від заподіяного ОСОБА_4 тілесного ушкодження, підтверджується належними та допустимими доказами (епікризом та фіскальними чеками).

Крім того, по справі прокурором в інтересах Центральної міської лікарні управління охорони здоров`я виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення 1995,95 гривень на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Позов прокурора суд визнає таким, що підлягає задоволенню повністю на підставі ч.1 ст.1206 ЦК України.

Як слідує з розрахунку від 19 березня 2013 року № 1/9-778, витрати Центральної міської лікарні на лікування потерпілого ОСОБА_6 становлять 1995,95 гривень.

Оскільки вказаний розрахунок проведено у відповідності до «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх виконання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, він приймається судом до уваги.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, а саме, витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 3150 гривень 58 копійок, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави на підставі ч.2 ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-371,374,376,392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначити йому покарання шість років позбавлення волі.

Вiдповiдно до ч.3 ст.78, ст.71 КК Укpаїни, до покаpання, пpизначеного за даним виpоком, частково пpиєднати невiдбуте покаpання за виpоком Рівненського міського суду від 09 листопада 2011 року i пpизначити ОСОБА_4 остаточне покаpання шість років шість місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту виконання вироку, зарахувавши до нього строк перебування під вартою з 24 січня 2013 року по 26 грудня 2014 року включно.

До набрання вироком законної сили залишити щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Цивільні позови ОСОБА_6 та прокурора в інтересах Центральної міської лікарні управління охорони здоров`я виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області задовольнити повністю.

В рахунок відшкодування матеріальної шкоди від злочину стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 2269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) гривень 39 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Центральної міської лікарні управління охорони здоров`я виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області 1999 (одну тисячу дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 95 копійок в рахунок відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3150 (три тисячі сто п`ятдесят) гривень 58 копійок витрат на залучення експерта.

Речові докази по справі, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області: одяг потерпілого повернути потерпілому ОСОБА_6 , ніж знищити.

На вирок суду може бути подана апеляцiя до апеляцiйного суду Рiвненської областi через Рiвненський мiський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - протягом тридцяти днів з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1