АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого - суддіОСОБА_2
суддів секретарів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6
з участю прокурорівОСОБА_7 , ОСОБА_8

адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, обвинуваченої ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12 , на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 11 червня 2014 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець Херсонської області м. Скадовськ, українець, громадянин

України, непрацюючий, освіта середня, проживаючий за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимий: 19.03.2003

року Соснівським районним судом м. Черкаси за ст.115 ч.1,72 КК

України до 9 років позбавлення волі, звільнений 12.10.2011 року по

відбуттю строку покарання, -

засуджений за:

- ч. 2 ст. 187 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 до набуття вироком законної сили залишений попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 рахується з 11.06.2014 року, зарахувавши у строк відбуття покарання термін перебування під вартою з 03.09.2013 року по 10.06.2014 року.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_11 процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів за проведення дактилоскопічної експертизи та проведення експертизи холодної зброї в сумі 342,52 грн. на користь держави.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженка Вінницької області, Погребещанського району, с.Чапаєвка,

українки, громадянки України, непрацюючої, освіта неповна середня,

маючої на утриманні трьох неповнолітніх дітей, проживаюча за

адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК

України раніше не судима, -

засуджена за:

- ч. 2 ст. 187 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_12 до набуття вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_12 рахувати з 11.06.2014 року, зарахувавши у строк відбуття покарання термін перебування під вартою з 03.09.2013 року по 10.06.2014 року.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_12 процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів за проведення дактилоскопічної експертизи та проведення експертизи холодної зброї в сумі 342,52 грн. на користь держави.

Вирішено долю речових доказів

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнано винними та засуджено за те, що вони 03.09.2013 року близько 18 години 00 хвилин, за попередньою змовою між собою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні розважального закладу «Засада», що розташований за адресою: Черкаська область, Черкаський район, смт. Оршанець, вулиця Козацька, 16 а, де вони перебували в якості відвідувачів, вчинили розбійний напад, під час вчинення якого, з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, намагалися заволодіти чужим майном, а саме грошовими коштами, при слідуючих обставинах.

Так вони, 03.09.2013 року близько 17.40 години прийшли до приміщення вищевказаного закладу в якості відвідувачів, де замовивши спиртні напої та продукти харчування почали їх вживати. В ході спілкування ОСОБА_12 запропонувала ОСОБА_11 вчинити розбійний напад на бармена вказаного закладу з метою заволодіння грошовими коштами, що перебували в касі закладу, на що ОСОБА_11 надав добровільну згоду. Після чого ОСОБА_12 дістала з-під кофти кухонний ніж, з яким вона прийшла до даного закладу, та взявши його в праву руку, наблизилась до бармену закладу «Засада» ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 наказала надати будь-яку допомогу в разі опору з боку ОСОБА_13 , та спостерігати за вхідними дверима, і в разі появи сторонніх осіб повідомити їй про це, а сама наблизившись впритул до бармену намагалась приставити ножа, якого тримала в руці, до горла. Однак бармен ОСОБА_13 почала чинити опір та намагатися вибити ножа з рук ОСОБА_12 .. Під час цього ОСОБА_12 неодноразово почала висловлювати вимогу в передачі їй грошових коштів, що знаходилися в касі закладу, а в цей момент до ОСОБА_13 ззаду підійшов ОСОБА_11 та почав тримати її за руки, даючи таким чином можливість ОСОБА_12 демонструвати вражаючі властивості ножа, і в разі невиконання вимог ОСОБА_12 про передачу грошових коштів, можливість його застосування, однак під час боротьби потерпілій ОСОБА_13 вдалося вирватися з рук ОСОБА_11 , вибігти на двір, та покликати на допомогу. Таким чином ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи за допомогою ножа вчинили розбійний напад на громадянку ОСОБА_13 , яка працювала барменом у вказаному закладі з метою заволодіння грошових коштів в сумі 500 гривень, які належать власниці закладу - потерпілій ОСОБА_14 , та які на момент злочину перебували в касі бару, однак свій злочинний намір не довели до кінця внаслідок активного опору з боку потерпілої ОСОБА_13 , після чого з місця вчинення злочину зникли.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду прокурором, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції подано апеляційну скаргу в якій він, не заперечуючи доведеність вини обвинувачених в інкримінованому їм злочині просить вирок Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.06.2014 року стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ст. 187 ч. 2 КК України скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 винними за ст. 187 ч. 2 КК України і призначити покарання ОСОБА_11 у вигляді 10 років позбавлення волі, ОСОБА_12 також у вигляді 10 років позбавлення волі. При цьому посилається на те, що суд вірно встановив фактичні обставини кримінальних правопорушень та кваліфікував дії обвинувачених, але при призначенні покарання не в достатній мірі врахував підвищену суспільну небезпеку вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень. Також судом не в повній мірі враховано, що обвинувачені за попередньою змовою вчинили кримінальне правопорушення, що належить до категорії тяжких, а також має корисливу та насильницьку спрямованість. В ході судового розгляду в кримінальному провадженні обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вини у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнали, а також під час судового розгляду неодноразово висловлювали наклепницькі та образливі висловлювання на адресу потерпілої ОСОБА_13 причому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, не виключена можливість умислу обвинувачених на позбавлення життя потерпілої, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, лише завдяки активному опору потерпіла ОСОБА_13 змогла втекти від групи нападників та зберегти своє життя. Вищевказані обставини свідчать про особливу суспільну небезпеку осіб обвинувачених та стійку злочинну спрямованість останніх. Обвинувачений ОСОБА_11 в минулому вчиняв злочини корисливої спрямованості, проте належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і вчинив нове кримінальне правопорушення.

Обвинуваченою ОСОБА_12 подана апеляційна скарга в якій вона висловлює свою позицію щодо того, що вирок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення. Зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені всі обставини кримінального провадження. Також вказує на те, що і вона, і обвинувачений ОСОБА_11 наголошували на тому, що між ними не було попередньої змови. Просила скасувати вирок суду першої інстанції та змінити правову кваліфікацію і застосувати статтю закону України про кримінальну відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення.

Обвинуваченим ОСОБА_11 подана апеляційна скарга в якій він зазначає про те, що судом першої інстанції не було в повній мірі досліджено всіх обставин кримінального провадження. Під час судового слідства ні потерпілою ні свідками, на його думку, не надано суду достатніх доказів вчинення ним дій, які були кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України. Також судом не було здобуто доказів щодо попередньої змови між ним та ОСОБА_12 щодо вчинення кримінального правопорушення. Вважає, що потерпіла ОСОБА_13 не правильно сприйняла його дії, а він не тримав її, а намагався зупинити, щоб вона не наробила галасу і щоб потім він з ОСОБА_12 безперешкодно міг залишити цей заклад. Також заперечував факт того, що його визнавальні покази ним були дані за участю захисника. Просив скасувати вирок суду першої інстанції від 11.06.2014 року та винести законне, неупереджене та об`єктивне рішення.

Адвокатом ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 подана апеляційна скарга в якій він просив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_11 , засудженого за ч.2 ст.187 КК України до позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією особистого майна, змінити у бік пом`якшення, застосувавши при призначенні йому міри покарання положення ст. 69 КК України. Вважає, що призначене судом ОСОБА_11 покарання не відповідає його особі та є явно несправедливим через його суворість.

Також адвокатом ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12 подано апеляційну скаргу, в якій він просив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_12 , засудженої за ч.2 ст.187 КК України до позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією особистого майна, змінити у бік пом`якшення, застосувавши при призначенні їй міри покарання положення ст. 69, 75 КК України із встановленням іспитового терміну. Вважає, що суд першої інстанції мотивуючи призначення ОСОБА_12 покарання у вигляді реального позбавлення волі, зазначив, що враховує обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винної, яка по місцю проживання характеризується посередньо, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, обставини скоєного правопорушення, ставлення обвинуваченої до вчиненого і вважає, що її виправлення і перевиховування можливе при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі із конфіскацією майна, не врахував і не вказав у вироку ті обставини, що ОСОБА_12 має сім`ю і постійне місце проживання, не є судимою, є особою молодого віку, про що є дані в матеріалах справи, а також судом не враховано в якості пом`якшуючої покарання обставини, що ОСОБА_12 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, які потребують материнського піклування.

В доповненні до апеляційної скарги обвинуваченим ОСОБА_11 ставиться питання про те, що власниці бару «Засада», бармену ОСОБА_13 , які визнані потерпілими, ніякої шкоди заподіяно не було, як не було її заподіяно і самому закладу. Вказує на те, що його вина у вчиненні розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб з метою заволодіння грошовими коштами не доведена. Зазначає, що, на його думку, злочин не був доведений до свого завершення з його особистих міркувань, а це є пом`якшуючою його вину обставиною, проте це не було враховано. Також вказує на те, що свої визнавальні покази в якості підозрюваного він давав у присутності адвоката. Проте не зазначено, який саме захисник був присутній.

В доповненні №2 до апеляційної скарги обвинуваченим ОСОБА_11 ставиться питання про те, що ні досудовим ні судовим слідством не була досліджена та обставина, що він разом з обвинуваченою ОСОБА_12 приїхали до військового містечка Оршанець на таксі, маючи з собою пакет їжі та алкогольних напоїв. Не був допитаний черговий КПП, який не пустив автомобіль на територію містечка. Також не був допитаний таксист, який його та обвинувачену ОСОБА_12 привіз до військового містечка.

В доповненні №3 до апеляційної скарги обвинуваченим ОСОБА_11 ставиться питання про те, що допит обвинуваченого ОСОБА_11 04.09.2013 року проводився у відсутність будь-якого захисника. Вважає, що доводи суду першої інстанції щодо надання ним та обвинуваченою ОСОБА_12 показів в присутності захисника є безпідставними та необґрунтованими. Тому просив провести дослідження вказаних обставин та прийняти законне рішення.

В доповненні до апеляційної скарги обвинуваченою ОСОБА_12 висловлюється її позиція щодо того, що вирок місцевого суду побудований на тому, що під час досудового слідства і обвинувачена ОСОБА_12 , і обвинувачений ОСОБА_11 під час допиту надавали визнавальні покази в присутності адвоката, що не відповідає дійсності, оскільки допит обвинуваченої ОСОБА_12 проводився у відсутність будь-якого захисника, а тому просила провести перевірку та винести законне та обґрунтоване рішення відносно скасування вироку суду першої інстанції.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинуваченою ОСОБА_12 висловлюється прохання щодо відмови в задоволенні апеляційної скарги прокурора, оскільки її дії кваліфіковано невірно і судом невірно встановлені фактичні обставини справи.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинуваченим ОСОБА_11 висловлюється прохання щодо відмови в задоволенні апеляційної скарги прокурора, оскільки апеляційна скарга прокурора суперечить постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року щодо призначення покарання.

В доповненні до апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_12 ставиться питання про скасування вироку Соснівського районного суду м.Черкаси від 11.06.2014 року та винесення законного рішення із перекваліфікацією її дій, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи по суті не був допитаний черговий КПП, який не пропустив автомобіль на територію військового містечка. Слідчий проігнорував її та обвинуваченого ОСОБА_11 покази про те, що вони вдвох відпочивали у лісі, приблизно на відстані метрів 200 від того місця де був слідчий, то останній відмовив у цьому. А ця обставина, на думку ОСОБА_12 , свідчить про те, що оскільки в лісі на місці їхнього відпочинку залишилось розкладене простирадло, спиртні напої, їжа та її одежа, яка була складена до рюкзака, то вони мали намір повернутись до лісу для ночівлі і не мали наміру грабувати кафе «Засада». Крім того судом першої інстанції не було враховано того, що у обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були власні грошові кошти, якими вони розрахувалися із таксистом на КПП, а також купували продукти харчування та цигарки у кафе «Засада» за власні кошти. Це все свідчить про те, що жодного умислу на пограбування кафе «Засада» у обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не було. Зазначає, що судом першої інстанції не було проведено належного, всебічного та об`єктивного розслідування всіх обставин кримінального провадження.

В ще одному доповненні до апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_12 , яке по своїй суті є запереченням на апеляційну скаргу прокурора, висловлюється прохання про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора, оскільки стороною обвинувачення не доведена вина у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також не доведено, що обвинувачені діяли за попередньою змовою.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій з доповненнями обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обох обвинувачених та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора з вказаних у ній мотивів, обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та адвокатів ОСОБА_9 в інтересах обох обвинувачених, та адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 , які просили задовольнити їхні апеляції та адвоката ОСОБА_9 в їхніх інтересах з наведених у них мотивів та заперечували проти задоволення апеляції прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, обвинуваченої ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинуваченої ОСОБА_12 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновки суду про винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчиненим за попередньою змовою групою осіб та кваліфікація їхніх дій за ч. 2 ст. 187 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винність обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах досліджених і належним чином оцінених судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 187 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так, вина обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтверджується показами:

-потерпілої ОСОБА_13 , яка пояснила, що 03.09.2013 року вона прийшла на своє робоче місце в бар «Засада» по вулиці Козацька, 16а в смт. Оршанець близько 10.00 години. Близько 17.40 годин до приміщення закладу прийшло двоє осіб чоловік та жінка, і замовили їжу та спиртні напої. Після чого чоловік розрахувався та через деякий час замовив ще бутерброди. Вона почала розігрівати їх в мікрохвильовій печі і в цей момент вони обоє підійшли до барної стійки. Жінка, нічого не пояснюючи з - під барної стійки дістала кухонний ніж, який тримала в правій руці та почала махати ним їй перед обличчям та намагалася приставити його до шиї. При цьому висловлювала вимогу віддати грошові кошти які знаходилися в касі. В той час, коли вона вирвалась від дівчини, ззаду до неї підійшов чоловік та схопив її за руки таким чином, щоб у неї не було можливості чинити спір, однак їй вдалось вирватися з його рук та вибігти на вулицю із закладу. Підбігши до магазину, що знаходиться поруч, вона попрохала людей викликати міліцію. Чоловік та жінка побігли в напрямок лісу. Обвинувачених вона бачила в перший раз, ніяких конфліктів до цього між ними не виникало та симпатії до ОСОБА_11 у неї не має, як про це вказує обвинувачена ОСОБА_12 .. Обвинувачені знаходилися в стані алкогольного сп`яніння, скористалися моментом, коли в барі нікого крім них не було та хотіли пограбувати касу закладу в якому, на той момент були гроші в сумі 500 гривень.

- показами потерпілої ОСОБА_14 , яка пояснила, що має у власності бар „Засада" по вул. Козацька, 16а в смт. Оршанець, який працює з 10:00 год. по 22:00 год.. 03.09.2013 року на зміні працювала ОСОБА_13 . Ввечері 03.09.2013 року до неї передзвонили на телефон та повідомили, що двоє невідомих осіб, а саме: чоловік та жінка з ножем напали на бармена ОСОБА_13 та хотіли пограбувати касу закладу. Прибувши до закладу, вона передивилася камери відеоспостереження, які були встановлені в барі та побачила, як жінка погрожувала ОСОБА_13 ножем, а чоловік її утримував. На той момент в касі були гроші в сумі 500,00 грн..

- показами свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що він перебуває на посаді начальника відділення РХБ захисту та екологічної безпеки в/ч НОМЕР_1 . 03.09.2013 року близько 18.00 години він заступив на чергування по навчальному центру. Близько 18.25 години він отримав дзвінок від чергового по сімейному гуртожитку про те, що на кафе «Засада» в смт. Оршанець двоє невідомих осіб вчинили розбійний напад, та після злочину побігли в напрямок лісу. Після чого він орієнтував особовий склад та разом з патрулем вирушив на пошуки осіб, які скоїли напад. Через деякий час була затримана жінка, а потім чоловік, які підозрювалися у вчиненні розбійного нападу. По дорозі до закладу вони зустріли продавця з кафе «Засада» і вона повідомила, що саме ці дві особи вчинили злочин. Після чого вони стали чекати на приїзд працівників міліції, по приїзду передали нападників до правоохоронних органів. Ніякого тиску на обвинувачених не здійснювалося ні ними, ні працівниками міліції.

- показами свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що була присутня в якості понятої при проведенні слідчих експериментів з участю ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_13 . Під час проведення слідчого експерименту обвинувачені добровільно та детально показували та розказували про те, як вони спланували напад на бармена з метою заволодіння грошовими коштами та касою закладу. При цьому додала, що ніякий тиск ні психологічний, ні фізичний з боку працівників міліції на обвинувачених не здійснювався.

- даними протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_13 від 03.09.2013 року, щодо обставин вчинення розбійного нападу - а.м.к.п.7;

- даними протоколу огляду місця події та фототаблицею до нього від 03.09.2013 року про проведення огляду магазину (кафе) „Засада" - а.м.к.п. 8-11;

- заявою потерпілої ОСОБА_14 щодо приєднання до матеріалів кримінального

провадження запису камери відео спостереження, де відображено події кримінального

правопорушення 03.09.2013 року - а.м.к.п. 25;

- даними протоколу огляду предмету від 05.09.2013 року, а саме диску СD+R та перегляду диску, де зображено подію 03.09.2013 року та постанови про визнання речовим доказом та приєднання до кримінального провадження від 05.09.2013 року - а.м.к.п. 26-27;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту та фототаблиці до нього за участю потерпілої ОСОБА_13 від 04.09.2013 року, під час якого потерпіла вказує про

обставини вчинення на неї розбійного нападу двома особами 03.09.2013 року а.м.к.п. 82-89 та іншими доказами, які маються в матеріалах кримінального провадження.

За таких обставин вимоги апеляційної скарги з додатками обвинуваченої ОСОБА_12 про те, що вирок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, а також про перекваліфікацію її дій на іншу статтю кримінального кодексу України, відсутність між обвинуваченими попередньої змови щодо вчинення злочину та застосування до неї покарання із застосуванням ст.ст. 69 або 75 КК України не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції з якими також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Що стосується твердження апелянта ОСОБА_11 про те, що судом першої інстанції не було в повній мірі досліджено всіх обставин кримінального провадження, ні потерпілою ні свідками, не надано суду достатніх доказів вчинення ним дій, які були кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України, що судом не було здобуто доказів щодо попередньої змови між ним та ОСОБА_12 щодо вчинення кримінального правопорушення та помилкового сприйняття потерпілою ОСОБА_13 його дій, а саме, що він не тримав її, а намагався зупинити, для того, щоб вона не наробила галасу і щоб потім він з ОСОБА_12 безперешкодно міг залишити цей заклад, та те, що його визнавальні покази ним були дані за відсутністю захисника, то вони спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції та матеріалами кримінального провадження з якими погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, під час нападу на потерпілу ОСОБА_13 обвинувачений ОСОБА_11 ззаду підійшов до неї та схопив її за руки таким чином, щоб у неї не було можливості чинити опір, в той час, коли обвинувачена ОСОБА_12 з - під барної стійки дістала кухонний ніж, який тримала в правій руці та почала махати ним перед обличчям потерпілої та намагалася приставити його до шиї. При цьому висловлювала вимогу віддати грошові кошти які знаходилися в касі. Таким чином колегія суддів апеляційного суду вважає, що обвинувачений ОСОБА_11 не припинив неправомірні дії ОСОБА_12 , а навпаки тримав потерпілу ОСОБА_13 за руки, при цьому підійшов до неї ззаду, таким чином колегія суддів вважає, що дії обох обвинувачених є узгодженими між собою, направленими на припинення опору потерпілої з висловленням погроз застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої та охвачені єдиним умислом на заволодіння грошовими коштами.

Що стосується доводів апеляційних скарг та додатків до них обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що злочин не був доведений до свого завершення з його особистих міркувань, а це є пом`якшуючою його вину обставиною і що це не було враховано судом, то колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги такі доводи, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження злочин був доведений до свого завершення і діями обох обвинувачених були зроблені всі дії для його завершення, проте заволодіти грошовими коштами обвинувачені не змогли з причин, які від них не залежали, оскільки потерпіла ОСОБА_13 вчинила їхнім діям активний опір та змогла вирватись від них до магазину і покликати людей на допомогу.

Твердження обох апелянтів про те, що оскільки в лісі на місці їхнього відпочинку залишилось розкладені їхні речі (простирадло, спиртні напої, їжа та одяг, який був складений до рюкзака) і, що вони мали намір повернутись до лісу для ночівлі і не мали наміру грабувати кафе «Засада», то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки дане твердження в ході розгляду справи, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій не знайшло свого об`єктивного підтвердження і на вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими не впливає.

Що стосується їхніх визнавальних показів в якості підозрюваних даних ними під час досудового слідства щодо обставин вчинення інкримінованого їм злочину, то вони проводилися в присутності захисника, їхні визнавальні покази повністю узгоджуються з матеріалами справи, а версія про вчинення нападу на ґрунті ревнощів виникла лише під час розгляду справи в суді. Крім того, обвинувачені не зверталися зі скаргами про застосування щодо них незаконних методів ведення досудового розслідування.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд першої інстанції вірно врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, незадовільний стан його здоров`я, посередню характеристику по місцю його проживання, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_11 , обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд встановив вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а тому вірно дійшов висновку про можливість перевиховання ОСОБА_11 лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки він вчинив тяжкий злочин, раніше був засудженим до тривалого строку ув`язнення за тяжкий умисний злочин проти особи.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_12 суд вірно врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, посередньої її характеристики за місцем проживання, наявність на її утриманні трьох неповнолітніх дітей, ставлення обвинуваченої ОСОБА_12 до вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченій ОСОБА_12 , обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченій ОСОБА_12 суд встановив вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а тому вірно дійшов висновку про можливість перевиховання ОСОБА_12 лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки вона вчинила тяжкий злочин. При цьому судом першої інстанції вірно було враховано відсутність підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_12 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки відповідно до ст. 8 п. «є» амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за розбій (стаття 187 КК України 2001 р.).

Таким чином, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12 про пом`якшення їм міри покарання не підлягає до задоволення.

Призначене покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, знаходиться в межах санкції Особливої частини Кодексу і є достатнім для перевиховання обвинувачених, а тому апеляція прокурора про збільшення міри покарання, як того просить прокурор до задоволення не підлягає.

Місцевим судом не допущено істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

Не вбачаючи підстав для зміни, чи скасування вироку суду, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, обвинуваченої ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинуваченої ОСОБА_12 з доповненнями до них залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 11 червня 2014 року, яким ОСОБА_11 та ОСОБА_12 засуджені за ч.2 ст. 187 КК України залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копій судового рішення.

Головуючий :

Судді :