Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Кияниця Сумського району

Сумської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженця та мешканця АДРЕСА_2,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України,

за касаційною скаргою заступника прокурора Сумської області на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 18 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області від 11 грудня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовими рішеннями через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що місцевий суд неправильно призначив ОСОБА_2 покарання за ч. 4 ст. 70 КК України. Також вказує на низьку якість аудіозапису судового засідання, що, на думку прокурора, може свідчити про його фактичну відсутність.

Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 18 лютого 2014 року:

ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

ОСОБА_2 визнано винуватим і засуджено:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці;

- за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання, остаточно визначеного за сукупністю злочинів, зараховано частково покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 17 січня 2014 року у виді позбавлення волі строком 1 рік та остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області від 11 грудня 2014 року вирок місцевого суду змінено щодо ОСОБА_1, визначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

У решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винуватими та засуджено за те, що в грудні 2013 року в м. Тростянець Сумської області ОСОБА_1 вчинив крадіжку з господарства ОСОБА_3, завдавши останньому матеріальних збитків на суму 183,50 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, в грудні 2013 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2, через паркан проникли на територію ТОВ «Тростянецький електрозавод», звідки викрали товаро - матеріальних цінностей на загальну суму 14 310 грн.

07 січня 2014 року, близько 3 год. 40 хв., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проникли через паркан на територію того ж товариства, де намагалися викрасти товаро - матеріальні цінності, але не змогли довести до кінця свій злочинний умисел, так як були помічені охороною і затримані працівниками міліції.

Окрім цього, 23 березня 2012 року відносно ОСОБА_2 було встановлено адміннагляд строком на 1 рік. Будучи ознайомленим із зобов'язаннями, покладеними на нього у зв'язку з цим, одним із яких була заборона без письмового дозволу ОВС залишати постійне місце проживання, незважаючи на встановлені обмеження, ОСОБА_2 залишив місце свого проживання, чим порушив правила адміннагляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу лише в частині неправильного призначення покарання ОСОБА_2, пояснення засудженого, який підтримав касаційну скаргу прокурора в частині скасування судових рішень та просив призначити новий розгляд у суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації їх дій в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів прокурора, наведених у касаційній скарзі, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Як убачається з мотивувальної частини вироку та ухвали, при призначенні ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі та із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, суд в цілому дотримався положень кримінального закону, частково склавши призначені покарання за даним вироком та за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 17 січня 2014 року.

Некоректно сформульований з цього приводу судом висновок у вироку не є, на думку колегії суддів, тим неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке в розумінні ст. 438 КПК України тягне за собою скасування чи зміну судового рішення.

Не встановила колегія суддів і порушень при здійсненні аудіозапису судового процесу судом першої інстанції, тому в цій частині доводи касаційної скарги прокурора також є безпідставними.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 18 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області від 11 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6