Справа 1-6/2007 рік.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007
року Краснопільський районний
суд Сумської області в складі:

головуючого судді Щербина А.С.

при
секретарі с/засідання Татаренко
Я.В.

з участю
прокурора Плевако
В. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Краснопілля кримінальну
справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, народився с.Ободи Білопільського району
Сумської області, проживає в АДРЕСА_1, громадянина України, українця, освіта
середня, одруженого, військовозобов'язаного, раніше не судимого, приватний
підприємець, - у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч.1 КК України.

ВСТАНОВИВ:

Що, згідно свідоцтва про реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності,
виданого управлінням територією Зарічного в м.Суми району Сумської міської ради
20.03.1996 року №НОМЕР_1, ОСОБА_1 зареєстрований, як приватний
підприємець-фізична особа. Видом підприємницької діяльності підсудного по
справі передбачено виготовлення і реалізація надмогильних пам'ятників та
реалізація ритуальної атрибутики.

З метою реалізації ритуальних предметів та надмогильних пам'ятників
підсудний відкрив у АДРЕСА_2 торгівельну точку, запросивши на роботу в якості
продавця громадянку ОСОБА_2 Але, нехтуючи вимогами законодавства про працю
України, зокрема ст.21- 24-1 КЗпП України, підсудний не уклав з громадянкою
ОСОБА_2 трудову угоду і не зареєстрував її як найманого працівника у державній
службі зайнятості населення за місцем проживання та не вніс відповідні записи в
трудову книжку ОСОБА_2, а
всупереч Закону України "Про оплату праці" не вів достовірний облік
виконаної працівником роботи і проводив оплату праці, в порушення ст. 24
вищевказаного Закону, лише один раз на місяць та в розмірах, нижче мінімального
розміру заробітної плати, встановленого законодавством, та не оплачував роботу
у вихідні та святкові дні у подвійному розмірі, чим порушив відповідно вимоги
ст. 95, 107 КЗпП України та ст. З Закону "Про оплату праці", а за час
роботи на порушення Закону України "Про відпустки" не надавав
громадянці ОСОБА_2 відпустки та не складав графіки їх надання.

Допитаний в судовому засіданні підсудний винним себе в скоєноному визнав
повністю і пояснив, що дійсно він, як підприємець-фізична особа, прийняв на
роботу в березні 2005 року без оформлення трудової угоди - продавцем ОСОБА_2,
яка працювала без укладення трудової угоди та реєстрації в центрі зайнятості
населення. Записи в трудову книжку він працюючій не вносив, заробітну плату
виплачував, виходячи із домовленості з продавцем, без урахування мінімального
розміру заробітної плати один раз на місяць- 8 гривень за
один робочий день, графіки
відпусток не складав, так як ОСОБА_2 могла використати вихідні дні на свій
розсуд, так як робочий день у неї був неповної тривалості. ОСОБА_2 також інколи
дійсно працювала у вихідні дні, так як потрібно було реалізувати ритуальні
товари на прохання жителів села, але оплату праці в подвійному розмірі він не
проводив..

В даний час вище вказані недоліки ним усунуто, тому він
просить його суворо не карати з урахуванням того, що він вчинив злочин вперше

Винність підсудного у вчиненому злочині також підтверджується актом
перевірки (а.с.11-12); свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця та про сплату єдиного податку (а. с. 13-14); відсутність
запису в трудовій книжці працюючої підтверджується ксерокопією трудової книжки
ОСОБА_2 (а.с.17-18), а відсутність реєстрації в центрі зайнятості - довідками
(а.с.22-24).

Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що винність
підсудного у вчиненому злочині доказана повністю.

Дії підсудного суд кваліфікує по ст. 172 ч.І КК України, так як він, будучи
підприємцем-фізичною особою, використовував працю найманого працівника без
укладання з нею трудового договору в письмовій формі і без його реєстрації в
державній службі зайнятості, не вносив записів про її роботу в її трудову
книжку і у передбаченій законом формі не вів обліку виконаної роботи і
відпрацьованого часу, порушував законодавство в частині надання щорічних
відпусток, не складаючи графік черговості надання відпусток, виплачував
заробітну плату всупереч законодавству не два рази, а лише раз на місяць та не
проводив оплату праці за роботу в святкові та неробочі дні у подвійному
розмірі, і оплачував роботу працюючій в розмірі нижчому, ніж встановлена
законом мінімальна заробітна плата.

При призначенні підсудному виду і міри покарання за вчинений злочин, суд
враховує позитивні характеристики на підсудного та усунення ним недоліків,
виявлених при здійсненні перевірки його діяльності і розкаяння у вчиненні
злочину, вчинення злочину вперше.

При наявності таких даних про особу підсудного, з урахуванням пом'якшуючих
вину обставин та відсутності обтяжуючих вину обставин, суд приходить до
висновку, що підсудному можливо застосувати міру покарання у вигляді штрафу в
межах ст. 172 ч.І КК України.

Тому, керуючись
ст. ст. 323, 324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 - за ст 172 ч.1 КК України, призначивши покарання
у вигляді штрафу в сумі 600 (шістсот) гривень зі сплатою на користь держави.

Міру запобіжного заходу засудженому до вступу вироку в законну силу
залишити попередню - підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений др Сумського апеляційного суду
на протязі 15 діб з

моменту його проголошення.