Справа №1-23/2007 p.
ВИРОК

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

29
серпня 2007року. Саранський
районний суд Одеської області

в
складі: головуючого - судді Бородія В.Є.,

при
секретарі Малому
Р.В.,

з участю
прокурора Піщанського
P.O.,

адвоката ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Саврань справу про об­винувачення
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народжен­ня, українця, громадянина України, уродженця с. Кричунове Любашівського
району Оде­ської області, одруженого, освіта вища, пенсіонера, мешканця
АДРЕСА_1, раніше не судимого, обвинуваченого по ст. 122 ч. 1 КК України, -

встановив:

7 жовтня
1999 року, близько 14 години, ОСОБА_1,
в ході сварки з головою КСП „Перемога" ОСОБА_3 на ґрунті раптово
виниклих особистих неприязних стосу­нків побив його, заподіявши останньому
тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного
мозку, осколочного перелому кісток носа, крововили­ву в області обличчя,
перехондрита, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 22 від 6
березня 2002 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Висновки
суду про винність ОСОБА_2
в нанесенні умисного середньої тя­жкості тілесного ушкодження, тобто умисного
ушкодження, яке не є небезпечним для життя в момент заподіяння і не потягло за
собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило
тривалий розлад здоров'я, ґрунтується на доказах, без­посередньо досліджених
судом при розгляді даної кримінальної справи.

Підсудний
ОСОБА_1 під час досудового слідства вину свою не визнав. В судовому засіданні
відмовився давати показання і відповідати на запитання на підставі ст. 63
Конституції України. Заявлений по справі потерпілим цивільний позов не визнав.

Незважаючи
на те, що ОСОБА_1 вину не визнав, його вина у скоєнні злочи­ну повністю
доведена дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так,
потерпілий ОСОБА_2 в
судовому засіданні пояснив, що 7 жовтня 1999 року він приїхав на службовому
автомобілі на ставок КСП „Перемога", на якому ОСОБА_2 мав наловити риби для потреб господарства. На
запитання потерпілого, де обіцяна риба, - ОСОБА_1 почав грубо висловлюватися на
його адресу. З метою порозумі­тися вони відійшли до машини, де ОСОБА_1 почав
наносити йому удари кулаком в обличчя та голову, від якиx вiн ледве не втратив
свідомість. Після нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_2 звернувся в лікарню та тривалий час лікувався, поніс
витрати на придбання медикаментів. Крім того, потерпілий вважає, що в
результаті спричинених йому в 1999 році ушкоджень він у жовтні 2001 року
переніс інсульт та став інвалідом другої групи. По справі потерпілим ОСОБА_2
заявлено цивільний позов до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків на суму
3219,40 грн., моральних збитків на суму 20000 грн., та затрат на юридичні
послуги.

Свідок
ОСОБА_4 пояснив, що 7 жовтня 1999 року він приїхав на ставок разом з ОСОБА_2, і
залишився біля рибаків, які в той час обідали, а ОСОБА_2 та ОСОБА_2 відійшли до машини, яка стояла осторонь, і
про щось розмовляли. Він бачив, що після розмови з ОСОБА_2 у ОСОБА_3 були
тілесні ушкодження. ОСОБА_3
по­яснив, що це його побив ОСОБА_1

Факт
побиття ОСОБА_2 ОСОБА_3 також підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Крім
того, вина підсудного ОСОБА_2
в скоєнні злочину підтверджується: скаргою потерпілого (а. с. 4-8), актом
судово-медичного обстеження № 126 від 7 жовтня 1999 року (а. с. 12-13),
висновками судово-медичного експерта № 22 від 6 березня 2002 року та № 100 (а)
від 27 серпня 2007 року згідно з якими: тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_3
відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, причинного зв'язку між
травмою нанесеною ОСОБА_3 у 1999 році та інсультом отриманим у жовтні 2001 року
немає (а. с. 47-48), протоколами очних ставок (а. с. 67-70).

Суд
вважає, що вина підсудного ОСОБА_2
в скоєнні злочину доведена по­вністю.

Дії
підсудного правильно кваліфіковані за ст. 122 ч. 1 КК України, як нанесення
умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження,
яке не є небезпечним для життя в момент заподіяння і не потягло за собою
наслідків, передба­чених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило
тривалий розлад здоров'я.

Суд
вважає, що цивільний позов не підлягає задоволенню, як не доведений дослі­дженими
доказами. Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 100 (а) від 27
серпня 2007 року причинного зв'язку між травмою нанесеною ОСОБА_3 у 1999 році
та інсультом отриманим ним у жовтні 2001 року - немає. Інших доказів, які б
підтверджу­вали його витрати на лікування в 1999 році, після побиття його
ОСОБА_2, потерпілий суду не надав

Відповідно
до ч.3 ст. 12 КК України злочин скоєний ОСОБА_2 відноситься до злочинів
середньої тяжкості.

Відповідно
до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідаль­ності,
якщо з дня вчинення нею злочину середньої тяжкості і до дня набрання вироком
законної сили минуло п'ять років.

Згідно з
п. 2 ч. 1 ст. 11 КПК України - суд у судовому засіданні за наявності під­став,
передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв'язку із
за­кінченням строків давності.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 12, 49 КК України, статтями 11, 321,
324, 328-339 КПК України Савранський районний суд Одеської області, -

присудив:

ОСОБА_2
визнати винним в скоєнні злочину, перед­баченого ст. 122 ч. 1 КК України.

На
підставі ст. 49 КК України ОСОБА_2 від криміна­льної відповідальності
звільнити.

Кримінальну
справу по звинуваченню ОСОБА_2, в скоєні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК
України -закрити.

Запобіжний захід
стосовно ОСОБА_2 скасувати.

В задоволенні
цивільного позову ОСОБА_3 - відмовити.

На вирок
може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області через суд, який
постановив вирок, протягом п'ятнадцяти діб з моменту проголошення вироку.