Справа № 1307/2680/12 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/182/14 Доповідач : ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

представника ПАТ «Українська страхова компанія Гарант Авто»- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляцією представника цивільного відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 14 травня 2013 року -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ходорів Жидачівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого: 08.07.2011 року вироком Івано-Франківського міського суду за ч.1 ст.309 КК України на 5 (п`ять) місяців арешту; за ч.2 ст.309 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі; за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою апеляційного суду від 20.10.2011 року вирок змінено: за ч.1 ст.309 КК України залишено покарання визначене судом першої інстанції; за ч.2 ст.309 КК України із застосуванням ст.69 КК України 1 (один) рік обмеження волі; за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі з конфіскацією майна. На підставі ст.70 КК України призначено покарання - 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі з конфіскацією всього майна,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Цивільний позов задоволено частково:

стягнуто з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_10 по 5 000 грн. моральної шкоди кожному;

стягнуто з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_6 вартість встановлення надгробного пам`ятника 35 000 грн., витрати на поминальний обід - 7 311 грн. 20 коп., 50 000 грн. витрати на відновлення (ремонт) мотоцикла «YAMAHA».

Стягнуто із засудженого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_10 по 50 000 грн. моральної шкоди кожному.

Стугнуто із засудженого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 12 794 грн. 53 коп. на відновлення (ремонт) мотоцикла «YAMAHA», 8 000 грн. за надання юридичної допомоги.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_9 залишено попередній тримання під вартою.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що він 28 липня 2012 року, близько 09 год.00 хв., будучи в стані алкогольного сп`яніння та, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_1 у м.Ходорові Жидачівського р-ну Львівської області по вул.Шевченка у напрямку до центру міста, неподалік від бази відпочинку «Водник», порушив вимоги Р1 п.1.2, ч.1 п.1.5; Р2 п.п.2.3б), 2.9а); Р10 п.10.1; Р11 п.11.2; Р13 п.п.13.1, 13.3 та Р34 додатку 2 п.1.1 Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вів керований ним транспортний засіб якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу потійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не переконавшись, що це буде безпечним для інших учасників руху, перетнув суцільну осьову лінію горизонтальної дорожньої розмітки, виїхавши на смугу зустрічного руху, по якій в цей час назустріч йому рухався мотоцикл марки «YAMAHA» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 . В результаті створеної аварійної обстановки відбулося зіткнення транспортних засобів.

В наслідок зіткнення транспорні засоби технічно пошкоджені, водій мотоциклу - ОСОБА_11 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких в цей же день помер, перебуваючи на лікуванні в Ходорівській міській лікарні, пасажир автомобіля марки «ВАЗ 21099» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_12 , отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Представник цивільного відповідача ПАТ «Гарант Авто» подав апеляцію, в якій просить вирок Жидачівського районного суду Львівської області скасувати в частині стягнення із ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто» 10 000, 00 грн. моральної шкоди, 7 311,20 грн. витрат на поминальний обід та 35 000, 00 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Ухвалити новий вирок, яким відмовити цивільним позивачам у стягненні 10 000, 00 грн. моральної шкоди, 7 311,20 грн. витрат на поминальний обід, а відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника прирівняти до граничних витрат, які існують в регіоні.

Стосовно виплати 10 000, 00 грн. моральної шкоди, то апелянт заперечує визнання батьків загиблого ОСОБА_11 потерпілими та вказуєна їхнє право отримати лише 5 000, 00 грн. моральної шкоди на обох.

Витрати на поминальний обід, в сумі 7 311, 20 грн., апелянт вважає такими, що не відносяться до безпосередніх витрат на поховання потерпілої особи, а є сталим звичаєм. Відповідно, не відносяться до витрат на поховання, право на відшкодування яких передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».

Не погоджується апелянт із необхідністю відшкодування 35 000, 00 грн. за спорудження надгробного пам`ятника, стверджує, що вартість останнього перевищує граничну вартість стандартних памятників і огорож у даній місцевості.

На вказану апеляцію позивачі подали заперечення, в якій просять вирок Жидачівського районного суду від 14 травня 2013 року залишити без змін, а апеляцію без задоволення.

Заслухавши доповідача, представника цивільного відповідача, який підтримав апеляційні вимоги, потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти таких, розглянувши матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що апеляція не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Доводи апеляції про те, що цивільні позивачі мають право на отримання відшкодування за завдану моральну шкоду у загальному розмірі 5000 грн. на обох, оскільки не є потерпілими, суперечать законодавству. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на момент ДТП потерпілому відшкодовується також і моральна шкода, передбачена п.1, п.2 ч.23 ЦКУ. Страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п.9.3 ст.9 вказаного Закону.

При цьому, моральна шкода, згідно ст.23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї чи близьких родичів. В п.1.3 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наведено визначення поняття потерпілого, як юридичної та фізичної особи, життю, здоров`ю та/або майну якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Крім того, перелік осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, визначено в ч.2 ст.1168 ЦК України, серед яких така шкода відшкодовується батькам померлого.

Враховуючи, вказані норми законів і те, що розмір ліміту відповідальності страховика на момент ДТП становив 51 000 грн. на одного потерпілого, а договором укладеним між ПАТ «УСК «Гарант Авто» та засудженим ОСОБА_9 такий ліміт визначено в розмірі 100 000 грн., колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції підставно стягнув з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_10 по 5 000 грн. моральної шкоди кожному.

Стосовно відшкодування 7 311,20 грн. витрат на поминальний обід, апеляційні вимоги в цій частині також спростовуються законодавством України і практикою. Так, ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 вказує, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) тій особі, яка понесла ці витрати, тому вимога про стягнення витрат на поховання може пред`являтись як особами, які мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника, так і сторонніми потерпілому громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках від 30.02.2012 року звертає увагу на вірне застосування норм матеріального права Кіцманським районним судом Чернівецької області, який у рішенні від 25.02.2010 року встановив: «є документально підтвердженими, обґрунтованими та такими, що підлягають відшкодуванню витрати, понесені К. у зв`язку з бальзамуванням тіла загиблого сина, витрати на поховання, поминальні обряди, встановлення надгробного пам`ятника та поминальний обід».

Відповідно, поминальний обід є частиною поховання потерпілого, а витрати на поминальний обід частина витрат на поховання потерпілої особи. Суд першої інстанції обґрунтовано задоволив цивільний позов в цій частині.

Щодо відшкодування 35 000 грн. за спорудження надгробного пам`ятника, то апеляційні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення з наступних підстав. Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.24 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.02.1992 року №6 вказує, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Вважаючи, що суд першої інстанції ухвалив стягнути вартість пам`ятника, яка є вищою ніж гранична, апелянт обґрунтовує свої вимоги довідкою Львівського комунального підприємства «Виробничо-реставраційний комбінат обрядових послуг», згідно якої гранична вартість одинарних пам`ятників, які виготовлялись даним підприємством склала 4 586,00 грн.

Однак, в матеріалах справи наявна довідка ДП «Вічність» від 21.01.2013 року, яку подали цивільні позивачі, з якої вбачається, що середня вартість гранітних пам`ятників у Дрогобицькому, Стрийському, Миколаївському, Жидачівському районах Львівської області становить 25 000 грн. Залишаючи вимоги апеляційної скарги в цій частині без задоволення, колегія суддів враховує те, що ДП «Вічність» вказує середню, а не граничну вартість виготовлення надгробних пам`ятників, яка значно перевищує суму, що вказана у довідці, поданій апелянтом, а також те, що довідка ДП «Вічність» показує вартість надгробних пам`ятників саме в районі, де виготовляється пам`ятник потерпілому.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції, в частині оскаржуваній апелянтом, є законним і обґрунтованим, відповідно підстав для зміни чи скасування такого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 362, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію представника цивільного відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто» залишити без задоволення, а вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 14 травня 2013 року відносно ОСОБА_9 без змін.

Головуючий:

Судді: