У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2014 року
м. Київ

Вищий спеціалізований суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі колегії:

головуючого Вільгушинського
М.Й.

суддів:
Колесниченка В.М., Слинька С.С.

розглянувши касаційну скаргу
засудженого ОСОБА_1 на вирок
Богунського районного суду м. Житомира
від 27 лютого 2014 року та ухвалу
Апеляційного суду Житомирської
області від 15 травня 2014 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

Вироком Богунського районного суду м.
Житомира від 27 лютого 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, уродженця с.
Миролюбівка Житомирського району
Житомирської області, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимого,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 359 КК України до позбавлення
волі на строк 3 роки;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 359 КК України до
позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України
шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим остаточно
ОСОБА_1 визначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено
ОСОБА_1 від відбування призначеного
покарання з випробуванням з іспитовим
строком 2 роки з покладенням на нього
виконання обов'язків, передбачених п. п.
2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За ч. 1 ст. 201 КК України ОСОБА_1
виправдано в зв'язку з відсутністю в
його діях складу кримінального
правопорушення.

Вирішено питання речових доказів та
судових витрат у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду
Житомирської області від 15 травня 2014
року вирок суду першої інстанції в
порядку ч. 2 ст. 404 КПК України змінено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
процесуальні витрати за проведення
судових експертиз в розмірі 6042 гривень
96 копійок. В решті вирок суду залишено
без зміни.

Згідно з копіями судових рішень, ОСОБА_1
визнано винним та засуджено за
незаконне придбання та використання
спеціальних технічних засобів
негласного отримання інформації та
закінченому замаху на незаконне
придбання та незаконне використання
спеціальних технічних засобів
негласного отримання інформації,
вчинені повторно.

Зокрема, замовивши у першому півріччі
2011 року з Китайської Народної
Республіки через мережу Інтернет на
своє ім'я та домашню адресу, що в
АДРЕСА_1, три закамуфльовані під ручні
кишенькові ліхтарики з прихованими
відеокамерами, оплатив їх та отримав
шляхом пересилання міжнародним
поштовим відправленням за
невстановлених досудовим слідством
обставин. Після цього, переконавшись,
що дійсно придбані ним засоби мають
приховані відеокамери шляхом їх
використання, 07 липня 2011 року повторно
через мережу Інтернет замовив десять
спеціальних технічних засобів
негласного отримання інформації
закамуфльованих під брелок для
автомобільної сигналізації з
прихованими відеокамерами та п'ять
спеціальних технічних засобів
негласного отримання інформації
закамуфльованих під канцелярські
ручки з прихованими відеокамерами,
оплатив їх, однак у зв'язку зі
здійсненням співробітниками Київської
регіональної митниці митного огляду
міжнародних поштових відправлень та
виявленням вказаних спеціальних
технічних засобів негласного
отримання інформації, не отримав їх.

Крім того, у лютому-березні 2012 року
ОСОБА_1, перебуваючи у приміщеннях кафе,
що у м. Житомирі, по вул. Київській, 1, та
по вул. Київській, 16,
незаконно використав придбані ним
раніше спеціальні технічні засоби
негласного отримання інформації,
здійснивши негласну відеозйомку в
зазначених приміщеннях.

Також ОСОБА_1 обвинувачувався органами
досудового слідства у переміщенні
через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю
спеціальних технічних засобів
негласного отримання інформації.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1,
не оспорюючи висновків судів щодо
виправдання за ч. 1 ст. 201 КК України,
ставить питання про скасування судових
рішень щодо нього та закриття
кримінального провадження. Стверджує,
що у нього не було умислу на вчинення
кримінальних правопорушень, за які
його засуджено, оскільки він не знав, що
замовлені ним кишенькові ліхтарики з
прихованими відеокамерами, брелоки для
автомобільної сигналізації з
прихованими відеокамерами та
канцелярські ручки з прихованими
відеокамерами є предметами злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України.
Вважає, що вироби, які він придбав, не
відносяться до спеціальних технічних
засобів для негласного отримання
інформації, а висновки експертиз, які
покладені в основу обвинувальних
вироку та ухвали судів на
підтвердження його винуватості не
можуть бути допустимими доказами,
оскільки при призначенні експертиз, на
його думку, було порушено вимоги ст. 197
КПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги
та додані до неї копії судових рішень,
колегія суддів не вбачає підстав для
відкриття касаційного провадження
виходячи з наступного.

З копій судових рішень убачається, що
суд при розгляді кримінального
провадження щодо ОСОБА_1 з'ясував
обставини, встановлені під час
кримінального провадження, та
перевірив їх доказами. При цьому з
судових рішень також видно, що судом
перевірялись і доводи сторони захисту
щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу
кримінальних правопорушень, за які
його засуджено.

Суди першої і апеляційної інстанцій
ретельно перевіряли доводи, аналогічні
тим, що викладені у касаційній скарзі.
Сукупність наведених у вироку доказів,
переконливо свідчить про те, що ОСОБА_1
вчинив кримінальні правопорушення,
передбачені ч. 1 ст. 359, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 359
КК України. Вирок суду є вмотивованим
і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника
засудженого, які аналогічні доводам
касаційної скарги засудженого, належно
перевірені апеляційною інстанцією.
Апеляційний суд визнав обґрунтованим
висновок місцевого суду про
правильність засудження ОСОБА_1 за ч. 1
ст. 359, ч. 2 ст. 15, ч. 2
ст. 359 КК України.

Зі змісту доданих судових рішень видно,
що твердження ОСОБА_1 щодо
необхідності визнання недопустимими
доказами у провадженні висновків
експертиз, відсутності умислу на
вчинення кримінальних правопорушень,
за які його засуджено, та доводи, якими
він заперечує віднесення предметів,
які купував, до спеціальних технічних
засобів негласного отримання
інформації, аналогічні доводам
апеляційної скарги його захисника. Ці
доводи сторони захисту належним чином
перевірені судом апеляційної
інстанції та визнані такими, що не
ґрунтуються на матеріалах
кримінального провадження і є
безпідставними.

Зокрема, апеляційний суд погодився з
висновком суду першої інстанції про те,
що з огляду на матеріали кримінального
провадження та показання ОСОБА_1,
відповідно до яких він зі спеціального
сайту замовляв та оплачував товар, який
доступно описаний на сайті продавця як
у вигляді картинок так і текстом. З
тексту опису вказаного товару слідує,
що це ручки, ліхтарики та автомобільні
брелоки для ключів з прихованими
камерами та записуючими пристроями.
Вказане підтверджує, що ОСОБА_1 свідомо
здійснював дії, які виразились у
незаконному придбанні та використанні
спеціальних технічних засобів
негласного отримання інформації та в
подальшому закінченому замаху на
незаконне придбання та використання
спеціальних технічних засобів
негласного отримання інформації.

Як встановлено висновками експертів №
25/3 від 17 січня 2013 року, № 27/3
від 23 січня 2013 року, № 327/3 від 28 березня
2013 року надані на дослідження ручні
кишенькові ліхтарики з вмонтованими
відеокамерами, кулькові ручки з
вмонтованими відеокамерами та
автомобільні брелоки з прихованими
відеокамерами відносяться до
спеціальних технічних засобів
негласного отримання інформації.

Наведене спростовує доводи касаційної
скарги про те, що реалізовані вироби не
є спеціальними технічними засобами.

Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 419 КПК України.

У суду касаційної інстанції немає
підстав не довіряти зазначеним
висновкам суду апеляційної інстанції,
які належним чином обґрунтовані.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні
інкримінованих йому кримінальних
правопорушень підтверджується не
тільки висновками експертиз, з якими не
погоджується засуджений, а і іншими
доказами у кримінальному провадженні,
дослідженими у суді та зазначеними у
вироку. У касаційній скарзі ОСОБА_1 не
наведено посилань, які б ставили під
сумнів ці висновки суду.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що переконливих доводів
про необхідність скасування судових
рішень щодо ОСОБА_1 мотивів, наведених
у касаційній скарзі засудженого немає.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК
України суд касаційної інстанції
постановляє ухвалу про відмову у
відкритті касаційного провадження,
якщо з касаційної скарги, наданих до
неї судових рішень та інших документів
вбачається, що підстав для задоволення
скарги немає.

З урахуванням викладеного, керуючись п.
2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на вирок
Богунського районного суду
м. Житомира від 27 лютого 2014 року та
ухвалу Апеляційного суду Житомирської
області від 15 травня 2014 року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

С у д д і :

М.Й. Вільгушинський В.М. Колесниченко
С.С. Слинько