Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/432/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.07.2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда матеріали кримінального провадження № 0000278 стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за апеляційною скаргою останнього на вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 25.02.2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гнатівка Добровеличківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня, розлученого, раніше не судимого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 620 (шістсот двадцять) грн. 69 коп., моральної шкоди в сумі 5000 (п"ять тисяч) грн. 00 коп., витрат на правову допомогу в сумі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за умисне середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження, тобто, умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків за таких обставин.

20 серпня 2014 року біля 10-00 години ОСОБА_9 , на території домоволодіння ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , під час сварки на ґрунті особистих неприязних стосунків, кулаком правої руки наніс ОСОБА_10 один удар в область обличчя, згідно висновку судово-медичної експертизи №157 від 24 жовтня 2014 року та за №201 від 21 листопада 2014 року, причинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: перелому нижньої щелепи справа, яке має ознаки середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як таке, що викликало тривалий розлад здоров"я більше ніж 21 день, чим вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок районного суду змінити в частині відшкодування моральної шкоди, стягнувши з нього на користь потерпілого ОСОБА_10 відшкодування моральної шкоди в сумі 600 (шістсот) грн. 00 коп.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що потерпілим ОСОБА_10 під час розгляду даного кримінального провадження в судовому засіданні не було нічим підтверджено обсяг моральних страждань, не обгрунтовано з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та не було надано жодних доказів на підтвердження розміру відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, вказує, що районним судом не зазначено, з яких міркувань він виходив при визначені розміру моральної шкоди, у сумі 5000 грн. та якими доказами це підтверджується. Окрім цього, просить суд звернути увагу на той факт, що він мешкає в с. Седнівка Устинівського району Кіровоградської області, в якому немає робочих місць, а тому на даний час він не має можливості влаштуватися на роботу, а залишившись без роботи він не має постійних заробітків та доходів, а тому, фактично залишився без матеріальних засобів для існування та утримання родини. Єдиний його дохід полягає у щорічній виплаті йому орендатором орендної плати за користування належної йому земельної ділянки (паю). Таким чином, підсумовує апелянт, стягнуте з нього на користь ОСОБА_10 відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп являється для нього занадто великою сумою.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінені судом, які ніким з учасників кримінального провадження оскаржені не були.
Дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані районним судом за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження, тобто, умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу , але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, районний суд в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України та належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.
Щодо доводів обвинуваченого про зменшення розміру моральної шкоди в зв`язку з тим, що потерпілим ОСОБА_10 під час розгляду даного кримінального провадження в судовому засіданні не було нічим підтверджено обсяг моральних страждань, не обґрунтовано з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та не було надано жодних доказів на підтвердження розміру відшкодування моральної шкоди, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, яким суд надав належну оцінку.
Так, згідно ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених законодавством.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_9 вчинив щодо ОСОБА_10 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, заподіявши потерпілому згідно висновку судово-медичної експертизи №157 від 24 жовтня 2014 року та за №201 від 21 листопада 2014 року, тілесні ушкодження у вигляді: перелому нижньої щелепи справа, яке має ознаки середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як таке, що викликало тривалий розлад здоров"я більше ніж 21 день.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так, судом першої інстанції, враховано, що неправомірними діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_10 дійсно нанесена моральна шкода тим, що він отримав тілесні ушкодження, переніс фізичні та моральні страждання, змушений був тривалий час лікуватися, проводились оперативні втручання, не міг нормально споживати їжу, що призвело до порушення звичайного його ритму життя, сну, апетиту, розмір моральної шкоди суд оцінює в сумі 5 000 гривень, при вирішенні питання про розмір моральної шкоди суд врахував матеріальний стан обвинуваченого.

В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В своїй позовній заяві потерпілий обґрунтовує свої страждання, так як доказ додав епікриз, чеки на придбання ліків та розрахункову квитанцію (а.п. 34-36 ), що на думку колегії суддів, є достатнім підтвердженням, крім того, в рекомендаціях зазначено, що ОСОБА_10 має продовжити лікування у хірурга стоматолога по місцю проживання: носити пращевидну пов`язку на протязі 6 тижнів з моменту виписки, прийом рідкої та потертої їжі. А тому, колегія суддів, не вбачає підстав для зменшення розміру моральної шкоди.

Апеляційні твердження обвинуваченого щодо відсутності постійного джерела доходів, відсутність робочих місць по місцю проживання апелянта не можуть бути підставою для зміни вироку в частині стягнення суми моральної шкоди, оскільки слід зазначити, що ОСОБА_9 є працездатним, не являється інвалідом та йому не протипоказана праця, а тому останній взмозі працевлаштуватися та виплатити стягнуті згідно вироку суду першої інстанції кошти на користь потерпілого.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, та не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, вирок Устинівського районного суду Кіровоградської області від 25.02.2015 року стосовно нього, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4