АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/200/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

представника служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради - ОСОБА_13

при секретарі - ОСОБА_14

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі 30 червня 2015 р. кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури м. Тернополя, обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 01 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , року народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимого

засуджено за п.7, п.12 ч.2 ст.115 КК України на 14 років позбавлення волі;

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахується з моменту затримання з 06 червня 2014 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області продовжено до 29 червня 2015 року.

ОСОБА_7 , року народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та жительки АДРЕСА_2 , судима вироком Тернопільського міськрайонного суду від 10 липня 2014 року за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 1 500 гривень, який сплачений в дохід держави

засуджено за п.7, п.12 ч.2 ст.115 КК України на 12 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з моменту затримання з 06 червня 2014 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області продовжено до 29 червня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно в користь ОСОБА_10 3 561 грн. матеріальної шкоди та 200 тисяч гривень спричиненої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно в користь ОСОБА_11 300 тисяч гривень спричиненої моральної шкоди.

В апеляційних скаргах та змінах до них:
- прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, у своїй зміненій апеляційній скарзі просить вирок Тернопільського міськрайонного суду від 01 квітня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_6 за п.п. 7, 12 ч.2 ст. 115 КК України та ОСОБА_7 за п.п. 7, 12 ч.2 ст.115 КК України змінити, виключивши з обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб, оскільки вона в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, зокрема, і тому, що всі дії обвинувачених, в тому числі ОСОБА_7 , свідчать про те, що вона діяла спонтанно, імпульсивно, без будь-якої попередньої домовленості з ОСОБА_6 . Ці обставини підтвердили в судовому засіданні як самі обвинувачені, так і свідки, які пояснили, що ОСОБА_7 почала наносити потерпілому тілесні ушкодження бітою, коли випадково побачила її на асфальті біля останнього. Саме тоді, за словами обвинуваченої, вона і вирішила вдарити ОСОБА_15 у відповідь на його провокативну поведінку і того, що він також попередньо її вдарив, і визнати їх винуватими:

ОСОБА_6 - за п. 7 ч.2 ст.115 КК України та призначити покарання у вигляді 14 років позбавлення волі;

ОСОБА_7 - за п. 7 ч.2 ст.115 КК України та призначити покарання у вигляді 12 років позбавлення волі.

Обвинувачена ОСОБА_7 , погоджуючись з висновками місцевого суду в частині визнання її винуватою у спричиненні смерті потерпілому ОСОБА_15 , в зміненій апеляційній скарзі разом з тим просить вирок суду щодо неї скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд, оскільки суд неправильно оцінив здобуті по справі докази, відповідно зробив помилковий висновок щодо кваліфікації її дій за ч.2 ст.115 КК України та призначеної міри покарання, оскільки наміру вбивати потерпілого в неї не було. Повністю підтримує апеляційну скаргу свого /захисника ОСОБА_8 .

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в зміненій апеляційній скарзі в інтересах останньої просить вирок суду змінити:. перекваліфікувати дії неповнолітньої ОСОБА_7 з п. п. 7, 12 ч.2 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України та призначити їй покарання із застосуванням вимог 69 КК України і відмовити у задоволенні цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди на користь потерпілих відповідно до вимог п.6 ст.242 КПК України.

Мотивує свої доводи тим, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, у вироку суду зазначено, що між потерпілими та обвинуваченими в ніч з 5 на 6 червня 2014 р. мав місце один конфлікт, проте, як вбачається із показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , показань обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та підтверджено даними відеозапису із камер відеоспостереження магазину «Продукти», 5 червня 2014 року у вечірню пору доби у межах 22:00-23:50 годин біля зупинки громадського транспорту та магазину «Продукти» по вул. М.Кривоноса у м.Тернополі за участю потерпілого ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_16 мали місце фактично два конфлікти, які були спровоковані поведінкою з боку потерпілого ОСОБА_19 .

Про те, що це саме так, свідчать показання свідка ОСОБА_20 , якому о 23 год 02-05 хв. дзвонив потерпілий ОСОБА_21 і повідомив, що він вдома і все нормально. Тобто, побувавши вдома, потерпілий ОСОБА_22 , за твердженням захисту, повернувся до місця першого конфлікту, маючи при собі вже не парасолю (як при першому конфлікті), а дерев`яний предмет типу бейсбольної біти, що підтверджує неприязні, ворожі наміри потерпілого. При цьому потерпілий ОСОБА_22 , як стверджують свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , свідомо провокував конфлікт, висловлюючись у їхню сторону нецензурною лайкою, коли ті на газоні шукали телефон.

Не погоджується захист також із зазначеною судом у вироку оцінкою даних відеозапису із камер відеоспостереження магазину «Продукти» по вулиці М.Кривоноса м. Тернополя, які покладені в основу рішення, де зазначено, що в ніч з 5 на 6 червня 2014 р. о 22:52:03 год. між ОСОБА_24 та ОСОБА_6 відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 наніс потерпілому близько 20 ударів кулаком правої руки в обличчя; об 23:02:30 год. припинив наносити йому удари, після чого піднявся на ноги та відійшов на ліву сторону тротуару. О 23:03:23 год. ОСОБА_6 тягнув за верхній одяг ОСОБА_19 , перемістивши його, таким чином, на ліву сторону тротуару, зображення якого відсутнє. Тоді об 23:03:39 год. із лівої сторони тротуару, який поряд із дорогою

в напрямку двору будинку №11 вул. М.Кривоноса м.Тернополя направився ОСОБА_16 , за ним ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яка тримала у лівій руці предмет, схожий на дерев`яну біту.

На думку захисту, оцінка судом відеозапису не узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема: висновком судово-медичної експертизи № 390 від 06.06.2014 p., згідно якої «При судово-медичній експертизі трупа гр-на ОСОБА_19 даних, які б вказували на те, що поза трупа змінювалась, не отримано. Даних, які б вказували на волочіння тіла ОСОБА_19 , не виявлено».

Саме на відеозапису «сате5_2014-06-05_23-00-01 23-59-58_САМ5. avi», про яке суд не зазначає у своєму рішенні, зображено, як саме потерпілий ОСОБА_22 наносить рукою близько 20 ударів ОСОБА_16 в обличчя. І ОСОБА_16 , і ОСОБА_22 суттєво відрізняються один від одного типом статури, зростом, одягом, що виключає схожість між ними.

Отже, при оцінці відеозаписів з камер відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » суд помилково дійшов висновку, що на зазначеному відеозапису ОСОБА_6 наносить удари ОСОБА_25 , а не ОСОБА_15 ОСОБА_16 .

Окрім того, саме свідок ОСОБА_23 попросила ОСОБА_6 втрутитись у конфлікт між ОСОБА_16 та ОСОБА_24 , коли останній наносив удари ОСОБА_16 . Такі показання ОСОБА_23 у судовому засіданні підтверджені показаннями свідка ОСОБА_18 , проте суд цього у рішенні не зазначив.

Таким чином, неповнота дослідження доказів на досудовому розслідуванні та в суді призвела до винесення судом вироку, в якому наявні висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того вважає, що судом неправильно застосований кримінальний закон.

У своєму вироку суд дійшов висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 досудовим слідством вірно кваліфіковано за п.п. 7,12 ч. 2 ст. 115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Проте з таким висновком суду захист не погоджується з тих міркувань, що, як зазначено у п. П Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини життя та здоров`я особи», як умисне вбивство з хуліганських мотивів за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України дії винного кваліфікуються, коли він позбавляє іншу особу життя внаслідок явної неповаги до суспільства, нехтування загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, а так само без будь-якої причини з використанням малозначного приводу.

Таким чином, судом безпідставно кваліфіковано як вчинене з хуліганських мотивів умисне вбивство під час сварки чи бійки, яку розпочав сам потерпілий, а так само з ревнощів, помсти чи інших мотивів, що виникли на ґрунті особистих стосунків, навіть якщо при цьому було порушено громадський порядок.

Як вбачається з показань свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , а також даних з камер зовнішнього відеоспостереження магазину «Продукти», поведінка потерпілого ОСОБА_19 була агресивною та провокуючою відносно зазначених свідків, а особливо відносно ОСОБА_16 . Коли ОСОБА_7 намагалась потерпілого ОСОБА_19 вгамувати, то останній вдарив її ногою у праву частину живота, що підтверджено даними, вказаними у висновку судово-медичного експерта № 820 від 06.06.201 р , згідно з яким «синець правої половини тазової ділянки, враховуючи його забарвлення, виник у ОСОБА_7 в межах доби до її судово-медичної експертизи, не виключено у вказаний нею та зазначений у постанові термін події - 06 червня 2014 року», а також показаннями свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_16 ..

Судом не враховано, що сварка за участю потерпілого ОСОБА_15 , який перебував у стані алкогольного спяніння, виникла на ґрунті особистих стосунків, але суд не дав належної оцінки діям потерпілого ОСОБА_19 .

Також суд, всупереч вимогам п. 16 зазначеної Постанови ВСУ України щодо умисного вбивства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб (п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України), необгрунтовано дійшов висновку про те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 діяли узгоджено, попередньо домовившись про заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_25 , оскільки все відбулось спонтанно, імпульсивно, як реакція на захист. Зазначене підтверджується показаннями свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_26 .

В даному випадку будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 мала намір позбавити потерпілого ОСОБА_19 життя, у даному кримінальному провадженні, на думку захисника ОСОБА_7 , немає.

Пунктом 1 ст. 359 КПК України передбачено: відтворення звукозапису і демонстрація відеозапису проводиться в залі судового засідання або в іншому спеціально обладнаному для цього приміщенні з відображенням у журналі судового засідання основних технічних характеристик обладнання та носіїв інформації і зазначенням часу відтворення (демонстрації). Після цього суд заслуховує доводи учасників судового провадження.

Проте в порушення зазначених вимог при дослідженні у суді даних відеозапису із камер відеоспостереження магазину «Продукти», що по вул..М.Кривоноса у м. Тернополі, поблизу зупинки громадського транспорту поряд із будинком № 11 по вул. М.Кривоноса у м.Тернополі, стороною обвинувачення було продемонстровано окремі фрагменти відеозаписів на ноутбуку, що не давало можливості сторонам процесу бачити відтворюване. Загальний час відеозапису складає 4 години, проте сторона обвинувачення продемонструвала фрагменти відеозапису протягом 5-ти хвилин. Ніхто із учасників так і не побачив, як відбувався перший конфлікт, як відбувся другий конфлікт, яка участь у ньому потерпілого ОСОБА_19 , які дії вчинив ОСОБА_6 та підзахисна неповнолітня ОСОБА_7 .

При поверхневому дослідженні цього доказу суд припустився грубої помилки, не надавши можливість висловити думку учасників судового провадження. Саме в судовому засіданні виникли сумніви щодо цього доказу, оскільки він відрізняється від того відеозапису, який досудовим розслідуванням було відкрито під час відкриття матеріалів кримінального провадження згідно вимог ст.,290 КПК України. Можливо, при належному дослідженні цього доказу у суду не виникло сумнівів у правовій кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 .

При вирішенні цивільного позову в кримінальному провадженні суд формально підійшов до визначення сум, що підлягають стягненню, зокрема, моральної шкоди.

Висновки суду суперечать вимогам п.6 ст.242 КПК України, згідно якої визначити розмір немайнової шкоди повинен був слідчий або прокурор шляхом проведення експертизи.

Окрім того, незрозумілою, на думку захисту, є зазначена у резолютивній частині вироку сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , оскільки розмір, вказаний цифрами, не відповідає розміру, зазначеному прописом, а саме, чи «3561 гривень», чи «три тисячі шістсот п`ятдесят одна гривня».Також витрати ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди не відповідають розміру документально підтверджених витрат.

При призначенні покарання неповнолітній ОСОБА_7 суд не врахував наступних обставин: ні мати, ні батько у вихованні неповнолітньої ОСОБА_7 участі не брали - мати зловживає алкогольними напоями, батько від участі у вихованні дочки самоусунувся, приділяючи увагу новій сім`ї; вихованням ОСОБА_7 займалась лише бабуся, яка в лютому 2014 року померла, тому у певній мірі поведінка неповнолітньої була зумовлена пережиттям втрати близької людини та неможливістю самій справитись з життєвими труднощами; не враховано й те, що за місцем проживання заяв та зауважень щодо поведінки ОСОБА_7 не поступало, як не враховано позитивної характеристики за час утримання в умовах Чортківського СІЗО, що свідчить про бажання засудженої ОСОБА_7 стати на шлях виправлення.

Серед обставин, що пом`якшують покарання, суд не врахував того, що ОСОБА_7 частково визнала свою вину, тобто у частині нанесення нею тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_25 , вона щиро розкаялась у вчиненому та попросила пробачення у рідних потерпілого ОСОБА_19 , також активно сприяла слідству та розкриттю злочину.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_9 в зміненій апеляційній скарзі просить вирок суду щодо засудження його підзахисного ОСОБА_6 скасувати і направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд в іншому складі суду, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з істотним порушенням і неправильним застосуванням кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність.

Так, судом не доведено вчинення ОСОБА_6 навмисного вбивства з хуліганських спонукань та за попередньою змовою групою осіб.

Як умисне вбивство з хуліганських мотивів за п.7 ч.2 ст. 115 КК дії винного кваліфікуються, коли він позбавляє іншу особу життя внаслідок явної неповаги до суспільства, нехтування загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, а так само без будь-якої причини чи з використанням малозначного приводу.

Не можна кваліфікувати як вчинене з хуліганських мотивів умисне вбивство під час сварки чи бійки, яку розпочав сам потерпілий, а так само з ревнощів, помсти чи з інших мотивів, що виникли на грунті особистих стосунків, навіть якщо при цьому було порушено громадський порядок.

У вироку зазначено, що дерев`яний предмет типу бейсбольної біти, який лежав поряд з ОСОБА_27 , належав йому...(З аркуш вироку), однак в подальшому судом не дано жодної оцінки факту повернення потерпілого з дому на місце конфлікту та ще й з дерев`яною бейсбольною бітою. Крім того, не встановлено мети та цілі, а також подальшої поведінки потерпілого в даному конфлікті. Не усунуто розбіжностей у показаннях свідків ОСОБА_26 ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , що свідчить, на думку захисту, про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 хуліганського мотиву.

Вчиненим за попередньою змовою групою осіб (п. 12 ч. 2 ст. 115 КК ( 2341-14 ) умисним вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання.

За це кримінальне правопорушення несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але, будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу. З урахуванням конкретних обставин справи доказів того, що обвинувачені у даному кримінальному провадженні діяли саме таким чином, немає.

Умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК . а також без ознак, передбачених статтями 116-118 КК, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК.

Таким чином, враховуючи те, що умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_19 у ОСОБА_6 , на думку захисника, не було, дії ОСОБА_6 слід перекваліфікувати з п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 статті 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, судом при призначенні покарання ОСОБА_6 не враховано вимоги ст.ст. 50,65 КК України, в тому числі ряд пом`якшуючих обставин, а саме:-часткове щире каяття обвинуваченого та активне сприяння ним розкриттю кримінального правопорушення;

-вчинення ним кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, які виникли через малозабезпеченість підзахисного;

-позитивна характеристика з місця проживання;

-те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, його молодий вік та стан здоров`я, які є вагомими з точки зору людяності, а тому захист просить обрати йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 121 КК України.

Так, згідно вироку суду 05 червня 2014 року близько 22 години ОСОБА_6 разом із неповнолітньою ОСОБА_7 перебували в гостях у спільного знайомого ОСОБА_16 по АДРЕСА_3 , де вживали спиртні напої.

Після розпиття спиртних напоїв 05 червня 2014 року близько 23 години 30 хвилин ОСОБА_16 разом із ОСОБА_6 та неповнолітньою ОСОБА_7 вийшли з квартири на зупинку громадського транспорту по вул. М. Кривоноса, м.Тернополя, де зустрілись із знайомими ОСОБА_23 та ОСОБА_17 .

В цей же час, перебуваючи неподалік зупинки громадського транспорту на вулиці М. Кривоноса ,11А у м. Тернополі близько 23 години 45 хвилин, ОСОБА_28 , знаходячись в стані алкогольного сп"яніння, вступив у словесний конфлікт з випадковим перехожим - потерпілим ОСОБА_15 , який також перебував в нетверезому стані.

Під час словесного конфлікту ОСОБА_22 та ОСОБА_16 почали шарпатись та штовхати один одного, внаслідок чого удвох впали на землю, де ОСОБА_22 наніс йому близько двадцяти ударів кулаком в область обличчя, чим спричинив легкі тілесні ушкодження.

Побачивши те, як ОСОБА_22 наносить удари по обличчі ОСОБА_16 , у ОСОБА_6 та неповнолітньої ОСОБА_7 виник спільний злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_15 з хуліганських мотивів.

З метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на позбавлення ОСОБА_19 життя, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в громадському місці, на зупинці громадського транспорту, по вулиці Кривоноса, ПА в м. Тернополі, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, маючи на меті самоутвердитись в очах свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_17 ОСОБА_29 , що перебували поряд, демонструючи неповагу до особи ОСОБА_19 , його людської гідності, байдужим ставленням до суспільних відносин, що забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки у побуті, діючи з особливою зухвалістю, що виразилось в насильстві із заподіянні тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, використовуючи малозначущий привід, безпричинно схопив за одяг ОСОБА_19 та, утримуючи, наніс удар зовнішньою поверхнею стопи в обличчя, з метою~ подолання опору і приведення потерпілого у безпорадний стан.

З метою доведення спільного злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_19 із хуліганських мотивів до кінця, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс удари кулаком в життєво важливі органи потерпілого, а саме в обличчя, голову, після чого скочив колінами на обличчя та тулуб ОСОБА_19 , коли той перебував в положенні лежачи, привівши його у безпорадний стан.

У цей же час неповнолітня ОСОБА_7 , реалізуючи спільний умисел, направлений на умисне позбавлення життя ОСОБА_19 , скориставшись безпорадним станом потерпілого, приєдналась до вже розпочатої ОСОБА_6 злочинної діяльності, спрямованої на умисне позбавлення життя потерпілого.

З метою реалізації спільного злочинного умислу 05 червня 2014 року близько 23 години 45 хвилин, діючи за попередньою домовленістю, неповнолітня ОСОБА_7 , знаходячись в громадському місці, неподалік зупинки громадського транспорту по вулиці М. Кривоноса, ПА, в м. Тернополі, а саме: поряд із ОСОБА_6 , який з метою умисного вбивства ОСОБА_19 наносив йому удари по обличчі та голові з метою приведення його у безпорадний стан, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, однак даючи звіт своїм діям та керуючи ними, використовуючи малозначущий привід, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, в присутності ОСОБА_29 , з хуліганських мотивів, демонструючи неповагу до особи ОСОБА_19 , його людської гідності, байдужим ставленням до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, діючи з особливою зухвалістю, що виразилось в насильстві із заподіянням тілесних ушкоджень, підняла з поверхні землі дерев`яний предмет типу бейсбольної біти, який лежав поряд із ОСОБА_27 та належав йому, і, діючи узгоджено із ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нанесла ним декілька ударів у життєво важливі органи, а саме по обличчі та голові потерпілого. .

Своїми спільними діями, які виразились в умисному протиправному позбавленні життя, тобто умисному вбивстві ОСОБА_19 , ОСОБА_6 за попередньою змовою із неповнолітньою ОСОБА_7 внаслідок явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, без будь-якої причини, відкрито нехтуючи встановленим у суспільстві порядком, спричинили ОСОБА_25 травму голови у вигляді: переломів кісток склепіння і основи черепа з крововиливами над і під оболонки та у речовину головного мозку; розтрощення кісток лицевого черепа з масивними травмуваннями м`яких тканин обличчя та крововиливами; просторового синця обличчя, ран, тріщин та ділянок осаднень на його тлі; суцільних крововиливів в сполучні оболонки повік та білкові оболонки очей, забій очних яблук; крововиливів та ушкодження слизових губ, травматичної екстракції двох зубів; травми шиї у вигляді: перелому лівого верхнього ріжка щитоподібного хряща із крововиливами в м`які тканини; синця та двох ділянок внутрішньо шкірних крововиливів; синців правого передпліччя, лівого плеча, кисті та стегна, тобто умисно вбили ОСОБА_15 .

Згідно висновку експерта №390 від 04 липня 2014 року та №089 від 14 жовтня .2014 року смерть ОСОБА_19 наступила 06 червня 2014 року внаслідок численних тілесних ушкоджень механічного пошкодження від дії тупих предметів, характерних для побиття, які локалізувались головним чином у трьох анатомічних ділянках тіла на голові, що викликали його смерть.

Крім цього, злочинними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, а також заподіяно шкоду особистим інтересам ОСОБА_19 , наданим йому Конституцією України - правам на повагу до гідності, свободи та особистої недоторканості.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, потерпілих на підтримку доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення та їх заперечення проти апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_7 та захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги та скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 та заперечували проти скарги прокурора, представника кримінальної міліції, провівши судове слідство та судові дебати, заслухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченої ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок є обґрунтованим, якщо він постановлений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно і повністю досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду, в тому числі про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, з достовірністю випливають з матеріалів справи.

Мотивувальна частина обвинувального вироку згідно ст. 374 КПК України повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу. способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.91 КПК України при розгляді справи в суді серед інших обставин підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення і винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Склад злочину включає психічне ставлення обвинуваченого до всіх фактичних обставин справи, які віднесені законодавцем до об`єкта і об`єктивної сторони злочину. Тобто, при доказуванні умислу насамперед необхідно встановити конкретні фактичні дані, які б свідчили, що інтелектом і волею (умислом) обвинуваченого охоплювались виявлені час, місце, спосіб вчинення злочину, настання злочинних наслідків. Поряд з доказуванням вини особи підлягає також доказуванню мотив і мета злочину, які хоча і мають факультативне значення для кваліфікації злочину, але обов`язково враховуються при визначенні суспільної небезпеки вчиненого, особи злочинця та при призначенні судом покарання.

Однак судом першої інстанції дані вимоги кримінально-процесуального закону були дотримані не в повній мірі.

Так, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні вбивства потерпілого ОСОБА_15 при обтяжуючих обставинах, а саме: умисного протиправного спричинення смерті іншій людині з хуліганських мотивів і кваліфікації їх дій за п.7 ч. 2 ст. 115 КК України, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину.

При цьому самі обвинувачені не оспорюють того факту, що ОСОБА_6 кулаками і взутими ногами, а ОСОБА_7 - бітою били по голові потерпілого ОСОБА_15 , якого в подальшому залишили лежати непритомним. Однак наполягають на тому, що ці дії ними було вчинено у відповідь на неправомірну поведінку самого потерпілого, а тому в їхніх діях немає ні хуліганського мотиву, ні попередньої змови на вбивство: наміру вбивати потерпілого вони не мали, все відбулось випадково, і просять врахувати це для перекваліфікації їхніх дій та пом`якшення призначеного їм судом покарання.

Проте, такі доводи обвинувачених щодо відсутності в їхніх діях складу злочину умисного вбивства з хуліганських мотивів були предметом перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у кримінальному провадженні і які змістовно наведені у вироку.

Як вбачається із змісту п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 р. №2, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого /ч.2 ст.121 КК/, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.)

Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства, значення не має.

Крім того, вирішуючи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий (спрямованість умислу винуватого) необхідно зважити на сукупність всіх обставин вчиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, характер поранень (поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілому, а й спосіб вчинення злочину, засоби і знаряддя злочину.

Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Як вбачається з доказів кримінального провадження, досліджених в судовому засіданні, в тому числі з камер відеоспостереження, долучених до справи за клопотанням прокурора і оглянутих в судовому засіданні місцевого суду, що були встановлені на магазині Продукти по вул. М.Кривоноса м. Тернополя щодо подій, які відбувались в ніч з 5 на 6 червня 2014 р., ОСОБА_6 , до злочинних дій якого в подальшому приєдналась ОСОБА_7 , о 22.12.50 год. побили потерпілого і, маючи обєктивну можливість залишити останнього, цього не зробили, і через деякий час, а саме о 23.02.30 год, коли потерпілий разом з іншими особами знаходився біля тротуару, ОСОБА_6 наніс йому ще біля 20 ударів кулаком правої руки в обличчя, після чого до ОСОБА_6 приєдналась ОСОБА_7 , тримаючи в лівій руці предмет, схожий на деревяну биту, якою вона, за її зізнанням та за даними відеозапису, і нанесла йому ще два чи три удари бітою по голові та обличчі, від яких потерпілий протягом нетривалого часу помер.

Із урахуванням наведеного та беручи до уваги обставини нанесення ударів потерпілому обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,а також зазначені у висновку судово - медичної експертизи їх кількість, характер і локалізацію, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що засуджені діяли з умислом на умисне вбивство, оскільки вони спільними діями, із значною силою наносили удари кулаками, ногами, ще й бітою по тілу та в життєво важливі органи - живіт, грудну клітину потерпілого, голову, який без руху лежав на землі і не міг чинити опір та захищатись, і, як вірно зазначив суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний суд, вони мали умисел на вбивство ОСОБА_15 .

Досліджені судом докази, в тому числі дані відеозапису з камер відеоспостереження вказують на те, що потерпілому ОСОБА_15 обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 удари наносились безпричинно, без будь-якого приводу з його сторони.

При цьому дослідженими в судовому засіданні доказами не підтверджується намір у потерпілого вчинити конфлікт на побутовому рівні чи з будь-якої іншої причини, як про це зазначали у своїх скаргах захисники обвинувачених, а також те, що він спровокував бійку, яка в подальшому призвела до його вбивства, враховуючи, що ні з ОСОБА_30 , ні з обвинуваченими він знайомий не був.

Більш того, в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_20 заявив, що коли він 5 червня 2014 р. пізно ввечері разом з потерпілим повертався додому, до них несподівано підбіг незнайомий хлопець і зненацька вдарив спочатку його, а потім ОСОБА_15 кулаком в перенісся. Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні також пояснила, що була очевидцем конфлікту між ОСОБА_30 та невідомим чоловіком, як зясувалось в подальшому ОСОБА_15 , в який втрутився ОСОБА_6 . Останній спочатку наніс потерпілому удар ногою, від якого той впав, а потім продовжував наносити йому удари, всього біля 20, кулаками в обличчя. Після цього ОСОБА_6 ще й скочив кілька разів колінами по тілу ОСОБА_15 . І вона, і інші присутні під час побиття потерпілого вчиняли спроби припинити ці дії обвинуваченого, але їхні намагання виявилися марними. Сам ОСОБА_15 в її присутності ніяких протиправних дій по відношенню до обвинувачених не чинив.

Аналогічні показання в судовому засіданні щодо провокації конфлікту з потерпілим зі сторони ОСОБА_31 .Бідули дала і свідок ОСОБА_18 .

Про відсутність провокативної поведінки ОСОБА_15 щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , яких нібито намагався захистити ОСОБА_6 від потерпілого, який в той же час ображав і його, за його поясненнями, чого він не міг стерпіти, свідчить і та обставина, що жодних тілесних ушкоджень, які б могли виникнути у разі побиття обвинуваченої та ОСОБА_16 потерпілим, який за словами ОСОБА_7 нібито наніс її удар рукою в праву половину тазової ділянки, не було виявлено. Наявність у ОСОБА_7 синця правої половини тазової ділянки за висновком СМЕ №820 від 06.06. -03.07. 2014 р. не повязана з подіями 06 червня 2014 р.

Сам обвинувачений ОСОБА_6 за даними протоколу за результатами негласної слідчої дії від 17 червня 2014 р., дослідженого в судовому засіданні, визнавав, що злочин ним був вчинений в стані алкогольного спяніння, а йому пити не можна,бо кров кипіть і все.

Таким чином, як правильно вказав суд першої інстанції у вироку і з чим погоджується колегія суддів, аналіз даних відеозапису з камер відеоспостереження та аналіз показань свідків, висновку вищезазначеної СМЕ та інших доказів свідчить про відсутність зі сторони потерпілого такої поведінки чи такого суспільно-небезпечного посягання, яке б вимагало відвернення чи припинення з боку обвинувачених, в тому числі шляхом застосування деревяної біти та заподіяння йому смерті.

Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №278 від 23.06.2014 року, ОСОБА_6 під час інкримінованого кримінального правопорушення в тимчасово хворобливому стані не перебував, страждав на розлади поведінки внаслідок вживання канабіоїдів. За теперішнього часу страждає на розлади психіки і поведінки. По своєму психічному стану в даний час ОСОБА_6 здатен усвідомлювати свої дії і керувати ними. Також у період інкримінованого кримінального правопорушення та на час проведення експертизи він не виявляв ознак будь-якого психічного захворювання, міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

З висновку судово-медичної експертизи №390 від 06 червня 2014 року вбачається, що на тілі ОСОБА_19 були виявлені чисельні тілесні ушкодження, які є слідами неодноразового прикладання сили шляхом нанесення ударів, що й обумовило масивність травматичних змін. Кожний удар, незалежно від того, чим він наносився (рукою, ногою чи іншим травмуючим предметом), призводив до більшого травмування м`яких тканин, кісток та внутрішніх органів (тому вони не можуть розглядатися окремо). Виявлені у гр-на ОСОБА_19 травматичні зміни відповідно до змісту п. 2.1.2. п. 2.1.3. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" - МОЗ України, Київ, 1995 р. створювали реальну небезпеку для життя в момент їх заподіяння і тому належать до тяжких тілесних ушкоджень. Смерть гр-на ОСОБА_19 настала від масивної травми м`яких тканин обличчя з розтрощенням кісток лицевого та частково мозкового черепа, крововиливами над і під оболонки та в речовину головного мозку. Сказане підтверджується характером виявлених при розтині трупа травматичних і патоморфологічних змін тканин та органів та результатами судово-гістологічної експертизи шматочків внутрішніх органів. Таким чином, між травмуванням та настанням смерті потерпілого існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Після спричинення потерпілому такого характеру тілесних ушкоджень смерть настала впродовж десятків хвилин. Незадовго до настання смерті ОСОБА_22 вживав алкогольні напої, і в його крові виявлено етиловий спирт в кількості 2.13% промілле, в сечі 2.39% промілле, що має наслідком середню ступінь алкогольного сп`яніння.

Отже, характер, кількість та локалізація спричинених тілесних ушкоджень, знаряддя вчинення злочину, яким є в тому числі деревяна біта, спрямованість завданих обвинуваченими ударів у життєво важливі органи потерпілого, а саме: в обличчя та голову, а також поведінка потерпілого та обвинувачених після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, які вбили ОСОБА_15 , а місце злочину покинули, залишивши непритомного потерпілого, свідчать про направленість їх умислу на вчинення вбивства, а не на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть останнього, на чому в суді апеляційної інстанції наполягали захисники обвинувачених.

При цьому ті обставини, що умисне вбивство ОСОБА_15 було вчинено в громадському місці, де обвинувачені проявили явну неповагу до суспільства, оскільки, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки у суспільстві, з використанням малозначного приводу, завдали руками, ногами, а також деревяною бітою удари потерпілому, свідчать про те, що під час вчинення цих дій і ОСОБА_6 , і ОСОБА_7 діяли з хуліганських спонукань.

Таким чином, у процесі досудового, судового слідства були встановлені і досліджені всі обставини, зясування яких мало значення для правильного вирішення справи, допитані всі особи, показання яких мають значення у кримінальному провадженні, а тому висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в умисному вбивстві потерпілого з хуліганських спонукань підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та відносних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і з достатньою повнотою досліджених судом, яким дана належна оцінка.

Тому за відсутності даних, які б вказували на те, що обвинувачені діяли з метою лише спричинити тілесні ушкодження потерпілому, який нібито своєю неправомірною поведінкою спровокував їх до вчинення кримінального правопорушення, про що вони та їх захисники вказують в своїх апеляційних скаргах, та що, у разі підтвердження, мало би бути наслідком перекваліфікації їх дій, колегія суддів не вбачає підстав для повного задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та їх захисників.

У цьому звязку доводи захисників та обвинувачених щодо порушення судом закону в частині визнання винуватими обвинувачених у вчиненні вбивства з хуліганських спонукань є безпідставними, а тому їх дії вірно кваліфіковані за п.7 ч.2 ст.115 КК України.

Водночас, судова палата вважає, що у вироку відсутні достатні докази вини ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у тому, що умисне вбивство з хуліганських мотивів було ними вчинено за попередньою змовою групою осіб, а тому кваліфікацію їхніх дій ще й за п.12 ч.2 ст.115 КК України з обвинувачення слід виключити.

Так, у ч.2 ст.28 КК України зазначено, що злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб /дві або більше/,які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Із змісту даної статті випливає, що змова про вчинення злочину може відбутися задовго до вчинення злочину чи прямо перед його вчиненням, але до замаху на нього.

Згідно з розясненнями, які містяться в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 р. Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоровя особи№2, вчиненим за попередньою змовою групою осіб /п.12 ч.2 ст.115 КК/ умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб /дві і більше/, які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання.

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що ОСОБА_7 , як вона і сама зазначає, обурившись протиправною, на її думку, поведінкою потерпілого, використала для нанесення йому ударів деревяну біту, яку знайшла там же, біля ОСОБА_15 , і цією ж бітою вдарила його два чи три рази по голові і обличчю. З ОСОБА_6 про вбивство останнього вони не домовлялися, що підтвердив і сам обвинувачений. Про правдивість його показань свідчать і дані протоколу за результатами проведення негласної /слідчої/ дії від 17 червня 2014 р., де він зазначає, що ...Я взагалі не розумію, навіщо вона брала ту біту..., а вона прийшла та ще вдарила два рази.

Про спонтанність та імпульсивність дій обвинуваченої ОСОБА_7 щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому свідчать і дані відеозапису за період з 21 год 05 червня 2014 р. до 01.00 год 06 червня 2014 р. магазину Продукти по вул. М.Кривоноса, 11А в м. Тернополі, з якого вбачається, що умисел нанести удари ОСОБА_15 у обвинуваченої виник, коли вона випадково виявила біля нього біту. При цьому ОСОБА_7 заявила, що наміру вбивати не мала, а умисел щодо нанесення ударів останньому виник раптово та несподівано для неї самої.

Таким чином, як вбачається з наведеного, у кримінальному провадженні відсутні переконливі докази щодо домовленості між обвинуваченими на позбавлення життя потерпілого.

Показаннями обвинувачених та свідків, які були очевидцями події злочину, підтверджується те, що обоє підсудні перебували у стані алкогольного спяніння під час вчинення ними злочину.

Відповідно до експертних висновків обоє обвинувачені могли усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Оскільки вони були осудними, місцевий суд правильно прийшов до висновку, що і ОСОБА_6 , і ОСОБА_7 повинні нести відповідальність за скоєні ними злочини у місцях позбавлення волі відповідно до санкції закону, у якому передбачена їх відповідальність за скоєне.

Стягнута судом з обвинувачених солідарно матеріальна шкода підтверджується документально.

При відшкодуванні моральної шкоди в судовому порядку її розмір визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Також при визначенні розміру завданої моральної шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості. У своєму рішенні суд повинен навести мотиви визначення відповідного розміру такої моральної шкоди. За Цивільним кодексом України мінімального розміру моральної шкоди не встановлено.

Моральна шкода по даному кримінальному провадженні достатньо аргументована як в заявах потерпілих, так і у вироку суду у сумі відповідно 200 000 тис. грн в користь ОСОБА_10 та 300 000 грн в користь ОСОБА_11 , оскільки моральні страждання сестри та матері потерпілого внаслідок вбивства брата і сина очевидні. Ці вимоги відповідають ч.2 ст. 1168 ЦК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинувачених, один з яких ОСОБА_6 - раніше не судимий, характеризуються позитивно та з урахуванням конкретних обставин вчиненого ними кримінального правопорушення не знайшов підстав для призначення обвинуваченим покарання у виді довічного позбавлення волі, а обрав їм покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Проте, колегія суддів, враховуючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинено особливо тяжкий злочин, до того ж з хуліганських мотивів, з огляду на наслідки злочинних дій, які є невідворотними та полягають у смерті потерпілого, позиції обвинувачених, які наполягають на протиправності дій потерпілого, хоча висловлюють жаль щодо наслідків вчиненого, із врахуванням даних про їх особу, першу судимість ОСОБА_6 , того, що ОСОБА_7 вчинила злочин в неповнолітньому віці, виховувалась без батька, того, що злочин вчинено ними в стані алкогольного спяніння, а також враховуючи, що обєм обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зменшився, - вважає за можливе помякшити призначене обвинуваченим покарання.

За таких обставин,колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора у провадженні та апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відповідно підлягають частковому задоволенню із зміною вироку суду першої інстанції в частині засудження обох обвинувачених за п.12 ч.2 ст.115 КК України та в частині призначеного покарання .

Суттєвих порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, які тягнуть за собою зміну чи скасування вироку, по справі не встановлено.

Що стосується вказівки місцевого суду про стягнення спричиненої матеріальної шкоди в сумі чи то 3561 грн, чи то 3651 грн, то колегія суддів вважає, що місцевим судом допущена помилка, яка не впливає на законність та обгрунтованість вироку і може бути виправлена в порядку ст.379 КПК України.

Керуючись ст. ст. 379, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченої ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_32 та ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайсуду від 01 квітня 2015 р. щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 змінити, виключивши з обвинувачення останніх п.12 ч.2 ст.115 КК України вчинення кримінального правопорушення умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб і вважати засудженими:

ОСОБА_6 за п.7 ч.2 ст.115 КК України до 13 років 6 міс позбавлення волі;

ОСОБА_7 за п.7 ч.2 ст.115 КК України до 11 років 6 міс позбавлення волі.

Рекомендувати місцевому суду в порядку ст. 379 КПК України виправити арифметичну помилку щодо визначення суми спричиненої матеріальної шкоди.

В решті вирок суду залишити без змін.

1)
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, як тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.
2)

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2