Справа № 583/2407/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" липня 2015 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 15 липня 2015 року за № 0000087 про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цюрупинськ Херсонської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, проходить службу на посаді робітник підсобного 2 інженерно-будівельного відділення 3 інженерно-будівельного взводу 2 інженерно-будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розлученого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Військовослужбовець ОСОБА_4 з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, за наступних обставин.

Так, 14.08.2014 р. ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України № 607 від 21.07.2014 р. «Про часткову мобілізацію» призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 . В подальшому переведений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де наказом командира (по стройовій частині) № 2 від 15.10.2014 року призначений на посаду робітника підсобного 2 інженерно-будівельного відділення 3 інженерно-будівельного взводу 2 інженерно-будівельної роти.

З часу видання указу Президента України № 303 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України діє особливий період відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України».

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

05.04.2015 року усним наказом командира в/ч НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 солдату ОСОБА_4 надано звільнення з розташування військової частини з правом виїзду до місць проживання терміном на 14 діб до 19 квітня 2015 року включно, з подальшим поверненням його до пункту постійної дислокації вказаної військової частини.

Після чого ОСОБА_4 вибув до місця свого постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , однак 20.04.2015 року не з`явився на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що розташована у АДРЕСА_3 , та прибув лише 05.06.2015 р., де продовжив виконання своїх службових обов`язків.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для повернення на службу у встановлений час, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, у період з 20 квітня 2015 року по 04 червня 2015 року не з`явився на службу до пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 , обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні, свою вину визнав повністю та пояснив, що після проходження служби в зоні АТО 05.04.2015 року відбув у відпустку з в/ч НОМЕР_1 , перебував вдома в Херсонській області в м. Цюрупинськ, а 20.04.2015 року назад не повернувся, так як вдома потрібно було возити на лікування хвору матір. Командування в/ч НОМЕР_1 про вказані обставини не повідомляв. Закінчивши свої справи, 05.06.2015 р. повернувся на службу. Вину визнає, щиро кається у скоєному.

Оскільки обвинуваченим не оспорюються фактичні обставини справи, кваліфікація дій, немає сумнівів у добровольності та істинності його позиції, відповідно до ст. 349 КПК України суд вважає недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Вислухавши обвинуваченого, обмежившись дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого як особу, суд дійшов до висновку, що такі дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При обранні обвинуваченому виду і міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який злочин вчинив вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується посередньо, за місцем проживання характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З довідок голови вуличного комітету, міського голови та КП «Цюрупинська ЦРЛ» від 22.07.2015 року вбачається, що обвинувачений мешкає разом з матір`ю ОСОБА_6 , яка є пенсіонеркою, хворіє на діабет, потребує допомоги сина по господарству. У період з 08.03.2015 р. по 05.06.2015 р. знаходилася на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у зв`язку з закритим внутрішньо суглобовим переломом лівого колінного суглобу.

За довідкою командира в/ч пп НОМЕР_1 від 26.02.2015 року, ОСОБА_4 в період з 01.12.2014 року по 26.02.2015 року брав участь в антитерористичній операції на території Донецької області.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також наявність у обвинуваченого непрацездатної хворої матері, яка потребує допомоги обвинуваченого, та участь обвинуваченого в антитерористичній операції.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не виявлено.

При призначенні покарання суд приймає до уваги наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, наявність у обвинуваченого непрацездатної хворої матері, участь обвинуваченого в антитерористичній операції, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, а також враховуючи позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, те, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, дійшов висновку про можливість застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого виду покарання, ніж передбачене санкцією ч. 4 ст. 407 КК України, а саме арешту, з відбуванням його згідно положень ч. 2 ст. 60 КК України на гауптвахті.

Суд вважає, що обрана обвинуваченому міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.
Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді 1 (одного) місяця арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КК України відбування арешту здійснювати на гауптвахті.

Початок строку відбування рахувати з дня фактичного поміщення на гауптвахту.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження у разі відсутності апеляційної скарги.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1