АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2015 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000326 від 20.02.2015 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, судимого, востаннє: 09.11.2012 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чернівці, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, із середньою освітою, судимого, востаннє: 05.07.2013 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 травня 2015 року, яким його та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та за його вчинення призначено їм покарання: ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки позбавлення волі.
Провадження №11-кп/794/246/15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ч.1 ст.71 КК України призначено ОСОБА_6 покарання, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком частину невідбутого покарання за попереднім вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 листопада 2012 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обраховано з 20 лютого 2015 року, тобто з моменту його затримання.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_6 залишено попередню - тримання під вартою.
ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання покарань за даним вироком та за вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 08 квітня 2015 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк (три) роки 6 (шість) місяців. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обраховано з 20 лютого 2015 року, тобто з моменту його затримання. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_8 залишено попередню - тримання під вартою. призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить переглянути вирок районного суду в частині призначеного покарання, а також в частині вирішення цивільного позову.
Вважає, що суд першої інстанції невірно стягнув матеріальну шкоду у розмірі 2775 грн. 25 коп., оскільки після вчинення злочину він одразу був затриманий працівниками міліції, та все, що було викрадено, одразу було повернуто потерпілій. Одночасно просить застосувати вимоги ст. 69 КК України.
Від іншого обвинуваченого, ОСОБА_8 , потерпілої та прокурора апеляційних скарг не надійшло.
Як зазначив суд у своєму вироку, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 визнані винуватими у тому, що вони, 20 лютого 2015 року о 02 годині, вступивши у попередню злочинну змову між собою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, умисно, протиправно, повторно, знаходячись по вул. Руській в м. Чернівці, підійшли до вхідних дверей магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: АДРЕСА_3 , де підняли металеві ролети, після чого ОСОБА_6 за допомогою бруківки розбив скло у вхідних дверях магазину. В подальшому, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_8 проникли через розбиті вхідні двері до приміщення магазину, з якого таємно викрали продукти харчування на загальну суму 2307 грн. 25 коп., гроші в сумі 90 грн., роздрібну монету в сумі 28 грн., та поліетиленові пакети чорного кольору «Бос», в які склали викрадені продукти харчування та напої.
Після чого з викраденим майном обвинувачені з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 2425 грн.25 коп.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду та основні доводи, викладені в апеляційній скарзі, обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили її задовольнити, міркування прокурора, яка вважала, що вирок суду як законний слід залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану - без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, на підставі наступного.
Вирок районного суду в частині визнання винним ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України ніким не оскаржується.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, скориставшись правом, передбаченим ч.3 ст. 349 КПК України, проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Колегією суддів при перевірці вироку суду першої інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням в інше приміщення, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , не оскаржує обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації його дій, колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.
Аналізуючи вирок районного суду в частині призначення покарання, колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_6 міри покарання, районний суд, у відповідності до вимог ст.ст.65-67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначив обвинуваченому покарання, яке на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи апелянта про можливість пом`якшення призначеного покарання на підставі ст. 69 КК України є необґрунтованими.
Виходячи зі змісту ст.69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише в тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини КК України, було б явно недоцільним.
При розгляді кримінального провадження районним судом були встановлені декілька обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Дані обставин дали можливість суду першої інстанції визначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією ч.3 ст.185 КК України.
Разом з тим, як обтяжуючу обставину покарання районним судом було визнано: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку, вказаних пом`якшуючих обставин, є явно недостатньо для застосування вимог ст. 69 КК України.
Крім того, для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд зобов`язаний врахувати особу винного, що передбачає врахування суб`єктивних ознак, які знижують ступінь суспільної небезпеки особи винного.
Аналізуючи особу ОСОБА_6 , колегією суддів встановлено, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів, за що відбував покарання у місцях позбавлення волі, та, незважаючи на це, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і повторно вчинив злочин проти власності, що свідчить про його суспільну небезпеку, небажання стати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів.
За таких підстав, в даному випадку призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбаченого санкцією закону, за який він був засуджений районним судом, є неможливим.
Не допустив суд помилки і при призначенні покарання на підставі ст. 71 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення у період невідбутої частини покарання за вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 листопада 2012 року.
На думку колегії суддів, виправлення ОСОБА_6 не можливе без реального відбування покарання, а тому призначений йому вид та міра покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі буде необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Що стосується рішення районного суду щодо цивільного позову, то і в цій частині вирок відповідає вимогам Закону.
Так, згідно ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ст.1190 ЦК України та п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Також, згідно п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», солідарну відповідальність несуть особи, діянні яких були об`єднанні спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їх спільних дій.
Суд першої інстанції вірно встановив, що саме спільними, умисними діями обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , вчиненими групою осіб, потерпілій ОСОБА_10 була заподіяна майнова шкода.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що викрадені речі були одразу повернуту потерпілій, а тому суд першої інстанції помилково задовольнив цивільний позов потерпілої, колегія суддів до уваги не бере, оскільки, як вірно зазначено судом у вироку, із показань потерпілої встановлено, що повернуте їй викрадене майно не придатне для подальшого використання та продажу.
Крім того, із вироку суду першої інстанції вбачається, що судом було виключено вартість викраденої обвинуваченими вцілілої пляшки коньяку «Жатон» вартістю 70 грн.
За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 і в цій частині задоволенню не підлягає.
Оскільки підстав для зміни чи скасування вироку немає, то в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , засуджених за ч.3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою,- в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3