В И Р О К Справа № 710/1206/15-к
провадження № 1-кп/710/72/2015
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.07.2015 року Шполянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В :
15 травня 2015 року, близько 15-00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи на території складу, що належить ОСОБА_6 , розташованого по АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю господаря та сторонніх осіб, умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з даху приміщення складу зірвав та намагався таємно викрасти відливи з оцинкованого заліза довжиною 15 метрів, вартістю 18 грн. за 1 метр, на загальну суму 270 грн., але свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий на місці скоєння злочину працівниками міліції.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся і показав, що дійсно 15 травня 2015 року він прийшов на територію складу, розташованого по АДРЕСА_2 , і з даху приміщення складу зірвав та хотів викрасти відливи з оцинкованого заліза, але його затримали працівники міліції, тому відливи викрасти не вдалося. В скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, вислухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, перевіривши істинність й добровільність визнавальних показань обвинуваченого, істинність, належність, достовірність та допустимість інших доказів по кримінальному провадженню, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України, доказана і його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України як замах на таємне викрадення чужого майна (замах на крадіжку).
Призначаючи ОСОБА_5 вид і міру покарання, згідно вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України являється кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, згідно ст. 89 КК України рахується не судимим, його каяття, відношення до вчиненого кримінального правопорушення, відсутність претензій з боку потерпілого, що він за даними Шполянської ЦРЛ перебуває на диспансерному обліку в лікаря-нарколога з діагнозом алкогольна залежність, на диспансерному обліку в лікаря психіатра Шполянської ЦРЛ не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд вважає щире каяття. Обтяжуючих обставин судом не встановлено.
Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, суд вважає доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, але враховуючи, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, згідно ст. 89 КК України, рахується не судимим, потерпілий претензій не має, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому суд вбачає підстави до застосування ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що цілком відповідатиме тяжкості вчиненого, обставинам вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся. Відповідно до ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 . Речові докази по даному провадженню, згідно п.5 ч. 9 ст. 100 КПК України, необхідно повернути законному власнику. Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 122, 124, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,
З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч.1 ст.185 КК України і призначити йому покарання 1 (один) рік позбавлення волі.
Застосувати ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
Згідно п.п. 2, 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути із ОСОБА_5 процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 200 грн. на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , рах. № НОМЕР_2 в Черкаському ГРУ КБ «ПриватБанк», МФО 354347.
Речові докази - відливи з оцинкованого заліза довжиною 15 метрів, які знаходяться на зберіганні у ОСОБА_6 - повернути законному власнику ОСОБА_6 , звільнивши ОСОБА_6 від зберігальної розписки.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області через Шполянський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8