АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

6 листопада 2007
року апеляційний суд Житомирської області

в складі:

головуючого
- судді Фоміна
Ю.В.,

суддів: Заліщука
М. С. та

Єрещенка
A.M.

з
участю: прокурора Воронухи Д.С.

захисника ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за апеляцією з доповненнями
засудженого ОСОБА_2 на постанову Бердичівського міськрайонного суду від 4
липня 2007 року, -

встановив:

Цією постановою ОСОБА_2, який відбуває покарання в Райківській
виправній колонії ( № 73 ) Житомирської області за вироком Дарницького
районного суду м. Києва від 13 липня
2001 року за ст. 94 КК України у вигляді 12 років позбавлення
волі, -

відмовлено
в задоволенні його заяви про приведення вироку у відповідність за
безпідставністю.

В
постанові зазначено, що засуджений
звернувся до суду з заявою, у якій
просить у зв'язку з набранням чинності з 1 вересня 2001 року нового КК України
та втратою чинності КК України 1960 року,
перекваліфікувати його дії, за
які він засуджений за вироком суду за
ст. 94 КК України 1960 року
на ст.
116 КК України, оскільки цей
злочин відноситься до категорії тяжких,
а згідно нового кримінального кодексу за тяжкий злочин не може бути
призначене покарання більше 10 років.

Справа №
11-725/2007 рік

Головуючий у
суді 1 інстанції Зайцев
А.В.

Суддя -
доповідач Фомін Ю.В.

2

Суд, вислухавши засудженого, думку прокурора, дослідивши його доводи, вважав подану заяву безпідставною, оскільки перекваліфікування дій засудженого
виходить за межі компетенції суду.

В
апеляції з доповненнями засуджений ОСОБА_2
просить постанову скасувати та у відношенні вироку, за який його засуджено, виконати вимоги ст. ст. З, 5 заключних та перехідних положень КК України
2001 року.

Заслухавши
доповідача, міркування прокурора про
залишення постанови без зміни,
перевіривши справу та обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд визнав, що апеляція задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно
змісту ст.
ст. 3 та 5 розділу 2
прикінцевих та перехідних положень КК України,
який набрав чинності з 1 вересня 2001 року, на які є посилання в апеляції з проханням
привести вирок у відповідності з ними,
вони не передбачають закриття кримінальної справи, або зниження відповідно до ч. 3 ст. 74
КК України міри покарання, яка була
призначена ОСОБА_2 за ст. 94 КК України 1960 року за вироком
Дарницького районного суду м. Києва від
13 липня 2001 року. Умисне вбивство, як
за КК України 1960 року ( ст. 94 КК ),
так і за діючим КК України ( ст.
115 ч. 1 КК) відноситься до особливо тяжких злочинів.

Суди, які вирішують питання, зв'язані з виконанням вироку, що набрав законної сили, не вправі змінювати суть вироку та
кваліфікацію дій, за вчинення якіх була
засуджена особа, про що обґрунтовано
було зазначено в постанові суду першої інстанції. Тому ні суд першої
інстанції, ні апеляційний суд не вправі
змінити вищезазначений вирок щодо ОСОБА_2
, що набрав законної сили.

З
урахуванням наведеного підстав для задоволення апеляції немає. Тому постанову
щодо ОСОБА_2 слід залишити без зміни.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

3

Апеляцію
засудженого ОСОБА_2
залишити без задоволення, а постанову
Бердичівського міськрайонного суду від 4 липня 2007 року щодо нього - без
зміни.