У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого
- судді

Синявського О.Г.,

суддів

Кліменко
М.Р. і Нікітіна Ю.І.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 7 серпня 2007 року кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Суворівського районного суду м. Одеси від 27 січня 2006 року та ухвалу колегії суддів судової
палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2006 року .

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

раніше не судимого,

- ч.2 ст.311 КК України із застосуванням
ст.69 КК України на 2 роки 1 місяць
позбавлення волі;

- ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- ч.1 ст.129 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у
виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць.

ОСОБА_1 засуджено
за вчинення злочинів за таких обставин.

ОСОБА_1 05.09.2004 року близько 9 год. за попередньою
змовою з ОСОБА_2 в аптеці “Кречет”, розміщеній за адресою: м. Одеса, вул.
Дніпропетровська дорога, 111/4 , незаконно без мети збуту придбали 30 таблеток лікарського засобу “Т-ефедрин”, що є
прекурсором, після чого, зберігаючи його, перевезли на автомобілі ВАЗ-2105 в м.
Південне Одеської області, де, знаходячись у АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, з
дозволу останнього виготовили особливо небезпечний наркотичний засіб - кустарно виготовлений препарат з ефедрину,
псевдоефедрину, фенілпропаноламіну, вагою в перерахунку на суху речовину
0,154 гр., який зберігали без мети збуту.

07.02.2005 року близько 20 год. ОСОБА_1, будучи в стані
алкогольного сп'яніння, перебуваючи в АДРЕСА_2 в м. Південне, на ґрунті
особистих неприязних відносин пригрозив ОСОБА_4 фізичною розправою, після чого,
взявши у своїй квартирі ножа, повернувся назад у під'їзд, де, погрожуючи
вбивством, замахнувся на ОСОБА_4 ножем, внаслідок чого останній сприйняв
погрози вбивством реально.

15.03.2005 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_1 за
попередньою змовою з ОСОБА_5 незаконно
придбали лікарський препарат “Ефект”, з якого на сходовій площадці між
четвертим та п'ятим поверхами АДРЕСА_3виготовили для власного вживання особливо
небезпечний наркотичний засіб з ефедрина, псевдоефедрина, фенілпропаноламіна,
вагою в перерахунку на суху речовину 0,252гр., який зберігали без мети збуту.

Судові рішення щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 у
касаційному порядку не оскаржені.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2006
року вирок Суворівського районного суду м. Одеси від 27 січня 2006 року щодо ОСОБА_1 змінено: застосовано
ст.75 КК України та звільнено його від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов'язків, передбачених п. п. 3, 4
ст.76 КК України.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1, оскаржуючи фактичні обставини справи, доводить незаконність
засудження за ч.1 ст.129, ч.2 ст.311, ч.2 ст.309 КК України. Стверджує,
що на досудовому слідстві його право на захист було порушено, до нього
застосовувались заходи фізичного та психічного впливу, внаслідок чого він
обмовив себе, написавши явку з повинною, яка відсутня в матеріалах кримінальної
справи. Крім того, вказує, що суд розглянув справу необ'єктивно та не
задовольнив подане ним клопотання про застосування Закону України “Про
амністію” від 31.05.2005 року. Просить вирок щодо нього скасувати, а справу в
частині засудження за ч.1 ст.129 КК України направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

За змістом касаційної скарги, засуджений
ОСОБА_1
оскаржує фактичні обставини справи, які були предметом оцінки суду першої та
апеляційної інстанції, і перегляду відповідно до вимог ч.1 ст.398 КПК України
не підлягають, а тому суд касаційної інстанції виходить з фактичних обставин
справи, встановлених судом.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні незаконного придбання, зберігання, перевезення
прекурсорів з метою їх використання для виготовлення наркотичних засобів за
попередньою змовою з ОСОБА_2, у незаконному виготовленні, зберіганні
наркотичних засобів без мети збуту за попередньою змовою з ОСОБА_5, у погрозі вбивством ОСОБА_4, яку останній
сприйняв реально, відповідає фактичним обставинам
справи, підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав
належну оцінку, і є обґрунтованим.

Посилання засудженого ОСОБА_1 у касаційній скарзі про те, що злочинів,
за які його засуджено, він не вчиняв, а слідчі сфальсифікували кримінальну
справу щодо нього, спростовані дослідженими судом доказами, в тому числі
показаннями самого ОСОБА_1, який в судовому
засіданні визнав себе винуватим
за ч.2 ст.309, ч.1 ст.129 КК України, показаннями ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, потерпілого ОСОБА_4, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, не
довіряти яким у колегії суддів підстав немає, даними протоколів огляду місця
події, висновками судово-хімічних експертиз та іншими доказами по справі, яким
суд у сукупності дав належну оцінку, навівши ці докази у вироку.

Твердження ОСОБА_1 про порушення на досудовому слідстві
його права на захист є необґрунтованими,
оскільки його клопотання про необхідність забезпечення йому захисника на
досудовому слідстві відсутнє, проте наявні розписки про роз'яснення йому передбачених
законодавством прав, у тому числі права на захист, і про його відмову від
захисника. При розгляді справи в суді ОСОБА_1 був забезпечений захисником. Тому
колегія суддів вважає, що право ОСОБА_1 на захист порушено не було.

Доводи засудженого ОСОБА_1 про застосування щодо нього
недозволених методів введення слідства, внаслідок чого він обмовив себе,
написавши явку з повинною, безпідставні, оскільки доведеність вини ОСОБА_1 у
вчиненні злочинів, за які його засуджено, ґрунтується на сукупності доказів,
наявних в матеріалах справи, які об'єктивно оцінені судом. Окрім того,
зазначена явка з повинною відсутня в матеріалах справи, а ОСОБА_1 на досудовому
слідстві не заявляв про застосування щодо нього заходів фізичного та психічного
тиску працівниками міліції та визнав у
судовому засіданні свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.129, ч.2
ст.309 КК України (т.2 а.с.374).

Всебічно дослідивши та оцінивши всі докази у сукупності,
суд дійшов правильного висновку про
вчинення ОСОБА_1 злочинів, передбачених
ч.2 ст.309, ч.2 ст.311, ч.1 ст.129 КК України.

Доводи ОСОБА_1, які він наводив на свій захист,
висловлювались ним і в суді апеляційної
інстанції, який їх ретельно перевірив та, погоджуючись з висновками суду першої
інстанції, обґрунтовано визнав такими,
що не відповідають матеріалам справи.

Свої висновки щодо отриманих доказів та їх оцінки в
сукупності з іншими наведеними у вироку доказами суди належним чином
мотивували. З цими висновками погоджується і колегія суддів. У касаційній
скарзі не наведено ніяких інших доводів і доказів, які б спростовували висновки
суду першої та апеляційної інстанцій за обговорюваними питаннями.

Покарання ОСОБА_1 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з
урахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про особу засудженого, який
раніше не судимий, є інвалідом 2 групи, має на утриманні підопічну бабусю
похилого віку, яка страждає тяжкими захворюваннями, вину визнав частково та
розкаявся у вчиненому.

Ці обставини у сукупності дали підстави призначити ОСОБА_1 покарання із
застосуванням ст.69 КК України та звільнити його від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком.

Оскільки відповідно до п. “і” ст. 7 Закону України “Про
амністію” від 31.05.2005 року амністія не застосовується до осіб, яких
притягнуто до кримінальної відповідальності чи засуджено за незаконне
виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання
прекурсорів (ст.311 КК України), то клопотання ОСОБА_1 про застосування щодо
нього акту амністії не підлягало задоволенню.

Клопотання ОСОБА_1 про винесення окремої ухвали щодо
слідчих, які порушили кримінальну справу, є безпідставним, оскільки
встановлено, що їх дії були правомірними та відповідали вимогам
кримінально-процесуального законодавства.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону,
які тягнуть скасування судових рішень, по справі не встановлено.

З урахуванням викладеного, підстав для призначення справи до розгляду в
суді касаційної інстанції з повідомленням осіб, визначених ст. 384 КПК України,
немає.

Керуючись ст.
394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1.

Судді:

Синявський О.Г.
Кліменко М.Р.
Нікітін Ю.І.