У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

Головуючого

Скотаря А.М.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Пошви Б.М.,

за участю прокурора

Яковенко Р.І.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 8
листопада 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого
ОСОБА_1 на вирок апеляційного суду Донецької області від 16 липня 2007 року,
яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

судимого 28.12.2004 р. за ч. 1 ст. 153

КК України на 2 роки позбавлення волі,

звільненого 7.02.2006 року
умовно-достроково

на 10 місяців 21 день,

засуджено
за ч. 2 п.п. 4, 10 ст. 115 КК України на довічне позбавлення волі;

за ч. 3
ст. 153 КК України на12 років позбавлення волі, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК
України за скупістю злочинів остаточно призначено довічне позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 5000 грн. заподіяної матеріальної шкоди та 50000 моральної
шкоди.

ОСОБА_1 засуджений за те, що він 8
квітня 2007 року близько 1-ї години 20 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, проводжаючи раніше знайому ОСОБА_2, поблизу паркану будинку
АДРЕСА_1, застосовуючи фізичне насильство, задовольнив з нею статеву пристрасть
неприродним способом.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 вчинила
активний опір, у ОСОБА_1 виник умисел на її вбивство з особливою жорстокістю. З метою реалізації
свого злочинного умислу, він став наносити потерпілій удари руками по різних
частинах тіла, а потім ввів кисть правої руки в її статеві органи та черевну
порожнину і, усвідомлюючи, що своїми діями завдає потерпілій особливих фізичних страждань та
бажаючи настання її смерті, вирвав внутрішні органи назовні, після чого
повторно задовольнив з нею статеву
пристрасть неприродним способом. Смерть ОСОБА_2 сталася від тяжкого
травматичного і геморрагічного шоку.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1
зазначає, що умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_2 у нього не було. Вважає, що
його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки потерпіла
померла в лікарні від тяжких тілесних ушкоджень. Просить не призначати йому
покарання у виді довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора
про відмову в задоволенні касаційної
скарги і залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для її
задоволення немає.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів, за які його засуджено, доведена матеріалами справи. Висновки суду
стосовно умислу засудженого, які оспорюються в касаційній скарзі, є
обґрунтованими.

Сам ОСОБА_1, пояснюючи мотиви злочинів
на досудовому слідстві та в судовому засіданні, твердив, що він дійсно два рази
задовольнив з потерпілою статеву пристрасть неприродним способом, але робив це
за згодою потерпілої. Вводив руку в її статеві органи з метою збудження та
завдати потерпілій задоволення.

Ці пояснення ОСОБА_1 підтверджував під час проведення з ним відтворення
обстановки і обставин події. Вони узгоджуються з даними, що містяться у
протоколі огляду місця події, висновках судово-імунологічної,
судово-цитологічної експертиз про виявлені на одязі засудженого слідів крові,
походження якої не виключається від потерпілої.

Зазначені обставини, показання потерпілого ОСОБА_2, свідків ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, які змістовно наведені у вироку, і ті дані, що зафіксовані у
висновку судово-медичної експертизи про кількість, характер і локалізацію
тілесних ушкоджень та причину смерті потерпілої, усе це в сукупності давало
суду підстави визнати, що ОСОБА_1 мав умисел на вбивство потерпілої і при цьому
вбив її з особливою жорстокістю.

Кваліфікація
злочинних дій ОСОБА_1 за п.п. 4, 10 ч. 2 ст. 115, ч.3 ст. 153 КК України є
правильною і колегією суддів під сумнів не ставиться.

Посилання в касаційній скарзі ОСОБА_1 на те, що його дії необхідно
кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, так як потерпіла померла в лікарні, є безпідставними, оскільки
судом встановлено, що засуджений діяв з умислом на вбивство, а тому тривалість
часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілої,
для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Приймаючи рішення про призначення покарання ОСОБА_1, суд відповідно до
вимог ст. 65 КК України врахував характер і ступінь суспільної небезпечності
вчинених ним особливо тяжких злочинів, дані про особу винного, який
характеризується негативно. Суд обґрунтовано дійшов висновку, що до ОСОБА_1 не
можливо застосувати позбавлення волі на певний строк, а необхідно призначити
довічне позбавлення волі. Підстав для пом'якшення покарання не вбачається.

Під час досудового слідства і розгляду справи в судовому засіданні порушень
норм КПК України, які були б підставою для зміни або скасування вироку не
виявлено.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок
апеляційного суду Донецької області від 16 липня 2007 року щодо нього - без
зміни.

судді:

Скотарь А.М. Лавренюк
М.Ю. Пошва Б.М.