ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 201/597/15к (пр. № 1кп/201/129/2015), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000937, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Могильов Царичанского району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта повна середня, не одруженого, раніше судимого: 16 травня 2012 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст. 75,76 КК України з дворічним іспитовим строком, який ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2013 року був скасований з направленням засудженого до реального відбування призначеного йому покарання, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 11 грудня 2014 року близько 16.30 години, перебуваючи у приміщенні залу очікування на залізничному вокзалі ст. Дніпропетровськ - Південний, розташованому по вул. Лоцманська, 2 у м. Дніпропетровську, побачив в руках у потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон, який визначив, як предмет свого злочинного посягання. Після чого, обвинувачений ОСОБА_4 повернувся у вищезазначене місце, де побачивши, що потерпілій ОСОБА_5 спить, реалізуючи свій раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, того ж дня близько 16.45 години, діючи умисно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, таємно викрав із верхньої кишені потерпілого ОСОБА_5 належний останньому мобільний телефон марки Samsung, моделі С5212І, вартістю 235,45 грн., заволодівши яким, обвинувачений з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнової шкоди на вищезазначену суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті.

Ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються визнані судом недоцільними. У зв`язку з чим суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який позитивно характеризується, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, що суд відносить до пом`якшуючих його покарання обставин. При цьому, до обтяжуючої покарання останнього обставини, суд відносить рецидив злочинів.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання повністю буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його конкретним обставинам та наслідкам, даним про особу обвинуваченого, який вже притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення на став, а також обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього.

Крім того, судом також встановлено, що ОСОБА_4 16 травня 2012 року був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного йому покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з дворічним іспитовим строком, який ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2013 року був скасований з направленням засудженого до реального відбування призначеного йому покарання, до відбуття якого, ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим, суд вважає за потрібне визначити останньому остаточне покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 71 КК України, застосувавши в даному випадку принцип часткового приєднання покарання за попереднім вироком.

Питання щодо речових доказів, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, невідбутої частини призначеного вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2012 року покарання у виді одного року та одного місяця позбавлення волі, остаточно визначивши покарання у виді трьох років та одного місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - залишити без змін особисте зобов`язання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання останнього, після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ мобільний телефон марки Samsung, моделі С5212І - залишити за належністю ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1