Справа № 343/166/15-к
Провадження № 11-кп/779/229/2015
Категорія ч.2 ст.296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2015 року, по кримінальному провадженні про його обвинувачення та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст.296 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Балта, Одеської області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, одружений, із середньою освітою, ніде не працює, на утриманні має неповнолітню дитину, неодноразово судимий, громадянин України, -

визнаний винуватим та засуджений за :

- ч.2 ст.296 КК на 3 (три) роки позбавлення волі;

- ч.2 ст.185 КК на 2 (два) роки позбавлення волі;

- ч.1 ст.186 КК на 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено на строк 60 днів, з 01 квітня до 31 травня 2015 року включно.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 09 грудня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2015 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, з 31травня по 29 липня 2015 року.

Цим же вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець і мешканець АДРЕСА_2 , українець, одружений, із середньою освітою, ніде не працює, на утриманні малолітня дитина, громадянин України, -

визнаний винуватим і засуджений за :

- ч.2 ст.296 КК із застосуванням положень ст.69 цього ж Кодексу до штрафу в розмірі 60 (шістдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить1020 (одна тисяча двадцять) гривень;

- ч.2 ст.185 КК із застосуванням положень ст.69 цього ж Кодексу до штрафу в розмірі 60 (шістдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

На підставі ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом складання покарань, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 120 (сто двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2040 (дві тисячі сорок) гривень.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 залишено попередньо обраний особисте зобов`язання.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджені за те, що 08 грудня 2014 року, близько 21 год., вони, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходились на вул.Оболонській в м.Долині, де підійшли до ОСОБА_9 і попросили цигарку, а закуривши, між ними виникла суперечка, під час якої ОСОБА_7 взяв потерпілого за куртку, однак ОСОБА_9 його відштовхнув, і обвинувачений впав. Після цього, ОСОБА_7 відкрив багажник автомобіля, взяв банки та почав їх кидати в сторону потерпілого, і ОСОБА_9 , побачивши це, побіг по вул.Оболонській, а обвинувачені за ним. Наздогнавши потерпілого, обвинувачені, грубо порушуючи громадський порядок, та виражаючи явну неповагу до суспільства, безпричинно, з хуліганських мотивів, а обвинувачений ОСОБА_7 з особливою зухвалістю, продовжив наносити удари по голові твердим предметом, від якого потерпілому стало погано і він упав, а обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілому ногами удари в обличчя та в різні ділянки тіла, в тому числі в голову. Внаслідок хуліганських дій обвинувачених, ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Під час вчинення хуліганських дій, ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном, скориставшись тим, що потерпілий лежав на землі, із кишені ОСОБА_9 відкрито викрав належний останньому мобільний телефон «Nokia RM-1011», ІМЕІ № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 вартістю 700 грн., в якому містилися сім-картка оператора «Київстар» № НОМЕР_3 вартістю 10 грн., на рахунку якої були гроші в сумі 10 грн., а також сім-картка оператора «МТС» № НОМЕР_4 , вартістю 10грн., на рахунку якої було 6 грн., а також картка пам`яті на 4 Гб, вартістю 120 грн., всього майна на загальну суму 856 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду.

В продовження своїх злочинних дій, 08 грудня 2014 року, близько 21 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували на вул.Оболонській, що в м.Долині, де побачили автомобіль «Opel», д.н.з. НОМЕР_5 , і вирішили таємно викрасти чуже майно із нього.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 підійшли до вказаного автомобіля, який знаходився на узбіччі проїзної частини дороги навпроти будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_10 . Діючи умисно, а ОСОБА_7 повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою особистого збагачення та корисливих мотивів, таємно викрали із багажного відділення вищевказаного автомобіля запасне автомобільне колесо, вартістю 300 грн., та ручний насос для накачування коліс, вартістю 100 грн., чим заподіяли потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 400 грн.

Не погодившись з вироком суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу (далі АС), із змісту якої вбачається, що він не заперечує свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, однак покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості, оскільки суд не в повній мірі врахував всі обставини, які пом`якшують йому покарання.

Просить вирок з цих підстав змінити та пом`якшити йому покарання.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану АС, просить вирок суду щодо нього змінити та пом`якшити йому покарання; пояснення прокурора ОСОБА_6 який вирок в частині щодо ОСОБА_7 вважає законним і обґрунтованим, просить АС обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду щодо нього без зміни; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав позицію прокурора; перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи і мотиви АС обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Тому, вирок суду в частині щодо засудження ОСОБА_8 , який ніким із учасників процесу не оскаржений, апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до положень ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до положень ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу апеляційного суду від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшло клопотання про допит в ході апеляційного розгляду потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 відмовився від заявленого клопотання.

Колегія суддів вважає, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції вірно зазначив у мотивувальній частині вироку про те, що ним враховано тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень. Крім цього, колегія суддів додатково зазначає, що злочини, передбачені ч.2 ст.296, ч.2 ст.185 та ч.1ст.186 КК, вчинення яких інкриміноване ОСОБА_7 , є злочинами середньої тяжкості, і становлять підвищену суспільну небезпеку.

Судом вірно встановлені і в повній мірі враховані обставини, які пом`якшують ОСОБА_7 покарання, зокрема: повне визнання обвинуваченим вини та сприяння у розкритті злочинів, добровільне відшкодування ним завданих потерпілим збитків, наявність на утриманні у нього малолітньої дитини.

До обставин, які обтяжують ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції правильно відніс вчинення ним злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, судом вірно встановлено дані про особу ОСОБА_7 , зокрема, що в минулому він притягувався до кримінальної відповідальності. Дійсно, як вбачається з довідки з УІТ, ОСОБА_7 був засуджений вироком Одеського обласного суду від 12 липня 2004 року за ч.3 ст.152 КК (в редакції 2001 року) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років, і постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2011 року, на підставі ст.81 КК, був умовно-достроково звільнений від його відбування на строк 1 рік 4 місяці та 8 днів. Також, суд першої інстанції вірно врахував інші дані про особу ОСОБА_7 , зокрема і те, що він позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах Долинської ЦРЛ не перебуває, а також думку потерпілих.

Беручи до уваги вищеперелічені обставини, а також враховуючи альтернативність санкцій за ч.2 ст.296, ч.2 ст.185 та ч.1 ст.186 КК, колегія суддів приходить до переконання, що в суду першої інстанції було достатньо підстав для призначення ОСОБА_7 покарань за вчинення вказаних злочинів саме у вигляді позбавлення волі. Колегія суддів зазначає, що призначені строки позбавлення волі за цими статтями не є максимальними, а тому покликання ОСОБА_7 у своїй АС на те, що суд обрав йому найсуворіші терміни позбавлення волі, є надуманими.

Колегія суддів не вбачає порушень кримінального закону при визначенні ОСОБА_7 на підставі ст.70 КК остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Беручи до уваги тяжкість вчинених ОСОБА_7 злочинів, об`єктом яких стали як громадський порядок і моральність, так і приватне майно інших осіб, а також те, що обвинувачений вже раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину і на шлях виправлення не став, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції його від суспільства.

Тому, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 положень як ст.69 КК, тобто таких, які б слугували пом`якшенню обвинуваченому покарання, а реальне покарання у виді позбавлення волі є єдиним можливим, достатнім і справедливим.

Колегія суддів зазначає, що покликання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги дані про те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, оскільки вони не мають відношення до даного кримінального провадження, є безпідставними. У відповідності до положень ч.3 ст.90 КК, якщо особу було достроково звільнено від відбування покарання, то строк погашення судимості обчислюється з дня дострокового звільнення її від відбування покарання (основного та додаткового), а тому дані про судимість ОСОБА_7 були правильно взяті до уваги судом першої інстанції, і порушень кримінального закону в цьому колегія суддів не вбачає.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що судом допущено помилку у мотивувальній частині вироку є слушними. Дійсно, як вбачається із показань потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в ході судового розгляду вони просили суворо не карати обвинувачених, і ніяких претензій матеріального характеру до них не мали, так як шкода їм відшкодована. Однак суд, обґрунтовуючи призначення покарання ОСОБА_7 , дійсно помилково вказав, що ним враховано думку потерпілих, які просять його суворо карати. Апеляційний суд переконаний, що виходячи із змістового навантаження даного речення, судом допущено виключно формальну помилку. Апеляційний суд вважає, що правильною слід вважати позицію потерпілих, які просили суд суворо не карати ОСОБА_7 .

Таким чином, колегія суддів не вбачає, що при розгляді даного кримінального провадження було допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, як і не встановлено невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а закон України про кримінальну відповідальність застосований правильно. Виходячи з викладеного вище, призначене ОСОБА_7 покарання є достатнім і справедливим.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, з мотивів, на які обвинувачений ОСОБА_7 покликається у своїй АС, і тому вона не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2015 року в частині щодо нього без зміни.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим у цей же строк з часу отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2