Єдиний унікальний номер 725/1042/15-к
Номер провадження 1-кп/725/34/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.03.2015 рокуПершотравневий районний суд м. Чернівців
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження за № 0000023 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України при наступних обставинах:

Так, 14 серпня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією, яку проходив на посаді номера обслуги 2 розрахунку 2 взводу 1 гаубичної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 .

Статтями 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, Незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Проходячи військову службу на вищевказаній посаді, у військовому званні «солдат», ОСОБА_4 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

25 грудня 2014 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №170 солдату ОСОБА_4 надана щорічна відпустка за 2014 рік терміном на 8 діб, з датою прибуття до місця служби 06 січня 2015 року.

Однак у визначений час солдат ОСОБА_4 до місця служби не повернувся, оскільки в період з 8 січня 2015 року по 19 січня 2015 року перебував на лікуванні у Центрі радіаційного захисту «Дениші» за направленням профільної комісії з питань лікування та медичної реабілітації учасників АТО.

В подальшому, після завершення лікування, 20 січня 2015, солдат ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_1 не прибув, а з метою тимчасово ухилитись від військової служби перебував за місцем постійної реєстрації в АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд.

19 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 та продовжив проходження військової служби.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем мобілізованим на особливий період, через особисту недисциплінованість, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без поважних причин не з`явився на службу, а маючи на меті тимчасово ухилитись від військової служби незаконно перебував за місцем постійного проживання в с.Громада, Любарського району, Житомирської області в період з 20 січня 2015 року по 19 лютого 2015 року, тобто тривалістю понад 10 діб, але не більше місяця, чим скоїв нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад 10 діб, але не більше місяця - злочин, передбачений ч. 2 ст. 407 КК України.

25 лютого 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

За умовами даної угоди обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався повністю визнати свою винуватість в обсязі підозри у судовому провадженні.

Крім цього, при укладенні угоди враховано, що ОСОБА_4 вину визнав повністю, у вчиненому щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, бажає проходити військову службу, виконував бойові завдання в районі проведення антитерористичної операції, що є пом`якшуючими обставинами.

Враховуючи всі обставини справи, особу винного, наявність зазначених вище кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 407 КК України у виді штрафу розміром 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Сторонам відомо та зрозуміло, що у відповідності до вимог ст.473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора та обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ч. 4 ст. 394 та ч. 3 ст. 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.

Обвинуваченому відомо і зрозуміло, що відповідно до вимог ст.476 КПК України за наслідком невиконання даної угоди про визнання винуватості прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Наслідком скасування вироку є призначення судового розгляду в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку.

Обвинуваченому відомо і зрозуміло, що умисне невиконання даної угоди про визнання винуватості є підставою для його притягнення до відповідальності, встановленої ст. 389-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений ОСОБА_4 підтримали угоду про визнання винуватості від 25 лютого 2015 року та просили суд її затвердити. При цьому, обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся, а також надав свою згоду на призначення йому узгодженого угодою покарання.

Заслухавши думку учасників процесу з приводу наявності підстав для затвердження угоди, дослідивши матеріали кримінального провадження, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку обвинуваченого ОСОБА_4 , а також перевіривши умови угоди на відповідність вимогам ст.ст.472-473 КПК України та нормам КК України, суд вважає, що у суду відсутні підстави для відмови у її затвердженні.

Так, відповідно до вимог п.2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як було встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, тобто за нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Враховуючи норму ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.407 КК України належить до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості.

Крім того, враховуючи в сукупності обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме: визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, позитивна характеристика з місця проживання, бажання проходити військову службу, виконання бойових завдань в районні проведення антитерористичної операції, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, суд вважає можливим призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим та прокурором та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 314,376,468-470,475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Затвердити укладену 25 лютого 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, і за його вчинення призначити йому узгоджену міру покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

На вирок може бути подана апеляція з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1