УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" січня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
законного представника ОСОБА_5 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
До Дніпровського районного суду м. Києва надійшло для розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке ухвалою від 13 січня 2015 року призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Згідно клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, 02 жовтня 2013 року, приблизно об 11 годині 20 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину Білла, розташованого по вул. А. Малишка, 3, в м. Києві, побачив на поличках товар, який належить ПП Білла-Україна та у нього виник умисел на повторне, таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів та впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до поличок, на яких знаходилися продукти харчування, звідки повторно, таємно викрав майно ПП Білла-Україна, а саме: віскі Tullamore D.E.W, вартістю 159 гривень 80 копійок; напій безалкогольний Бьорн, вартістю 16 гривень 99 копійок, а всього на загальну суму 171 гривня 25 копійок, чим спричинив матеріальний збиток, після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, але в невдовзі був затриманий працівниками міліції та викрадене майно в нього було вилучено. Таким чином, ОСОБА_7 , своїми умисними діями вчинив таємне викрадене чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
31.10.2013 року, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому правопорушенні повністю доведена зібраними по кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями свідка ОСОБА_8 ; протоколом ОМП від 02.10.2013 року; протоколом перегляду відеозапису; речовими доказами та іншим.
Відповідно до висновку стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної та наркологічної експертизи, а саме акту № 983 від 18.11.2014 року: у періоди кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, ОСОБА_7 , страждав стійким хронічним психічним розладом: Органічне ураження головного мозку з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням та вираженими емоційно-вольовими порушеннями (МКХ-10, F 07.8). В час скоєння кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керуватися ними. На теперішній час ОСОБА_7 виявляє ознаки органічного ураження головного мозку з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням та вираженими емоційно-вольовими розладами, а також ознаки синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної медичної допомоги у примусовому порядку.
Враховуючи висновок стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної та наркологічної експертизи, ставиться питання про розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру без участі підозрюваного ОСОБА_7 .
У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 вважає клопотання про застосування відносно його підзахисного примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом безпідставним, однак, не заперечує проти застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, відповідно до висновку стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної та наркологічної експертизи, а саме акту № 983 від 18.11.2014 року, що є обгрунтованим.
Законний представник ОСОБА_5 вважає за доцільне застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру, рекомендовані висновком стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної та наркологічної експертизи, а саме акту № 983 від 18.11.2014 року.
Прокурор, заслухавши думку захисника, законного представника, та, надавши суду копію висновку, на який посилається слідчий, просить задовольнити клопотання.
Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши клопотання та ознайомившись з наданою стороною обвинувачення копією акту судово-психіатричного експерта від 18.11.2014 року № 983 відносно ОСОБА_7 , суд приходить до наступного.
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 року № 7, неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК) належить виключно до компетенції суду.
Так, у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 слідчий СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, як на підставу для задоволення клопотання, посилається на акт судово-психіатричного експерта від 18.11.2014 року № 983 відносно ОСОБА_7 , відповідно до якого у періоди кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, ОСОБА_7 , страждав стійким хронічним психічним розладом: Органічне ураження головного мозку з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням та вираженими емоційно-вольовими порушеннями (МКХ-10, F 07.8). В час скоєння кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керуватися ними. На теперішній час ОСОБА_7 виявляє ознаки органічного ураження головного мозку з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням та вираженими емоційно-вольовими розладами, а також ознаки синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної медичної допомоги у примусовому порядку.
Відповідно до ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Відповідно до положень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 року № 7, ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.
Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думки учасників судового провадження, враховуючи висновок комісійної судово-психіатричної експертизи № 983 від 18.11.2014 року, суд вважає, що суспільно небезпечне діяння, у вчинення якого звинувачується ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, мало місце, та воно було вчинено особою, щодо якої розглядається справа. Разом з тим, зазначене діяння, яке кваліфікується як злочин середньої тяжкості, було вчинено ОСОБА_7 в стані неосудності, що підтверджено висновком комісійної судово-психіатричної експертизи, об`єктивність якого не спростовано під час судового розгляду клопотання, та суд вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
На підставі викладеного та керуючись ст. 19, 93 КК України, ст.ст. 291-293, 513 КПК України, суд
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, про що йому оголосити.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
Копію ухвали судді вручити сторонам та надіслати для виконання начальнику районного (міського) відділу (управління) внутрішніх справ за місцем проживання особи, щодо якої встановлено нагляд.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 7 діб з моменту оголошення.

СУДДЯ :