справа № 462/6861/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

представника потерпілого: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003003 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, із середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, інваліда другої групи, невійськовозобов`язаного, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 27.05.2014 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, суд,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 09.09.2014 року близько 08.40 год., перебуваючи на розі вулиць Стародубська-Городоцька у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, викрав із фасаду будинку №4 по вул. Стародубська у м. Львові металеву водостічну трубу, що належить ЛКП «Граніт», вартість якої, згідно висновку експерта станом на 09.09.2014 року становить 131,68 грн., однак при спробі втекти із викраденим був затриманий працівникам міліції.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненою повторно, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 є щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлені.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який раніше неодноразово судимий, востаннє 27.05.2014 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.185 КК України /матеріали кримінального провадження, арк.56/, однак висновку не зробив, на шлях виправлення не став і знову скоїв новий злочин; неодружений, не працює, є інвалідом другої групи з дитинства /а.с.51/, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває /матеріали кримінального провадження, арк.58/, а згідно довідки з Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру №2721д від 11.09.2014 року ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні з 1998 року з легкою розумовою відсталістю з вираженим емоційно-вольовим розладом психіки /матеріали кримінального провадження, арк.60/, з 24.09.2014 року знаходився на лікуванні в ЛОКПД з приводу хронічного психічного захворювання /а.с.27/, разом з тим, згідно висновку судово-психіатричного експерта №10 від 17.11.2014 року ОСОБА_6 в період інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждає, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує /а.с.36-39/, згідно наданої характеристики за місцем проживання скарг щодо нього не поступало /матеріали кримінального провадження, арк.63/.

Виходячи з наведеного, враховуючи думку представника потерпілого ОСОБА_5 , яка зазначила, що претензій до обвинуваченого ЛКП «Граніт» не має /а.с.28/, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України на мінімальний встановлений статтею строк, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що перевиховання та виправлення обвинуваченого не можливі без ізоляції від суспільства, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у справі сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та вчинення ним нового злочину під час іспитового строку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 01 грудня 2011 року засуджений Шевченківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.185 КК України на два роки обмеження волі, на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на один рік, однак під час іспитового строку повторно вчинив корисливий злочин, а тому, згідно ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу. Згідно п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» маючи на увазі, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Згідно ч.5 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше злочинів, суд призначає покарання за ці нові злочини за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням.

Визначаючи засудженому остаточну міру покарання, суд у відповідності до вимог п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне визначити остаточне покарання обвинуваченому шляхом часткового складання покарань, а саме до покарання, призначеного за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду, від відбуття якого обвинуваченому було звільнено з випробуванням, з урахуванням правил, передбачених ст.72 КК України.

У зв`язку із призначенням обвинуваченому ОСОБА_6 судом покарання у вигляді позбавлення волі, суд вважає, що для належного виконання вироку суду та забезпечення відбуття обвинуваченим призначеного йому покарання, обвинуваченому ОСОБА_6 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту із залу суду.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають стягненню на користь держави витрати на проведення НДЕКЦ ГУ МВС України у Львівській області товарознавчої експертизи № 709 від 16.09.2014 року в розмірі 393,12 грн. /матеріали кримінального провадження, арк.27/, оскільки проведення вказаної експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим злочину.

Керуючись ст.ст. 176-178,183, 368-371, 373-375 КПК України, суд,
з а с у д и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 /один/ рік.

У відповідності до ст.71 КК України, до покарання призначеного даним вироком, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 27.05.2014 року приєднати частково невідбуту частину покарання у вигляді 1 /одного/ місяця позбавлення волі, визначивши остаточне покарання ОСОБА_6 у вигляді 1 /одного/ року / та 1 /одного/ місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу обрати у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 слід рахувати з дати взяття його під варту, тобто 15 травня 2015року.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 393 грн. 12 коп.

Речові докази: металеву водостічну трубу сірого кольору, яку передано на зберігання потерпілому ЛКП «Граніт» /матеріали кримінального провадження, арк.45-46), повернути потерпілому ЛКП «Граніт», як власнику.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1