Справа № 454/2089/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/568/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 року м.Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі - МАЗУР- ОСОБА_6 ,

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 23 травня 2003 року вироком Луцького міського суду Волинської області за ч.4 ст. 187, ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 01 серпня 2003 року ухвалою Волинського обласного суду вирок змінено, дії перекваліфіковано з ч.4 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 186 КК України, покарання залишено без змін; згідно постанови Маневицького районного суду Волинської області від 15 грудня 2005 року звільнений з заміною невідбутого строку покарання 01 рік 11 місяців 12 днів на виправні роботи з відрахуванням 20% усіх видів заробітку; згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2008 року звільнений умовно-достроково на 07 місяців 04 дні;

2) 03 серпня 2009 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст. 19, ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України на 3 роки 6 місяців обмеження волі;

3) 26 квітня 2010 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 289, ст. ст. 70, 71, 72 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2010 року вирок змінено в порядку ст. 365 КПК України, виключено з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку дій засудженого за ч.2 та ч.4 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою та вважати призначене основне покарання за ч.2 ст. 289 КК України у виді 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, в решті вирок залишено без змін,

про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року

з участю прокурора - ОСОБА_8

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 01 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_9 , який на даний час відбуває покарання у Сокальській виправній колонії Управління Державної Пенітенціарної служби України у Львівській області № 47 за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2010 року, звернувся до Сокальського районного суду Львівської області з клопотанням про звільнення його від відбування покарання у зв`язку з амністією згідно Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 01 серпня 2014 року ОСОБА_9 відмовлено у застосуванні амністії на підставі п.«б» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році».

На ухвалу суду ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього амністію, мотивуючи тим, що стаття, за якою він є засуджений і відбуває покарання, підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки має на утриманні малолітню доньку, не вчинив злочину, пов`язаного з насильством. Просить застосувати до нього індивідуальну амністію, яка є особливою, та звільнити від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, однак ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з таких підстав.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що у відповідності до п.«б» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року, а також до осіб, які раніше звільнялись з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин, і з тих підстав відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 у застосуванні щодо нього акту амністії.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, даних про особу засудженого, останній з місць позбавлення волі умовно-достроково не звільнявся. Згідно постанови Маневицького районного суду Волинської області від 15 грудня 2005 року він був звільнений з заміною невідбутого строку покарання 01 рік 11 місяців 12 днів на виправні роботи з відрахуванням 20% усіх видів заробітку, а вже згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2008 року - звільнений умовно-достроково на 07 місяців 04 дні.

Згідно ст. 11 КВК України кримінально-виконавча інспекція є органом виконання покарань, а не установою їх виконання, тому підстав до застосування п.«б» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» щодо ОСОБА_9 суд першої інстанції не мав жодних.

Однак, відповідно до п.«в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_9 раніше неодноразово притягався за вчинення умисних тяжких злочинів, а саме: 23 травня 2003 року вироком Луцького міського суду Волинської області за ч.4 ст. 187, ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, який 01 серпня 2003 року ухвалою Волинського обласного суду змінено, дії ОСОБА_9 перекваліфіковано з ч.4 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 186 КК України, а покарання залишено без змін; 26 квітня 2010 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. ст. 70, 71, 72 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, який 20 липня 2010 року ухвалою Апеляційного суду Волинської області змінено в порядку ст. 365 КПК України, яким вважати призначене основне покарання за ч.2 ст. 289 КК України на 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, а в решті вирок залишено без змін.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції хоча і встановив, що підстав, за яких би амністія поширювалася на засудженого ОСОБА_9 , не виявлено, допустив неправильне застосування Закону щодо відмови у застосуванні до останнього акту амністії, а тому оскаржувана ухвала місцевого суду з цих підстав підлягає скасуванню.

Оскільки відповідно до п.«в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії, підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає, а покликання ОСОБА_9 , що має малолітню доньку, та що не вчиняв злочини, пов`язані з насильством, не можуть визнаватися підставами для застосування акту амністії щодо нього.

Колегія суддів приходить до висновку, що відносно ОСОБА_9 не може бути застосована амністія, оскільки він двічі засуджувався за вчинення умисних тяжких злочинів, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, не спростовують висновків суду, тому у задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, п.«в» ч.1 ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 про відмову у застосуванні до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 01 червня 2014 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

У задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 ОСОБА_10 ОСОБА_11