Справа № 183/2312/15
№ 1-кп/183/377/15
В И Р О К
іменем України
19 червня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000287 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, молодшого сержанта військової частини НОМЕР_1 , не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:
28 серпня 2013 року наказом №174 командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрілець регулювальник 3 взводу 3 роти 1 батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

05 грудня 2013 року наказом №149-пм командира військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_4 присвоєно військове звання «молодший сержант».

Того ж дня, наказом командира військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду заступника командира бойової машини навідника оператора 2 взводу 3 роти 1 батальйону військової частини НОМЕР_1 .

За наведених обставин, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Однак, 14 липня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та прибув до військової частини НОМЕР_1 24 липня 2014 року.

В подальшому, 05 листопада 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , повторно самовільно залишив військову частину без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та прибув до військової частини НОМЕР_1 13 листопада 2014 року.

Крім того, 26 грудня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , повторно самовільно залишив військову частину без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та прибув до військової частини НОМЕР_1 04 січня 2015 року.

Таким чином, молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у тому, що він декілька разів самовільно залишив розташування військової частини у зв`язку з тим, що у нього захворіла мати і потрібно було їй допомогти. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним самовільного залишення військової частини без поважних причин тривалістю хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчиненого повторно протягом року за ч. 2 ст. 407 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає - щире каяття, з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що ОСОБА_4 вину визнав повністю, раніше не судимий, за місцем мешкання та служби характеризується задовільно, дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави у сумі 850 гривень.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1