АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року у кримінальному провадженні № 0014389 щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 18.07.2013 року за ч. 3 ст. 185, 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 11.08.2014 року на підставі ст. 84 КК України звільнений, за станом здоров`я, одружений.

Засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_5 22.10.2014 року приблизно о 12 год. 50 хв., знаходячись в магазині «Новус», який знаходиться по прос. Броварському, 17 в м.Києві, таємно, повторно, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці магазину 10 освіжувачів повітря та 10 аромоблоків, загальною вартістю 276 грн. 40 коп., які поклав за пояс штанів та не розрахувавшись направився до виходу, однак довести злочинний умисел до кінця не зміг, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий охороною магазину.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.

Такі вимоги апелянт мотивує тим, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, має не зняту та не погашену судимість, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний злочин, ігноруючи встановлені суспільством норми моралі та поведінки.

Крім цього, зазначає, що рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням без ізоляції від суспільства належним чином невмотивоване.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, суд розглянув кримінальне провадження про вчинення ОСОБА_5 злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України обмеживши дослідження доказів по справі допитом обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, дав детальні пояснення з приводу обставин його вчинення, а тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.
За таких обставин, відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Таким чином дії, ОСОБА_5 виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинену повторно, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, що ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, а тому ці обставини апеляційним судом не перевіряються, згідно з вимогами ч.1ст. 404 КПК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_5 покарання, яке, на думку прокурора, є м`яким і не відповідає вимогам закону, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має непогашену судимість, задовільну характеристику за місцем проживання, повністю визнав вину, розкаявся в скоєному, сприяв розслідуванню в ході досудового слідства та в суді, страждає на тяжкі хронічні захворювання, що визнано пом`якшуючими обставинами по справі, не одружений, не працює, збитки завдані злочином відшкодовані, та визнав можливим призначити покарання без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст. 75 КК України.

Проте, на думку колегії суддів, прийняте судом першої інстанції рішення про призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не є необґрунтованим.

Так, згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Таким чином стаття 75 КК Українизастосовується лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Призначивши ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції фактично не зазначив, за наявності яких підстав він дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, та не мотивував своє рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд першої інстанції хоча і зазначив, але фактично не взяв до уваги того, що ОСОБА_5 вчинив умисний злочин, який віднесено до категорії середньої тяжкості, раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини та вчинив новий злочин через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, під час перебування під адміністративним наглядом.

Також судом не враховано й те, що на момент вчинення злочинів ОСОБА_5 суспільно-корисною працею не займався, а отже вчинив умисний корисливий злочин з метою власного збагачення.

Вказані обставини свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та спростовують висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_5 від відбування покарання, в умовах застосування до нього положень ст. ст. 75, 76 КК України.

При призначені покарання апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про обвинуваченого, які наведені у вироку, а також те, що ОСОБА_5 одружений, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання вини, стан його здоров`я, а саме наявність ряду тяжких хронічних захворювань, не працює, відсутність збитків завданих злочином, оскільки майно було вилучено та повернуто, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, тому апеляційна скарга прокурора в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню із скасуванням вироку суду першої інстанції та постановленням нового вироку з призначенням йому покарання без застосування ст.ст. 75, 76 КК України.

Разом з тим, для призначення ОСОБА_5 покарання у виді 3 років позбавлення волі, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів, враховуючи наведені вище обставини, а також фактичні обставини справи, зокрема вартість майна, яке він намагався викрасти, стан його здоров`я підстав не вбачає, оскільки, необхідним і достатнім покаранням для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, на думку колегії суддів, буде позбавлення його волі на 1 рік. За таких обставин, апеляційна скарга прокурора, в цій частині, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУД И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення йому покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України скасувати.

ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання в зв`язку з виконанням вироку.

В решті цей вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду м. Києва може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

СУДДІ:

___________________ _________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/642/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 185
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1