Справа № 526/1212/15-к
Провадження № 1-кп/526/103/2015
В И Р О К
іменем України

10 липня 2015 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000438 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

встановив:

06 травня 2015 року близько 21 год. ОСОБА_4 на власному автомобілі марки ВАЗ 2103 державний номерний знак НОМЕР_1 , приїхав до господарства ОСОБА_6 , розташованому за адресою АДРЕСА_2 , де в цей час знаходився в гостях ОСОБА_5 .

У подальшому, перебуваючи на території даного господарства між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на ґрунті особистих неприязних відносин, зокрема особистих ревнощів відносно ОСОБА_6 , виникла бійка. В результаті бійки ОСОБА_5 почав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_4 . Так, ОСОБА_5 наніс один удар кулаком руки в обличчя ОСОБА_4 та коли останній впав на землю ОСОБА_5 продовжив наносити удари ногами по тулубу ОСОБА_4 .

Далі, втрутившись у конфлікт ОСОБА_6 припинила на деякий час бійку, але конфлікт не був вичерпаний. Після цього, ОСОБА_4 в ході розмови, запропонував ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ,поїхати до нього додому в с. Максимівку Гадяцького району, на що вони, маючи намір в подальшому поїхати в м. Гадяч погодилися та пішли до автомобіля, де ОСОБА_6 , сіла за кермо належного йому автомобіля марки ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_1 , після чого всі разом поїхали в с.Максимівку Гадяцького району.

Перебуваючи в с.Максимівка Гадяцького району, на території господарства ОСОБА_4 , суперечка між останнім та ОСОБА_5 продовжилася, в результаті якої, ОСОБА_5 , штовхнувши на землю ОСОБА_4 продовжив наносити удари ногами по тулубу.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 82 від 20 травня 2015 року ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: крововилив та садна голови, садна тулубу, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином своїми суспільно - небезпечними діями, які виразилися в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.125 КК України.

21 червня 2015 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 укладена угода про примирення.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Окрім того, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин.

У судовому засіданні обвинувачений, підтримавши угоду, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, від так просить затвердити угоду.

Вислухавши позицію прокурора, який не заперечував щодо затвердження судом угоди про примирення, думку потерпілого ОСОБА_4 , який також не заперечував щодо затвердження судом угоди, суд приходить до висновку, що угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим підлягає затвердженню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 469 КПК України за ініціативою потерпілого, підозрюваного чи обвинуваченого може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, дії ОСОБА_5 обґрунтовано кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, що відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Також судом встановлено, що обвинувачений та потерпілий розуміють наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені ст.473 КПК України.

Суд також переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, - відсутні.

Умови угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим відповідають вимогам закону, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди сторони угоди, визначена в межах санкції ст.125 ч.1 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства, угода не порушує законні права, свободи та інтереси сторін, що дає суду підстави для її затвердження.

Відповідно ст. 475 КПК України, у випадку якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 373, 374, 469, 472 - 475 КПК України, суд ,-

засудив:

Затвердити угоду про примирення від 21 червня 2015 року, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1