Справа № 368/2190/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/362/15 Доповідач у 2 інстанції Гайдай
Категорія 34 24.03.2015

УХВАЛА
Іменем України
24 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 27 січня 2015 року, яким

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь Кагарлицької центральної районної лікарні 6199 грн., на користь Київської міської клінічної лікарні № 17 - 27398, 19 грн., витрат на лікування потерпілої ОСОБА_9 , на користь держави 1277, 64 грн. витрат за проведення експертиз.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 30 червня 2014 року, близько 03 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Пежо-605», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі в бік с. Зорівка Кагарлицького району Київської області. Наближаючись до перехрестя, нерівнозначних доріг, Кагарлик-Канів та Ржищів-Зорівка, був не уважний до дорожніх обставин, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість для руху керованого ним транспортного засобу, у наслідок чого втративши орієнтир на дорозі та контроль над керуванням свого автомобіля, виїхав на перехрестя та допустив виїзд за межі проїзної частини, з`їхав в кювет, де відбувалося перекидання автомобіля, чим порушив п.п. 2.3.б), 2.9.а), 12.1, 12.2 ПДР України.

В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді ВЧМТ, забій головного мозку тяжкого ступеню з наявністю травматичного субарохноідального крововиливу, субдуральні геморрагінічні напластіння зліва, розриву обох легенів, розриву печінки та селезінки з наявністю гемоперітоніуму, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пункту п.п. 2.3.б), 2.9.а), 12.1, 12.2 ПДР перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням тяжких наслідків отриманням ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки та покласти обов`язки передбачені ст. 76 КК України. Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не врахував повною мірою ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані, що характеризують його особу, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Зазначає, що суд, не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений згідно ст. 12 КК України вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень. В ході судового розгляду обвинувачений свою вину визнав частково, що не може рахуватись як щире каяття та визнання особою своєї провини, а також при призначені покарання, судом належним чином не враховано і те, що він вчинив злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, звільнивши ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України від відбування основного та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

На апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав заперечення в яких просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без зміни. Свої заперечення обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання суворо дотримувався вимог кримінального закону, враховуючи ступінь тяжкості вчинення злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Вибраний судом вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів у даному конкретному випадку. Зазначає, що прокурором перекручені, передбачені ст. 66 КК України, обставини, які пом`якшують покарання, так як ОСОБА_8 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся. Також перекручені обставини щодо вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння. В матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують даний факт. Під час перебування в медичному закладі після ДТП у ОСОБА_8 була взята кров для аналізу на вміст алкоголю, але результатів зазначеного дослідження медичні документи не містять.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, котрий апеляційну скаргу не підтримав, обвинуваченого та його захисника, котрі також апеляційну скаргу не підтримали і вважають вирок законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за яке його засуджено доведена доказами зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні і не оспорюється апелянтом.

Щодо доводів апеляційної скарги про м`якість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 то вони є безпідставними.

Суд обираючи вид та розмір покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який хоча і відноситься до тяжкого злочину, проте вчинений з необережності, дані про особу обвинуваченого, котрий раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, доглядає хворого батька, котрий потребує сторонньої допомоги.

Також врахована обставина, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та думка потерпілої ОСОБА_9 , котра не має будь-яких претензій до обвинуваченого та просила його суворо не карати.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку через м`якість призначеного покарання обвинуваченому.

Не підлягають до задоволення і вимоги апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: звільнення ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України від відбування основного та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Як видно з вироку, суд при звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не вказав, що останній звільняється від відбування додаткового покарання.

Окрім того, відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням можуть бути звільнені засуджені до покарань у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а тому до додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами ст. 75 КК України не може бути застосована.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 27 січня 2015 року, щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: