Справа № 216/9110/14-к
У Х В А Л А

26.02.2015 року

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому засіданні, у залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003468 від 22.09.2013 року, відносно:

ОСОБА_6 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.10.2014 року скасовано вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.07.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, з поверненням матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції для нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання у зв`язку з тим, що на етапі досудового розслідування відбулося істотне порушення прав обвинуваченого на захист, а також фактично не мало місця легітимне повідомлення обвинуваченого про підозру.

У ході підготовчого засідання прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні, з викликом у судове засідання неповнолітнього потерпілого, його законного представника, свідків для їх допиту.

Захисник обвинуваченого, ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки із акту не вбачається, з якого саме часу виконувалися процесуальні дії із підозрюваним за участю захисника, бо у справі ОСОБА_5 , який є незрячим, участь захисника визнана обов`язковою.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника.

Заслухавши думку учасників провадження, з врахуванням вимог п.3 ч.2 ст.52 КПК України, якими передбачена обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, слід дійти висновку про повернення обвинувального акту прокурору, як такий, що не відповідає вимогам цього Кодексу, оскільки в обвинувальному акті не зазначено з якого часу виконувались процесуальні дії з підозрюваним за участю захисника.

Крім того, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав:

1. Обвинувальний акт не містить аналізу усіх доказів, на яких базується обвинувачення та не містить аналізу доказів, наданих стороною захисту, не відповідає нормам КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Ця складова такої загальної засади кримінального провадження як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, окрім іншого, також означає, що обвинувачений не зобов`язаний ознайомлюватись з матеріалами кримінального провадження, які передані до суду, не зобов`язаний вивчати наявні докази, які зібрані слідчим; обвинувачений не зобов`язаний самостійно з`ясовувати, які з доказів у матеріалах кримінального провадження прокурор вважає такими, що підтверджують обвинувачення та у якій саме мірі (частині), а які прокурор вважає такими, що це обвинувачення не підтверджують (побічно зібрані у справі докази в процесі пошуку істини тощо).

Не дивлячись на відсутність у ч.2 ст.291 КПК України формального обов`язку сторони обвинувачення зазначити докази, які підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, суд вважає, що в силу ч.2 ст.17 КПК України обвинувальний акт повинен містити вказівку на докази та їх зміст. Такий висновок випливає з того, що ніхто не зобов`язаний вживати активних дій (вивчення матеріалів справи тощо), щоб з`ясувати чим підтверджується обвинувачення.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. На думку суду це право включає можливість знати причини, чому особу обвинувачують, тобто це право включає знати докази.

Іншими словами, обвинуваченому в обвинувальному акті слід вказати причини обвинувачення докази та їх зміст. Обвинувачений не зобов`язаний самостійно з`ясовувати доказову базу слідчого (прокурора).

Відповідно до ч.4 ст.42 КПК України обвинувачений має право брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту. Відсутність у обвинувальному акті посилань на показання свідків унеможливлює право обвинуваченого на захист, він не може визначитись чи слід йому вимагати допиту конкретного свідка сторони обвинувачення чи слід спростовувати показання даного свідка чи ні. При цьому обвинувачений не зобов`язаний вичитувати матеріали досудового розслідування показання свідків, ці показання йому мають бути доведені в обвинувальному акті.

Обвинувачений просто не знає які докази йому потрібно спростовувати.

На наступній стадії стадії судового розгляду обвинувачений цих прав уже не матиме, що порушує його право на захист.

Таке завуальоване обвинувачення обмежує не лише право обвинуваченого на знання причин (доказів), чому його обвинувачують, а й обмежує суд у якісному проведенні підготовчого судового засідання.

Суд не може завершити підготовче судове засідання у спосіб призначення судового розгляду та визначитись із колом доказів, які слід досліджувати у майбутньому, зокрема чи слід викликати свідків, яких саме, чи базується обвинувачення на їх показаннях чи ні.

Відповідно до п. а) ч.3 ст.6 (Право на справедливий суд) Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка чинна в Україні на підставі Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відсутність вказівки в обвинувальному акті на причини обвинувачення (наявні у сторони обвинувачення докази та їх зміст) є порушенням даної норми конвенції. Обвинувальний акт має відповідати не лише ст.291 КПК України, а й даній нормі конвенції.

Суд вважає за неприпустиме спрямування в суд обвинувальних актів без аналізу доказів у справі, оскільки це виключні повноваження сторони обвинувачення на стадії завершення досудового розслідування, це обов`язок сторони обвинувачення виявити та надати оцінку усім доказам, зібраним у справі.

Суд не вважає за законне самостійно за сторону обвинувачення визначати докази, якими сторона обвинувачення доводить склад злочину.

При відсутності повної та всебічної оцінки стороною обвинувачення усіх зібраних у справі доказів, суд не вбачає за можливе завершення підготовчого судового засідання у спосіб призначення судового розгляду, оскільки це призведе до судового розгляду справи по перевірці судом доведеності обвинувачення, хоча сама сторона обвинувачення ще не оцінювала зібрані у справі докази у своєму процесуальному рішенні обвинувальному акті.

Відповідно до ч.4 ст.110 ЦПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно із вимогами ст. ст. 109, 291, КПК України до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який є його невід`ємним додатком і повинен містити, зокрема, номер та найменування кожної процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення. При цьому, виходячи зі змісту п. 4 ч. 2 ст. 36, ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 116, ч. 2 ст. 280, ст. 561, ст. 7 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України тощо, зміст процесуальної дії не обмежується поняттям слідчої (розшукової) дії і є значно ширшим.

Натомість, доданий до обвинувального акта реєстр матеріалів досудового розслідування вочевидь не відповідає вказаним вимогам закону. Реєстр не містить даних про всі процесуальні дії, вчинені під час даного кримінального провадження його сторонами, зокрема, відсутні дані про процесуальні дії про повідомлення про права підозрюваного та вручення відповідної пам`ятки.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

На основі викладеного та керуючись п.3) ч.3 ст.314 КПК України,

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.2 ст.52, п.3 ч.2 ст.314 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт, складений в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003468 від 22.09.2013 року, відносно ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України повернути прокурору Центрально-Міського району міста Кривого Рогу, як такий, що не відповідає вимогам цього Кодексу.

Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1