Справа №582/986/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/90/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження, відомості про яке внесекні до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000280, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 04 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Білани Білопільського району Сумської області, мешканець

АДРЕСА_1 , громадянин України, раніше судимий: 11.04.2013 року Зарічним районним судом м. Суми за ст. 190 ч. 2 ст.71 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 187, ч.2 ст.185, ч.3 ст. 357 КК України, і призначено обвинуваченому за ч.1 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч. 3 ст. 357 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк один рік та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а також цим же вироком суду ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області 196 грн. 56коп. процесуальних витрат на проведення товарознавчої експертизи №395 від 23.09.2014 року та на проведення товарознавчої експертизи №396 від 23.09.2014 року і вирішено долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 21.09.2014 року, близько 17 години, перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння біля автостанції по вулиці Щебетунів в селищі Недригайлів Сумської області вчинив напад на ОСОБА_9 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням потерпілому легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад його здоров"я, та заволодів при цьому належавшими потерпілому мобільним телефоном з картою мобільного зв"язку, картою пам"яті, шкіряним чохлом і грошовими коштами в сумі 50 грн. на загальну суму вартості вказаного майна - 801 грн. 32 коп., а також 21.06.2014 року о 20 годині вчинив незаконне заволодіння паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 та іншими важливими особистими документами потерпілого ОСОБА_11 і повторне таємне викрадення належавшого ОСОБА_11 мобільного телефону з картою мобільного зв`язку загальною вартістю 138 грн. 32 коп. у житлі потерпілого, розміщеному за адресою АДРЕСА_2 .

У поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з обвинуваченням в частині заподіяння ним потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, як таких, що небезпечні для життя та здоров"я потерпілого, вважає, що такі тілесні ушкодження могли бути заподіяні без його участі, а також, що ухвалюючи щодо нього вирок, суд мав застосувати, а не застосував вимоги ст. 69 КК України;

- захисник ОСОБА_8 просить вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити, пом"якшити призначене йому за ч.1 ст. 187 КК України покарання до позбавлення волі на строк три роки та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на той же строк, вважає, що суд усупереч вимогам ч.2 ст. 50, ст. 65 КК України не врахував такі пом"якшуючі покарання ОСОБА_7 обставини, як відшкодування заподіяної потерпілим шкоди та думку потерпілих і тому, порушивши норми як матеріального, так і процесуального права, ухвалив незаконний та необгрунтований вирок.

Апеляційний розгляд проведено за неявки потерпілого ОСОБА_11 за умов ненадходження від нього жодних клопотань чи заперечень.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини кримінального провадження та зміст поданих апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 і думку захисника ОСОБА_8 , які подані апеляційні скарги підтримують, при цьому захисник ОСОБА_8 мотивує свою думку про порушення судом вимог кримінального процесуального закону тим, що суд необгрунтовано застосував норми матеріального права при призначенні обвинуваченому покарання, а також заслухавши думку прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 , пояснення представника потерпілого ОСОБА_10 , які проти поданих апеляційних скарг заперечують, вважають вирок суду першої інстанції законним і обгрунтованим, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційні скарги обвинуваченого і захисника задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 і ч.3 ст. 357 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і у поданих апеляційних скаргах під сумнів не ставляться.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність факту заподіяння саме ним потерпілому ОСОБА_9 встановлених проведеною у кримінальному провадженні судово-медичною експертизою легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров"я потерпілого, то такі доводи є безпідставними.

Так, в ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України, визнав повністю, погодився з кваліфікацією його злочинних дій, в тому числі - в частині обвинувачення в тому, що саме він що 21 вересня 2014 року, о 17 годині, біля одного з будинків, розміщених на вулиці Щебетунів в селищі Недригайлів Сумської області, перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння, вчинив напад на ОСОБА_9 , в ході якого наніс потерпілому удари в область голови і обличчя потерпілого та заволодів належавшим потерпілому майном, яке зазначене за змістом оголошеного прокурором обвинувального акта.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали обставини провадження за змістом обвинувального акта, суд за їх згодою, у відповідністю з вимогами ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо зазначених обставин.

При цьому, суд з"ясував, чи правильно розуміють учасники провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз"яснив їм, в тому числі - персонально обвинуваченому ОСОБА_7 , що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно ч.2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Тому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про його сумніви щодо факту заподіяння саме ним 21 вересня 2014 року потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень колегія суддів до уваги не приймає.

Колегія суддів вважає також безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання мав застосувати ст. 69 КК України.

Згідно ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом"якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд , умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ( санкції частини статті ) Особливої частини КК України, або перейти до іншого , більш м"якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ( санкції частини статті ) Особливої частини КК України за цей злочин.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 , не зважаючи на молодий вік, уже тричі засуджувався, відповідно, 13 листопада 2012 року Недригайлівським районним судом Сумської області, 21 грудня 2012 року Роменським міськрайонним судом Сумської області, 11 квітня 2013 року Зарічним районним судом міста Суми, за вчинення злочинів проти власності і після звільнення у червні 2014 року з місць позбавлення волі, знову вчинив умисні злочини, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

За таких обставин, з огляду на вищезазначені дані про особу обвинуваченого, підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні покарання із застосуванням ст. 69 КК України відсутні.

Є безпідставними і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст. 187 КК України занадто суворого покарання з порушенням вимог ч.2 ст. 50 і ст. 65 КК України.

Відповідно до вимг ст.50, ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом"якшують покарання.

Суд першої інстанції додержався у даному кримінальному провадженні вищевказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 в межах санкції ч.1 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, суд на виконання вимог ст.50 і ст. 65 КК України належно врахував характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, яке згідно вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, має молодий вік, раніше судимий, як обставини, обтяжуючі покарання - те, що ОСОБА_7 вчинив злочин в стані алкогольного сп"яніння і рецидив злочинів, як обставини, пом"якшуючі покарання - щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочинів та активне сприяння ним у їх розкритті.

Суд також урахував думку потерпілих, які покладалися на розсуд суду.

При цьому, суд призначив ОСОБА_7 за ч.1 ст. 187 КК України покарання, яке за видом і строком наближене до мінімального покарання, передбаченого за цим законом.

Також, як убачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 активних дій по відшкодуванню заподіяної потерпілим з його вини шкоди не вчиняв, а лише, будучи викритим у вчиненні злочинів, добровільно видав наявні у нього майно і документи, якими він незаконно заволодів внаслідок злочинних дій, а тому неврахування судом цих обставин як пом"якшуючих покарання, не порушує законності і обгрунтованості вироку суду, ухваленого у даному провадженні.

Призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 і за ч.3 ст. 357 КК України та за сукупністю злочинів також відповідають вимогам ст.50, ст. 65 і ст. 70 КК України.

За вищевказаних обставин доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про невідповідність ухваленого судом щодо ОСОБА_7 вироку вимогам матеріального і процесуального права колегія суддів вважає необгрунтованими, а призначене судом обвинуваченому як за кожен інкримінований йому злочин окремо, так і за сукупністю злочинів покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому, враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 04 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а подані обвинуваченим ОСОБА_7 і захисником ОСОБА_8 апеляційні скарги залишити без задоволення.

Ця ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4