суддів Судової палати Верховного Суду України
справах у складі:
головуючого, судді
суддів
Лавренюка М.Ю. та Заголдного В.В.
розглянула в судовому засіданні 6 грудня 2007
року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 на
вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 7 вересня 2007 року, яким
частково скасовано вирок Великоберезнянського районного суду від 15 грудня 2006
року щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

немаючого судимості,

засудженого за ч. 2 ст. 272 КК України на
п'ять років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з
підвищеною небезпекою на виробництві, на три роки, а на підставі ст. 75 КК
України звільненого від відбування покарання з випробуванням на два роки
іспитового строку.

Своїм вироком
апеляційний суд постановив на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від
основного покарання з випробуванням на два роки іспитового строку. У решті
вирок стосовно ОСОБА_1 залишено без зміни.

Ухвалою
Апеляційного суду Закарпатської області від 29 серпня 2007 року зазначений
вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1, а також стосовно

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

немаючого судимості,

і

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

немаючого судимості,

засуджених за ч. 2 ст. 272 КК України на
п'ять років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з
підвищеною небезпекою на виробництві, на три роки кожного і на підставі ст. 75
КК України звільнених від відбування покарання з випробуванням: ОСОБА_3 на один
рік іспитового строку, а ОСОБА_4 на два роки, скасовано і кримінальну справу
щодо ОСОБА_3 і ОСОБА_4 закрито згідно з п. 4 ст. 6 КПК України.

За
вироком місцевого суду, електромеханіки В. Березнянської контактної мережі
(ЕЧК-19) Ужгородської дистанції електропостачання (ЕЧ-7) Служби
електропостачання Львівської залізниці ОСОБА_1 та Українець, а також старший
електромеханік цього підприємства ОСОБА_4 26 квітня 2005 року під час
проведення підлеглими працівниками ремонтних робіт по заміні кронштейну на
перегоні Сіль-Б. Березний на лінії передач ЛЕП 10 кВт, що на опорі № 94, не
виконали вимог законодавства про охорону праці. В результаті електричним
струмом було смертельно уражено електромонтера ОСОБА_5.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, виступ потерпілої ОСОБА_2, яка
підтримала доводи касаційної скарги і просила скасувати судові рішення щодо
засуджених та направити справу на додаткове розслідування, думку прокурора про
задоволення скарги потерпілої та направлення справи на новий судовий розгляд у
частині вирішення цивільного позову, перевіривши матеріали справи, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно
до положень ст. 328, 335 КПК України при постановленні обвинувального вироку
суд має вирішити питання про заявлений цивільний позов і залежно від
доведеності підстав та розміру цивільного позову, задовольнити його повністю
або частково чи відмовити в ньому. Таке рішення потрібно вмотивувати і навести
його в резолютивній частині вироку. У цій справі зазначені вимоги закону
місцевим судом не були виконані.

Як убачається з
матеріалів справи, потерпілі ОСОБА_2 заявили цивільний позов, але суд обмежився
лише спробою розв'язати цивільний позов і в резолютивній частині вироку
відповідного рішення не навів.

Незважаючи на те,
що в судовому засіданні ОСОБА_1, ОСОБА_4 і Українець повністю визнали свою
винуватість, вони наголошували, що під час проведення ремонтних робіт по заміні
кронштейну на перегоні Сіль-Б. Березний на лінії передач ЛЕП 10 кВт, що на
опорі № 94, виконували неоднакову роботу. Згідно з виписаним нарядом керівником
робіт був Українець, ОСОБА_4 був допускаючий, а наглядаючим - ОСОБА_1. Тобто
кожний з них мав виконувати конкретні, відмінні від іншого, функціональні
обов'язки, які визначались відповідними інструктивними документами про статус
кожного. За словами ОСОБА_1, ОСОБА_4 й ОСОБА_3, небезпечна ситуація виникла
із-за саморобних закороток.

Ці й інші
обставини справи, що могли впливати на розмежування дій зазначених осіб,
зокрема ОСОБА_1, який, за твердженнями потерпілої, був безпосередньо на місці
події, місцевий суд не перевірив, належної оцінки не дав, і, пославшись на зібрані у справі докази,
визначив фактично всім однакову відповідальність.

Мотивуючи
застосування щодо ОСОБА_1 згідно ст. 75 КК України умовне засудження, суд лише
зазначив у вироку пом'якшуючі покарання обставини, але не розкрив і не
конкретизував їх. Він у повній мірі не врахував і конкретні обставини справи та
наслідки, які наступили. Тому посилання в касаційній скарзі потерпілої на
м'якість призначеного Волянському покарання, є обгрунтованим.

Апеляційний
суд розглядав справу двічі. Зазначені упущення місцевого суду не усунув і сам
допустився істотних помилок у правозастосуванні.

Так, ухвалою від
29.09.07 р. (а. с. 220 - 222 т. 2) він у повному обсязі скасував вирок
місцевого суду стосовно ОСОБА_1, ОСОБА_4 й ОСОБА_3 та закрив справу щодо двох
останніх згідно з положеннями п. 4 ст. 6 КПК України (застосовано акт
амністії), а своїм вироком від 07.09.07 р. (а. с. 229 - 231 т. 2) повторно
скасував зазначений вирок суду щодо ОСОБА_1, цього разу - в частині звільнення
останнього на підставі ст. 75 КК України від відбування додаткового покарання.
Проте в резолютивній частині свого вироку апеляційний суд не вказав ні статті
закону, за яким засуджено ОСОБА_1, ні покарання, яке він має відбувати.

З цього випливає,
що апеляційна інстанція постановила щодо ОСОБА_1 по суті взаємовиключні
рішення, згідно з якими засуджений має відбувати кримінальне покарання, але
обвинувальний вирок щодо нього скасовано.

За таких обставин
і, беручи до уваги, що описані помилки судових інстанцій свідчать про
неправильне застосування кримінального закону, зазначені рішення відповідно до
вимог ст. 398 КПК України підлягають скасуванню, а справа - направленню на
новий судовий розгляд. Під час якого суд має належно перевірити всі обставин
справи, відповідно до вимог ст. 28 КПК України вирішити питання про
відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, усунути наведені недоліки і в
залежності від встановленого прийняти законне рішення.

Якщо буде
визнано, що ОСОБА_1 винуватий у пред'явленому йому обвинуваченні, то слід
урахувати, що обране йому судом покарання є надмірно м'яким.

На
підставі наведеного та керуючись ст. ст. 394 - 398 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційну
скаргу потерпілої ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок
Великоберезнянського районного суду від 15 грудня 2006 року, а також ухвалу і вирок Апеляційного суду
Закарпатської області від 29 серпня і 7 вересня 2007 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_4
й ОСОБА_3 скасувати, а кримінальну справу - направити на новий судовий розгляд.

Судді:

Редька А.І. Лавренюк М.Ю. Заголдний В.В.