Дата документу Справа № 310/1098/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/881/15
Єдиний унікальний № 310/1098/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 289 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002534, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бішкек Киргизстан, громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області:

- 22.12.2003 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ст. 70, ст. 75 КК України до 1 року позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

- 27.05.2004 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ухвали Верховного суду України від 19.04.2005 року вважається засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі постанови від 15.11.2005 року звільненого 23.11.2005 року умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 11 днів;

- 24.03.2009 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 20.01.2012 року за відбуттям строку покарання;

- 11.05.2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.09.2013 року звільненого 12.09.2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 5 днів;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишена у виді тримання під вартою. Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання 23.12.2014 року.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 14 червня 2014 року, приблизно о 19.00 годині, знаходячись біля гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, для подальшого використання його у своїх особистих цілях, впевнившись, що за його злочинним діями ніхто не спостерігає, за допомогою викрутки пошкодив навісний замок та проник у середину гаражу, підійшов до мопеда Viper Wind 50, вартістю 3 000 грн., який належить ОСОБА_9 та використовуючи свою фізичну силу, шляхом буксирування, викотив його з гаражу, привів двигун мопеда до робочого стану та перегнав його до ТЦ Родіна, розташованого по вул. Калініна в м. Бердянську Запорізької області, тим самим ОСОБА_8 незаконно, повторно заволодів зазначеним мопедом.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить врахувати, що він повністю визнав вину у вчиненому злочині, щиросердно розкаявся, сприяв слідству у розкритті злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обтяжуючих його покарання обставин, та претензій матеріального чи морального характеру з боку потерпілого, та пом`якшити покарання.

У запереченнях прокурор у кримінальному провадженні, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги обвинуваченого, просить вирок залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін; колегія суддів перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, та кваліфікація його дій у апеляційній скарзі обвинуваченим не оскаржуються, а тому перевірці в апеляційному порядку, не підлягають.

У апеляційній скарзі не наведено також доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Порушень ст. ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із судового рішення, при призначенні покарання ОСОБА_8 вищевказані вимоги кримінального закону судом дотримано. Зокрема, враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має сім`ю та місце реєстрації, задовільно характеризується за місцем проживання, його відношення до скоєного, ухилення від явки до суду, ведення бродяжницького способу життя, зловживання спиртними напоями; щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України призначене мінімальне покарання передбачене санкцією цієї частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Суд першої інстанції, постановляючи судове рішення перевірив доводи обвинуваченого, зокрема і ті, на які він посилається в апеляційній скарзі, та дійшов обґрунтованого висновку про обрання саме такого покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.

Обставини, на які обвинувачений посилається у своїй апеляційній скарзі, не свідчать про можливість пом`якшення призначеного йому покарання, у тому числі із застосуванням ст. 69 КК України або ст. 75 КК України.

Таким чином, судове рішення в частині призначеного покарання належним чином мотивовано, не суперечить вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, інших підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 лютого 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4