Справа № 11-18/11 Головуючий у І інстанції Стеблина
Категорія - ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач Борисенко І. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів - Козака В.І., Шахової О.Г.

з участю прокурора - Шваб Л.В.

засудженого - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2010 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працює, не одружений, раніше судимий:

1) 21.09.1990 року Чернігівським обласним судом за ст.ст. 117 ч.3, 140 ч.3, 140 ч.2, 118 ч.2, 42 КК України ( в ред. 1960 року) до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

2) 14.12.1998 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ст.ст. 229-6 ч.2, 81 ч.3, 17 ч.2, 81 ч.3, 42 КК України ( в ред. 1960 року) до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 16.09.2009 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,

який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України на 8 років позбавлення волі.

На підставі статті 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.09.2009 року та остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Визначено рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_2 з часу затримання 22 травня 2010 року.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 81 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили, залишено у вигляді взяття під варту.

Вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що 21 травня 2010 року, близько 21 години, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_1, в ході конфлікту з ОСОБА_3, що виник на грунті особистих неприязних відносин, наніс останній декілька ударів в область спини та голови, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини з переломами ребер та травматичним розривом міокарді правого передсердя, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-наслідковому звязку з настанням смерті. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 померла в той же день.

Не погоджуючись з вироком суду, засуджений ОСОБА_2 подав апеляцію, в якій просить перекваліфікувати його дії зі ст. 121 ч.2 КК України на ст. 119 КК України. Зазначив, що з вироком суду він не згоден, оскільки судом не були взяті до уваги його показання дані на досудовому слідстві та в судовому засіданні. Також не згоден з висновками експертиз, які проводили експерти ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тому просить провести повторну експертизу.

Заслухавши доповідача; засудженого ОСОБА_2, який просив задовольнити його апеляцію та перекваліфікувати його дії на вбивство через необережність, тобто злочин, передбачений ст. 119 КК України за якою і призначити покарання. Зазначив, що вказані тілесні ушкодження потерпілій він міг спричинити, але не навмисно, не заперечував побиття ним потерпілої в той день і раніше ; думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за обставин, установлених судом і зазначених у вироку, підтверджений сукупністю доказів, отриманих у встановленому законом порядку, ретельно досліджених і належно оцінених судом, і є правильним.

Доводи апеляції засудженого ОСОБА_2 про те, що у нього не було умислу на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які б спричинили смерть потерпілої ОСОБА_3, а про наявність в його діях ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, тобто вбивства через необережність потерпілої ОСОБА_3, є безпідставними і спростовуються наступними доказами.

Так, з пояснень засудженого ОСОБА_2, які він давав працівникам міліції відразу після смерті ОСОБА_3 вбачається, що остання була його співмешканкою і він постійно її бив наносячи удари руками та ногами по різним частинам тіла. 21 травня 2010 року після сумісного розпиття спиртних напоїв, він неодноразово наносив потерпілій удари руками та ногами по різним частинам тіла.

З показань даних ОСОБА_2 в ході досудового слідства (а.с. 73-74, 146) вбачається, що останній вину свою в інкримінованому йому діянні визнав частково та пояснив про те, що 21 травня 2010 року майже з 5 годин ранку і на протязі всього дня він разом із співмешканкою ОСОБА_3 вживав спиртні напої. В першій половині дня, прийшовши до нього додому, він наніс останній декілька ударів руками та ногами. Повертаючись додому вдруге близько 21 години, його співмешканка впала на сходовій площадці, а тому він вимушений був останню до квартири просто затягнути. В кімнаті він наніс ОСОБА_3 4-5 ударів руками з значною силою по обличчю та спині. Через деякий час він тягав ОСОБА_3 у ванну кімнату та назад, оскільки останній було зле. Коли ОСОБА_3 захрипіла та в неї не прослуховувався пульс, то він їй робив штучне дихання „рот в рот та закритий масаж серця натискаючи при цьому на грудну клітку останньої кулаком з великою силою. Потім приїхали лікарі і констатували смерть його співмешканки.

З показань потерпілої ОСОБА_6 вбачається, що загибла ОСОБА_3 була її дочкою і остання співмешкала із засудженим ОСОБА_2 За час їх спільного проживання ОСОБА_2 постійно бив її дочку, оскільки остання потім приїздила до неї додому та ховалась від останнього. 22 травня 210 року, близько 1 години засуджений, який перебував у стані алкогольного спяніння приїхав до неї додому та сказав їй, що дочка померла. Приїхавши до ОСОБА_2 додому і зайшовши в квартиру, вона побачила свою дочку, яка лежала на підлозі в нижній білизні та на останній мались видимі тілесні ушкодження. Від засудженого та його матері їй стало відомо, що 21 травня з ранку засуджений та її дочка вживали спиртні напої, а потім ОСОБА_2 бив її дочку.

З показань свідка ОСОБА_7, яка є матірю засудженого вбачається, що її син разом з нею та чоловіком проживав із співмешканкою ОСОБА_3 в одній квартирі. Її син зловживав спиртними напоями, а тому постійно бив свою співмешканку та інколи і її. 21 травня 2010 року близько 21 години вона почула як до квартири зайшов син із співмешканкою, однак вона з своєї кімнати не виходила, так як боялась сина, оскільки останній міг її побити. Через декілька хвилин, її син, який перебував у стані алкогольного спяніння, зайшов до її кімнати і попросив щоб вона допомогла затягнути його співмешканку до квартири, однак вона відмовилась. Коли син тягнув ОСОБА_3 з коридору до прихожої, то вона бачила у останньої на спині синці. Знаходячись у свої кімнаті вона чула звуки схожі на удари, був якийсь грохот та було чути як ОСОБА_3 плакала або стогнала, то можливо син бив останню. Було чути, як син тягав ОСОБА_3 у ванну кімнату та звідти. О 1год 20хв. до неї в кімнату зайшов син та попросив її викликати швидку допомогу, що вона зробила та вийшла назустріч лікарям. Зайшовши до кімнати сина, вона побачила ОСОБА_3 на підлозі, яка була одягнута в нижню білизну, а лікарі констатували смерть останньої.

Ці показання потерпілої та свідків є послідовними, узгодженими між собою, підтверджені й іншими доказами по справі.

З протоколу огляду місця події (а.с.8-16) від 22.05.2010 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 виявлений труп ОСОБА_3 з ознаками насильницької смерті.

З протоколу відтворення обстановки та обставин події від 22.05.2010 року (а.с. 31-35) вбачається яким чином ОСОБА_7 наносив потерпілій тілесні ушкодження. При проведенні даної слідчої дії ОСОБА_2 дав аналогічні свідчення як і під час допиту в якості обвинуваченого.

Як видно з наведених доказів, винуватість засудженого доведена, крім тог він сам не заперечував, що протягом тривалого часу наносив потерпілій тілесні ушкодження руками, ногами.

З акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи вбачається (а.с.98-101), що ОСОБА_2 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння. Примусові заходи медичного характеру йому не показані.

Із висновків судово-медичної експертизи № 458 (а.с.38-44) видно, що потерпілій ОСОБА_3 заподіяно численних тілесних ушкоджень. Смерть її настала від тампонади серця кровю, яка виявилась наслідком закритої травми грудної клітки з переломами ребер та травматичним розривом міокарда правого передсердя. Виявлені тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносно живої людини відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-наслідковому звязку з настанням смерті.

Із висновків додаткової судово-медичної експертизи № 458 (а.с.184-187) вбачається, що тілесні ушкодження в ділянці грудної клітки, що привели до смерті потерпілої (множинні двосторонні переломи ребер, крововиливи в мякі тканини в проекції переломів ребер, травматичний розрив міокарда правого передсердя, тампонада серця кровю, забій легень) не могли виникнути внаслідок самовільного падіння або поштовху з послідуючим падінням на бордюр або підлогу, або в результаті застосування штучного дихання.

Виходячи з установленого, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, що спичинило смерть потерпілої ОСОБА_3 Дії засудженого ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ст. 121 ч. 2 КК України.

При призначенні ОСОБА_2 покарання місцевий суд згідно з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відносяться до категорії тяжких, дані про особу, що він формально позитивно характеризуються за місцем проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності і скоїв новий злочин в період іспитового строку, відсутність обставини, що помякшують покарання та наявність обтяжуючої обставини вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного спяніння і дійшов правильного висновку про можливість його виправлення лише під час реального відбування покарання.

Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів й таким, що не можна визнати невиправдано суворим та надто мяким.

Доводи апеляції про те, що досудове слідство і судовий розгляд справи проведено неповно, не обєктивно, по ній неправильно встановлено фактичні обставини справи, а винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину не доведена, не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому вони є безпідставними і такими, що не тягнуть зміну та перекваліфікацію дій засудженого, як про це порушується питання в апеляції.

Також по справі не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону та прав засудженого ОСОБА_2 на захист.

Визнаючи вирок законним і обґрунтованим, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365,366,379 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2010 року, щодо ОСОБА_2 без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_9