А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А
Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16.09.2013
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської
області у складі суддів Дворніченка
В.І. (головуючого), Демченка С.М., Дацківа
В.В., з участю прокурора - Міцовда К.Д.,
захисника: ОСОБА_3 представника
цивільного позивача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому засіданні
кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_5 на вирок
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 09.07.2013 року,
яким

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
України, уродженець та мешканець
АДРЕСА_1, з неповною вищою освітою,
розлучений, раніше несудимий,

- визнаний винним та засуджений за
ч.1 ст.364 КК України - до обмеження волі
на строк три роки, з позбавленням права
обіймати посади пов'язані з
організаційно-розпорядчими і
адміністративно-господарськими
функціями строком на один рік; за ч.1
ст.366 КК України - до обмеження волі на
строк два роки з позбавленням права
обіймати посади пов'язані з
організаційно-розпорядчими і
адміністративно-господарськими
функціями строком на один рік.

На підставі ст..70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у
виді обмеження волі строком на три
роки, з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані з
організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими
функціями строком на один рік.

На підставі ст..49 КК України ОСОБА_5
звільнено від призначеного покарання у
зв'язку із спливом строків давності
притягнення до кримінальної
відповідальності.

Запобіжний захід залишено попередній -
підписка про невиїзд.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь управління
Пенсійного фонду України в Тячівському
районі Закарпатської області 57614,84 грн.

Питання про речові докази вирішено в
порядку ст..81 КПК України.

В с т а н о в
и в:

Згідно встановлених судом обставин,
ОСОБА_5, працюючи начальником архівного
відділу Тячівської районної державної
адміністрації, будучи службовою
особою, умисно, діючи в інтересах
ОСОБА_6, використовуючи своє службове
становище всупереч інтересам служби, в
березні 2004 року особисто склав архівну
довідку за № 103/13 від 02.03.2004 року про
заробіток ОСОБА_7, який вона отримувала
з 01.01.1994 року по 31.12.1998 року, працюючи в
госпрозрахунковому підрозділі при
відділі архітектури та містобудування
Тячівської райдержадміністрації, в яку
вніс завідомо неправдиві відомості про
отриманий ОСОБА_7 за вказаний період
заробіток, а саме вказав суми обсягу
виконуваних останньою робіт, а не суми
нарахованої їй заробітної плати, чим
самим завищив в довідці розмір
отриманого ОСОБА_7 заробітку. На
зазначеній довідці ОСОБА_5 поставив
відтиск кутового штампу архівного
відділу (Тячівського державного
районного архіву, реєстраційний номер,
дату реєстрації, посвідчив її власним
підписом та відтиском круглої печатки
архівного відділу, після чого, доводячи
свої злочинні дії до кінця та
усвідомлюючи, що вказана довіка ОСОБА_6
потрібна для обчислення розміру
пенсії, видав її останній, яка, в свою
чергу, подала її в Управління
Пенсійного фонду України в Тячівському
районі(далі по тексту - УПФУ в
Тячівському районі), для врахування при
обчисленні пенсії.

В подальшому, на підставі архівної
довідки про заробіток ОСОБА_7, в яку
ОСОБА_5 вніс неправдиві відомості - УПФУ
в Тячівському районі ОСОБА_6 було
обчислено завищений розмір пенсії та в
період з 01.01.2004 року по 31.08.2011 року,
останній здійснено переплату(зайве
нарахування та виплату) пенсії в
загальному розмірі 68159,68 грн., чим самим
державним інтересам в особі УПФУ в
Тячівському районі заподіяно істотної
шкоди у вигляді матеріальних збитків в
розмірі 68 159,68 грн.

В апеляційній скарзі засуджений
ОСОБА_5, не оспорюючи фактичних
обставин справи, доведеності вини,
кваліфікації вчиненого та
призначеного судом кримінального
покарання, просить вирок щодо нього в
частині вирішення цивільного позову. В
обґрунтування вимог апеляції
засуджений зазначає, що судом першої
інстанції під час вирішення заявленого
УПФУ в Тячівському районі цивільного
позову про стягнення з нього 57614,84 грн.
не враховано тієї обставини, що
матеріали стосовно ОСОБА_6 виділено в
окреме провадження для вирішення
питання про притягнення її до
кримінальної відповідальності за
шахрайство та використання завідомо
підробленого документу і на момент
розгляду кримінальної справи щодо
нього питання про порушення або
відмову в порушенні кримінальної
справи стосовно ОСОБА_6 вирішено не
було. Вважає, що саме її діями було
завдано шкоди державним інтересам із
заподіянням матеріальних збитків УПФУ
в Тячівському районі, а відтак заявлена
в цивільному позові сума підлягає
стягненню саме з неї, що на думку
апелянта є підставою для скасування
вироку Тячівського районного суду від
09.07.2013 року.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, апелянта, який
підтримав доводи апеляційної скарги,
прокурора, який вважає апеляцію
засудженого підставною та такою, що
підлягає до задоволення, представника
цивільного позивача, який підтримав
доводи, викладені в запереченні на
апеляційну скаргу та просив в
задоволенні такої відмовити, залишивши
в силі вирок суду першої інстанції,
перевіривши матеріали кримінальної
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних міркувань.

У відповідності до ст.365 КПК України(1960
року), вирок суду першої інстанції
перевіряється апеляційним судом в
межах апеляції.

Висновки суду першої інстанції щодо
фактичних обставин справи, доведеності
вини ОСОБА_5, кваліфікації вчиненого та
призначеного судом кримінального
покарання і підстав для звільнення від
його відбування ніким з учасників
справи не оспорюють ся тому вирок
Тячівського районного суду від 09.07.2013
року в цій частині апеляційним судом не
перевіряється.

У відповідності до ст..323 КПК України(1960
року) вирок суду повинен бути законним
і обгрунтованим. Суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом, а згідно ст..324 КПК України(1960
року) постановляючи вирок, суд повинен
вирішити , зокрема, чи підлягає
задоволенню пред'явлений цивільний
позов, на чию користь та в якому
розмірі.

В свою чергу, згідно ст.334 КПК України(1960
року) у мотивувальній частині вироку
викладаються підстави для задоволення
або відхилення цивільного позову.

Зазначеним вимогам закону, як і
рекомендаціям Пленуму Верховного Суду
України вирок суду першої інстанції в
частині вирішення цивільного позову не
відповідає.

Так, згідно позиції, викладеної в п.14
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 3 від 31.03.1989 року «Про
практику застосування судами України
законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
злочином, і стягнення безпідставно
нажитого майна» в силу ст. 334 КПК
України суд має навести у вироку мотиви
прийнятого рішення про задоволення чи
відхилення цивільного позову або про
покладення на засудженого обов'язку
відшкодувати шкоду, зазначивши, якою
дією чи бездіяльністю її заподіяно,
якими доказами це підтверджується, а
також навести відповідні розрахунки
сум, що підлягають стягненню, вказати
матеріальний закон, на підставі якого
вирішено цивільний позов.

Всупереч вимогам чинного
кримінально-процесуального
законодавства та зазначеним вище
рекомендаціям, суд першої інстанції
під час вирішення цивільного позову не
навів жодної мотивації та підстав для
задоволення цивільного позову УПФУ в
Тячівському районі, не зазначив
доказів, якими підтверджується розмір
матеріальних збитків спричинених
позивачу злочинними діями ОСОБА_5, не
вказав матеріальний закон, на підставі
якого вирішено цивільний позов.

Доводи апелянта про те, що шкода
заподіяна УПФУ в Тячівському районі в
розмірі 57614,84 грн. підлягає
відшкодуванню ОСОБА_6, оскільки саме
вона пред'явила довідку про заробіток,
яка містила неправдиві дані пенсійному
органу, внаслідок чого нею за період з
01.01.2004 року по 31.08.2011 року отримано зайво
нараховані пенсійні виплати в сумі 68
159,68 грн., і матеріали щодо неї виділено
в окреме провадження для вирішення
питання про притягнення її до
кримінальної відповідальності, не
заслуговують на увагу, позаяк, згідно
п.8 цитованої вище Постанови Пленуму
Верховного суду України якщо
матеріальну шкоду заподіяно підсудним
спільно з іншою особою, справу щодо
якої виділено в окреме провадження, суд
покладає обов'язок по відшкодуванню
шкоди у повному розмірі на підсудного.
При винесенні в наступному
обвинувального вироку щодо особи,
справу про яку було виділено в окреме
провадження, суд вправі покласти на неї
обов'язок відшкодувати шкоду солідарно
з раніше засудженим.

Разом з тим, твердження апелянта про
неправильне вирішення цивільного
позову є підставними.

Згідно з положеннями ст. 1174 ЦК України
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, діями або
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади при
здійсненні нею своїх повноважень
відшкодовуються державою незалежно
від вини особи.

Покладення обов'язку відшкодувати
шкоду на орган державної влади
пояснюється тим, що працівник у даному
випадку юридично втілює волю цього
органу, тобто орган державної влади
реалізовує свою праводієздатність
через дії працівників.

Суд першої інстанції, правильно
встановивши фактичні обставини справи,
зокрема, що шкода, завдана УПФУ в
Тячівському районі незаконними діями
службової особи державного органу -
начальника архівного відділу
Тячівської райдержадміністрації,
посаду якого на момент вчинення
злочину обіймав ОСОБА_5, в той же час
безпідставно не застосував положення
ст..1174 ЦК України, не з'ясував, чи є
ОСОБА_5 належним відповідачем за
заявленим цивільним позовом та особою,
на яку в даних конкретних
правовідносинах покладено обов'язок
відшкодування заподіяної шкоди, що
перешкодило постановити законний та
обґрунтований вирок в частині
вирішення цивільного позову

За таких, встановлених під час
апеляційного розгляду обставин,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5
підлягає частковому задоволенню, а
вирок Тячівського районного суду в
частині вирішення цивільного позову
скасуванню, з направленням справи в цій
частині на новий судовий розгляд в
порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст.365, 366, 367, 374, 377, 379 КПК
України (в редакції 1960 року),
апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляцію засудженого ОСОБА_5
задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду від
09.07.2013 року щодо стягнення з ОСОБА_5 в
користь управління Пенсійного фонду
України в Тячівському району 57614,84 грн.,
- скасувати, а справу в цій частині
направити на новий судовий розгляд у
порядку цивільного судочинства.

Судді: