В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

30.07.2014 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження № 11кп/777/190/14 за апеляційною скаргою прокурора Хустської міжрайонної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 21.03.2014, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, з середньою освітою, не одруженого, судимого:
- 03.03.1994 за ч.3 ст.117, ч. 2,3 ст.140, ч. 2,3 ст.141, із застосуванням ст.43 КК України (1960 року) 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 30.06.2000 звільнений від подальшого відбування покарання (на підставі ст.7 п. «б» Закону України «Про амністію» від 24.07.1998 строк призначеного судом покарання скорочено до 7 років 15 днів);
- 14.06.2002 за ст.395 КК України 6 місяців арешту;
- 22.04.2004 за ч.1 ст.122 КК України 1 рік позбавлення волі, на підставі ст.75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням протягом однорічного іспитового строку;
- 20.02.2006 за ч.1 ст.122 КК України, із застосуванням ст.71 КК 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
- 29.08.2013 за ч.2 ст.263 КК України 140 годин громадських робіт,
визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.
На підставі ст.71 КК України до покарання за оскарженим вироком приєднано невідбуте покарання за вироком від 29.08.2013 частково (7 днів обмеження волі) та визначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 7 днів.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, з випробуванням протягом однорічного іспитового строку та покладено наступні обов`язки: повідомляти «органи кримінально-виконавчої системи» про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації в «органи кримінально-виконавчої системи».
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу обрано особисте зобов`язання.
Згідно вказаного вироку від 21.03.2014 ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що він 20.11.2013, будучи засудженим вироком Хустського районного суду від 29.08.2013 з призначенням покарання у вигляді громадських робіт строком на 140 годин, прибувши в приміщення сільської ради с. Нижнє Селище Хустського району, відмовився від виконання запропонованих йому робіт, вийшов з приміщення сільської ради, після чого не з`являвся та не відпрацював жодної години громадських робіт протягом визначеного строку їх виконання, а саме з 20.11 по 25.12.2013, а отже ухилився від призначеного йому покарання.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, вказує, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.
Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано правила ст.75 КК України зі звільненням ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, у вироку не наведено жодної обставини, яка б давала підстави для прийняття такого рішення, крім того в його мотивувальній частині не зазначено про саму можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.
При призначенні судом покарання, яке на думку прокурора не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, не враховано тих обставин, що ОСОБА_6 вчинив умисні кваліфіковані злочини, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів.
З цих підстав прокурор просить апеляційний суд дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме характеристику ОСОБА_6 з місця проживання, довідку ВІТ УМВС України в Закарпатській області, що стосується судимостей ОСОБА_6 , а також копії постановлених щодо цього обвинуваченого судових рішень; вирок Хустського районного суду від 21.03.2014 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного останньому покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.389 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 роки.
На підставі ст.ст. 71,72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань за останнім та вироком Хустського районного суду від 29.08.2013 визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки 7 днів, в решті вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляції, пояснення обвинуваченого, який просив ухвалений щодо нього вирок суду першої інстанції, як законний та обґрунтований залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до п.2,4 ч.1 ст.420, ч.1 ст.421 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та/або неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання; обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, є правильною.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у вироку, ніким з учасників судового розгляду не заперечується, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами, здобутими безпосередньо під час розгляду справи й наведеними у вироку, зокрема показаннями обвинуваченого, який свою вину у вчиненому визнав повністю та показав, що умисно ухилився від виконання призначеного йому попереднім вироком суду від 29.08.2013 покарання у вигляді громадських робіт, оскільки такі, на його думку, «принижують його людську гідність».
З матеріалів кримінального провадження слідує, що вироком Хустського районного суду від 29.08.2013 ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.263 КК України до 120 годин громадських робіт (Т.1, а.к.п. 45-47). При цьому, новий злочин, передбачений ч.2 ст.389 КК України, ОСОБА_6 вчинив після постановлення зазначеного вироку, до повного відбуття покарання.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції належним чином не дотримався вимог ст.65 КК України, згідно якої суд повинен призначити покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як правильно зазначено в апеляції прокурора, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання зі звільненням від його відбування судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи та дані про його особу, який характеризується посередньо, не працює, неодноразово судимий, в тому числі й за вчинення особливо тяжких злочинів (Т.1, а.к.п. 44, 45-47,51), а також те, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин, не відбувши повністю покарання за злочин, за який його засуджено вироком суду від 29.08.2013.
Знайшли своє підтвердження й доводи прокурора про те, що ухвалюючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням правил ст.75 КК України, суд жодним чином не мотивував, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що приводять до висновку про можливість виправлення підсудного без відбування покарання і дають підстави для застосування ст.75 КК України.
Рішення суду про застосування до ОСОБА_6 ст.75 КК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки приймаючи його, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням. Також судом не враховано положення ч.5 ст.90 КК України, відповідно до якої якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин. Тому суд помилково у вступній частині вироку не зазначив, що ОСОБА_6 має судимість за вчинення особливо тяжких злочинів, за які був засуджений зазначеним вище вироком від 03.03.1994 (Т.1, а.к.п. 44).

Отже, висновок суду щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України є неправильним, свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок його м`якості, а тому таке покарання не можна вважати достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів. З цих підстав вирок Хустського районного суду від 21.03.2014 в частині звільнення від відбування призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407 ч.1 п.3, 409 ч.2, 414,418, 420 ч.1 п.4, 421 ч.1 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляцію прокурора задовольнити.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 21.03.2014 в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з покладенням передбаченого ст.76 КК України обов`язку повідомляти «органи кримінально-виконавчої системи» про зміну місця проживання, роботи та періодичної реєстрації у вказаному «органі» скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.389 КК України, із застосуванням ст.ст. 71,72 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 7 днів.

Застосований обвинуваченому вироком Хустського районного суду від 21.03.2014 запобіжний захід, особисте зобов`язання, залишити без змін.

Початок строку відбування ОСОБА_6 покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Судді: