АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11кп/796/22/2015 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
за участю:
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0003155 від 09.05.2014 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_11 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, не одруженого, працюючого в ТОВ «Охоронне агентство «Набат» на посаді охоронника, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі терміном на 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Згідно ст. 76 КК України, на час іспитового строку, на ОСОБА_10 покладено такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 моральної шкоди в сумі 5 тисяч гривень та судові витрати в сумі 98 гривень 28 копійок в дохід держави.
Згідно з вироком, ОСОБА_10 , перебуваючи 8 травня 2014 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, біля зупинки громадського транспорту, що розміщена навпроти будинку 20-А по вул. Маршала Гречко в м. Києві, побачив ОСОБА_11 , з яким у нього раніше склалися неприязні відносини. У зв`язку із зазначеним, у ОСОБА_10 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому.
Підійшовши до потерпілого, ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, руками та ножем, який перебував при ньому та який він утримував у руці, наніс удари в шию та ліву частину грудної клітини ОСОБА_11 , внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких (за критерієм небезпеки для життя) та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції скасувати частково, призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000,00 гривень. Стверджує, що суд безпідставно застосував до ОСОБА_10 ст.ст. 75, 76 КК України, та звільнив від відбування покарання з випробуванням, оскільки він вчинив тяжкий злочин, який потягнув тяжкі наслідки для його здоров`я. Вважає, що поведінка обвинуваченого свідчить про те, що він не розкаявся. Крім того, ОСОБА_11 зазначає, що визначений судом розмір компенсації за спричинену моральну шкоду є необґрунтовано дрібним.
Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок районного суду залишити без змін, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілого та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто в умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами в сукупності, перевіреними судом, за згодою учасників судового розгляду в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 121 КК України є правильною і в апеляційній скарзі не заперечується.
Що стосується призначеного ОСОБА_10 покарання, яке на думку потерпілого, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є м`яким, то колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Разом з тим, прийняте судом першої інстанції рішення про призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 75 КК України колегія суддів вважає таким, що не відповідає вимогам ст. 65 КК України та є м`яким.
Так, згідно із ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Стаття 75 КК України застосовується лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави.
За змістом вироку, суд першої інстанції визнав за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з урахуванням того, що ОСОБА_10 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.
Однак такі мотиви прийнятого рішення щодо застосування до ОСОБА_10 ст. 75 КК України не можна визнати достатньо обґрунтованими і правильними, оскільки призначене ОСОБА_10 покарання зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а тому не може бути визнаним таким, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Також судом не в повній мірі враховано конкретні обставини вчинення злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких, спосіб вчинення протиправного діяння, направленість умислу, наслідки злочинного діяння та дані про особу винного, який після заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень з місця вчинення злочину втік.
Колегія суддів вважає, що вказані обставини свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та спростовують висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_10 без відбування покарання в умовах застосування до нього положень ст.ст. 75, 76 КК України.
З огляду на викладене, а також враховуючи вищенаведені конкретні обставини справи, характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі та виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства та приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_10 з випробуванням.
А отже, апеляційна скарга потерпілого підлягає задоволенню, а вирок суду відповідно до вимог ст. 409 ч. 2 КПК України скасуванню з постановленням нового вироку з призначенням ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у межах санкції Закону, за яким його визнано винним, визначивши його у тих розмірах, що і суд першої інстанції, без застосування ст.ст. 75, 76 КК України.
Також підлягають задоволенню апеляційні вимоги потерпілого в частині збільшення розміру завданої йому моральної шкоди.
Відповідно до ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках на зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, глибина фізичних та душевних страждань.
Таким чином, приймаючи до уваги встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та викладені вище вимоги законодавства України, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 23 ЦК України, а саме характер отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, а також наслідки після злочину: порушення звичайного ритму життя, емоційний стрес, страх за своє здоров`я та життя, колегія суддів вважає з урахуванням положень ст. 408 КПК України, оскільки це не впливає на обсяг обвинувачення і кваліфікацію кримінального правопорушення, приходить до переконання про необхідність зміни вироку в частині вирішення цивільного позову та задоволення апеляційної скарги потерпілого.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 404, 407, 408, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 задовольнити.
Вирок Подільського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в частині призначеного йому покарання із звільненням його від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, та змінити в частині вирішення цивільного позову.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 121 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_10 у зв`язку із виконанням вироку.
Збільшити суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 у відшкодування моральної шкоди до 50 тисяч гривень.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:

_________________ _________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4