Справа № 1-30/11
ПОСТАНОВА

іменем України

12 жовтня 2011 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого районного судді Дикого В.М.

з участю секретаря Герасимчук Н.Ю.

прокурора Супрун Ю.В.

захисника ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 по ст.286 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим слідством ОСОБА_2 ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він 29 липня 2007 року біля 14 години керуючи автомобілем УАЗ 469Б н.з.04854 МК здійснюючи виїзд з прилеглої території до автодороги «Козелець-Козари-Носівка» проявив неуважність. Не переконався в тому, що це буде безпечним та не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам руху, не надав переваги в русі автомобілю «Субару легасі» н.з.55073 КІ під керуванням ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі в напрямку від с.Козари до Носівки. На ділянці дороги 2,9 км до дорожнього знаку 5,45 ПДР України відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів і в результаті ДТП пасажир автомобіля «Субару легасі» ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді забитих ран волосяної частини голови, області обличчя, обох верхніх кінцівок, відкритого перелому обох кісток лівого передпліччя, закритого перелому човникоподібної кістки лівої кисті, закритого перелому лівого стегна, які ускладнились травматичним шоком тяжкого ступеню, були небезпечними для життя в момент спричинення і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Досудове слідство прийшло до висновку, що ОСОБА_2 своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілій вчинив злочин, передбачений ст..286 ч.2 КК України.

Допитаний як підсудний ОСОБА_2 винним себе по ст..286 ч.2 КК України не визнав та дав показання, що в 2007 році він працював охоронцем кукурузних полів ТОВ «Земля і воля». 29 липня 2007 року біля 14 години він керуючи автомобілем УАЗ 469 Б н.з.04854 МК здійснював об»їзд кукурузного поля і рухався по автодорозі Носівка Андріївна. Рухаючись в напрямку села Андріївна він здійснив виїзд на ліве узбіччя , а потім став здійснювати розворот в напрямку села Андріївна. Коли він став здійснювати розворот то ніякого транспорту з обох сторін не було,транспортний засіб посередині дороги він не зупиняв ні на мить, але коли він виїхав на свою смугу руху в напрямку села Андріївна то відчув удар в ліву сторону автомобіля. Вийшовши з автомобіля побачив, що в нього вдарився автомобіль «Субару легасі» під керуванням ОСОБА_4. Крім водія в автомобілі знаходились ще один чоловік та дві жінки і одній з них було недобре, бо вона отримала тілесні ушкодження.

В судовому засіданні захисник підсудного заявила клопотання про повернення справи на додаткове розслідування.

Вислухавши учасників, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що вказане клопотання підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно ст..281 КПК України повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Органи досудового слідства допустили неправильність, яку не можна усунути в судовому засіданні.

Зокрема, органами досудового слідства 1 серпня 2007 року були призначені транспортно-трасологічна, судово-автотехнічна експертизи і в 2007 році були отримані висновки вказаних експертиз, а з постановами про призначення експертиз ОСОБА_2 було ознайомлено лише 15 березня 2010 року, чим

було позбавлено ОСОБА_2 права заявити відвід експерту, задавати додаткові питання.

По справі призначалась авто технічна експертиза (а.с.16-20 т.2), згідно якої швидкість руху автомобіля «Субару легасі» н.з.550-73 КІ під керуванням ОСОБА_4 до моменту початку гальмування по зафіксованій довжині гальмівного шляху 75,5 м складала не менше 116,4 км)год. Визначена швидкість руху автомобіля «Субару-легасі» є мінімальною, оскільки в розрахунку не враховані затрати кінетичної енергії на деформацію деталей кузова автомобіля, їх переміщення в момент зіткнення, через відсутність достатньо апробованої та обґрунтованої методики подібних досліджень.

Водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Субару-легасі» н.з.550-73 КІ рухаючись в умовах місця пригоди з швидкістю 116,4 км)год не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем УАЗ-469 н.з.048-54 під керуванням водія ОСОБА_2 шляхом застосування екстренного гальмування. Якщо б в умовах місця пригоди водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем рухався зі швидкістю 90 км)год, то він мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем УАЗ -469 н.з.048-54 МК під керуванням ОСОБА_2 шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою автомобіля до смуги руху автомобіля УАЗ-469.

Водію автомобіля «Субару-легасі» ОСОБА_4 в даній дорожній обстановці необхідно було діяти з дотриманням п.12.1, 12.3, 12б ПДР України. Його дії перебувають в причинному зв»язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Водію автомобіля УАЗ-469 н.з.048-54 МК ОСОБА_2 в даній дорожній обстановці необхідно було діяти з дотриманням п.10.1, 16.11 ПДР України. Його дії перебувають в причинному зв»язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

По справі без належної мотивації проводилась повторна судово-автотехнічна експертиза, яка дала висновок, що виходячи з довжини сліду юзу 75,5 м мінімальна величина швидкості руху автомобіля «Субару легасі» н.з.55073 КІ визначається біля 116 км)год і дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.12.6 (г) ПДР України, а дії водія автомобіля УАЗ-469 н.з.04854 МК ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України.

В судовому засіданні було допитано експертів ОСОБА_6, ОСОБА_7, які обидва дали показання, що умовою ДТП була невідповідність ПДР дій водія ОСОБА_2, а причиною ДТП була невідповідність ПДР дій водія ОСОБА_4

Експерт ОСОБА_7 дав показання, що швидкість автомобіля «Субару легасі» була 140-150 км)год виходячи з довжини гальмівного шляху, глибини деформації деталей автомобілів та зсуву автомобіля УАЗ-469.

В матеріалах кримінальної справи є постанова про відмову в порушенні кримінальної справи по ст..286 ч.2 КК України проти ОСОБА_4 ОСОБА_8(а.с.160-163).

У вказаній постанові слідчий вказує, що слідство не може прийняти до уваги мінімальну швидкість руху автомобіля «Субару легасі» н.з.55073 КІ як 116 км)год, так як вона вирахувана з довжини гальмівного шляху 75,5 м, оскільки в матеріалах справи, зокрема в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемах до нього маються протирічиві дані щодо довжини сліду гальмування вказаного автомобіля, а тому неможливо з достатньою точністю визначити і швидкість руху автомобіля «Субару легасі» н.з.55073 КІ.

Суд не погоджується з такою оцінкою протоколу огляду місця події та схеми до нього, поскільки і на «чорновику» схеми і на чистовій схемі до протоколу ДТП чітко вказано гальмівний шлях автомобіля «Субару легасі» н.з.55073 КІ і чітко вказано довжина гальмівного шляху 75,5 м.

У вказаній постанові слідчий вказує, що не вбачається можливим (а.с.162 абзац 4) встановити чи мав водій автомобіля «Субару легасі» н.з.55073 КІ можливість уникнути зіткнення.

І в своєму висновку (а.с.19 п.3 т.2) і в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 підтвердив, що якщо б водій ОСОБА_4 в умовах місця пригоди керуючи автомобілем рухався зі швидкістю 90 км)год то він мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем УАЗ 469 н.з.04854 МК шляхом застосування екстреного гальмування.

В мотивувальній частині постанови слідчий вказує, що під час досудового слідства проведений вичерпний комплекс слідчих дій та значний обсяг оперативно-розшукових заходів, встановлені всі можливі свідки даної пригоди, всебічно досліджені обставини справи, однак натомість отримати докази, які б вказували, що саме дії водія ОСОБА_4 в даній дорожньо-транспортній ситуації знаходяться у причинному зв»язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками не виявилось можливим і слідство приходить до висновку, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину, передбачений ст..286 ч.2 КК України.

Суд не погоджується з таким твердженням слідчого, поскільки ніякі оперативно-розшукові заходи взагалі не проводились, ніякі свідки не встановлювались, поскільки було обмежене число очевидців ДТП.Щодо причинного зв»язку дій водія ОСОБА_4 з настанням ДТП та її наслідками, то по цьому питанню є висновок експертизи та показання експертів у суді.

Показанням ОСОБА_4, які він давав в суді, необхідно дати критичну оцінку, суд приходить до висновку, що в своєму першому поясненні, яке він дав 29.07.2007 року в день ДТП, він дав більш правдиві пояснення, які об»єктивно відповідають обставинам справи (а.с.46-47 т.1). В поясненні ОСОБА_4 вказав, що рухаючись в сторону Носівки він побачив, як з кукурузного поля виїхав автомобіль УАЗ і почав пересікати дорогу. Він продовжував зближатися бо йому здалося що УАЗ нібито зупинився і він почав робити маневр вліво щоб уникнути зіткнення і об»їхати його. Коли він почав робити маневр вліво то УАЗ продовжив рух в своєму напрямку. Він почав гальмувати, але уникнути зіткнення не вдалося.

При огляді схеми ДТП (а.с.26-27 т.1) видно, що зіткнення автомобіля «Субару-легасі» н.з.550-73 КІ та автомобіля УАЗ-469 н.з.04854 МК відбулося на смузі, яка являється зустрічною напрямку руху автомобіля «Субару-легасі».

За таких обставин суд приходить до висновку, що кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 по ст..286 ч.2 КК України підлягає поверненню на додаткове розслідування з мотивів неправильності досудового слідства і ця неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст..286 ч.2 КК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст..281 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 по ст..286 ч.2 КК України повернути прокурору Носівського району для організації проведення додаткового розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_2 підписку про невиїзд скасувати.

На постанову суду може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її винесення.

Суддя В.М. Дикий