Справа № 159/7034/14-к Провадження №11-кп/773/104/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000900 щодо засудженого

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на незаконність, вироку суду з підстав неповноти судового розгляду, та недостатності доказів його винуватості. Вважає, що судом не досліджено ряд доказів, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного рішення та безпідставно відхилено клопотання про допит свідків. Вказує, що судом не допитано експерта та не з`ясовано причини й умови, що сприяли вчиненню кримінального правопорушення. З цих підстав вирок суду першої інстанції вважає незаконним та просить його скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд.
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні малолітня дитина, із середньою спеціальною освітою, працюючого кранівником баштового крана нижнього складу у державному підприємстві « Ковельське лісове господарство», відповідно до ст. 55 КК України ( в редакції 1960 року), не судимого, засуджено до покарання у виді виправних робіт строком на шість місяців та відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми заробітку.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишено ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з останнього на користь потерпілої 2000 грн. моральної шкоди, завданої злочином.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що він 02 жовтня 2014 року близько 15.00 години на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , під час суперечки, яка виникла на грунті особистих неприязних відносин, наніс ОСОБА_9 два удари ногою в праву сторону тулуба, один удар рукою в праву нижню частину щелепи та удари в праве і ліве вуха, заподіявши останній, згідно висновку судово медичної експертизи, умисні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційної скарги обвинуваченого, яку ОСОБА_6 і його захисник підтримали частково, просили пом`якшити покарання і зменшити суму морального відшкодування, думку прокурора, про законність вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у заподіянні ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на неповноту судового розгляду, в тому числі і підстав не з`ясування судом причин та умов, що сприяли вчиненню кримінального правопорушення і невідповідність висновків суду викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та доводи про відсутність доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, за яким його засуджено, є безпідставними і спростовуються сукупністю наявних доказів.
Як показала в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 , що 02 жовтня 2014 року біля 15.00 год. в АДРЕСА_1 , де проживає їхня з ОСОБА_6 матір, останній, безпідставно спровокував словесний конфлікт, кричав на неї та виганяв з подвір`я. Після чого, ОСОБА_6 наніс їй два удари ногою по тулубу та груди. Коли вона підвелася ОСОБА_6 наніс їй удар лівою рукою в праве та ліве вуха, від чого вона нахилилась до землі. На крики припинити бійку, з будинку вийшла її та обвинуваченого мати. Після чого, ОСОБА_6 припинив бійку і вона залишила подвір`я і повідомила про цей випадок дільничного, а через кілька днів звернулась із заявою до міліції.
Об`єктивність показань потерпілої підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_10 , яка підтвердила, що 02.10.2014 року близько 15.00 год. вона перебувала в будинку АДРЕСА_1 , почувши крики вийшла на подвір`я, де побачила, як ОСОБА_6 б`є ОСОБА_9 . Вона просила припинити бійку.
Про отримані тілесні ушкодження, характер та ступінь їх тяжкості, механізм утворення, свідчить і висновок судово медичної експертизи від 17.10.2014 року № 282, згідно якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді гематоми в ділянці нижньої щелепи справа - забою м`яких тканин обличчя і під щелепою ділянки справа, синців мочок обох вух, синця правої підреберної ділянки забою грудної клітки справа, які утворились від дії тупих твердих предметів і за ступенем тяжкості відносяться: гематома лівої щелепи справа, забій м`яких тканин обличчя і підщелепної ділянки справа - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синці на тілі та забій грудної клітки справа до легких тілесних ушкоджень. По тілу ОСОБА_9 було нанесено не менше трьох ударів ( а.п. 47-48).
Будь- яких підстав сумніватися у правдивості показань потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 чи висновку судово медичної експертизи, про що вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено.
Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про поверхневе дослідження судом вказаного висновку судово медичної експертизи, та не з`ясування причини, чому потерпіла звернулась за проведенням експертизи через такий значний проміжок є безпідставними. Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок судово медичної експертизи № 282 від 17.10.2014 року є обґрунтований, з посиланням на медичну документацію і відповідає вимогам ст. 102 КПК України і досліджений судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Підставою проведення судово медичної експертизи була постанова слідчого СВ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_11 від 06.10.2014 року, винесена після одержання заяви потерпілої та внесення відомостей про кримінальне правопорушення в Єдиний реєстр досудових розслідувань.
Крім того, згідно висновку експертизи, вона розпочата 07.10.2014 року, а не 17.10.2014 року, як вказав в апеляційній скарзі обвинувачений. З клопотанням про виклик експерта і його допит у судовому засідання ніхто із учасників судового провадження, в тому числі обвинувачений і його захисник не зверталися, що підтверджується звукозаписом судового засідання.
Не заслуговують на увагу і зауваження апелянта про те, що судом були відхилені його клопотання про допит певних осіб, оскільки з такими клопотаннями в судовому засіданні ні обвинувачений, ні його захисник не зверталися. Крім того, як встановлено судом жодних очевидців цього конфлікту не було.
Безпідставними, є також і доводи про неналежний захист обвинуваченого.
Проаналізувавши звукозапис судових засідань, апеляційним судом встановлено, що обвинувачений був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками та вони йому були зрозумілі. Встановлено також, що судом не обмежувались ні права обвинуваченого, ні його захисника щодо використання засобів захисту, передбачених КПК та іншими законами України.
Вищенаведені докази підтверджують висновок суду про те, що саме ОСОБА_6 а не кимось іншим, як зазначає обвинувачений в апеляційній скарзі, 02 жовтня 2015 року біля 15.00 год. на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 .Гончара ОСОБА_9 заподіяно умисні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 могла отримати внаслідок інших дій чи іншими особами є припущенням самого обвинуваченого, яке спростовується наведеними доказами та обгрунтованими висновками суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження, зібраним у ньому доказам та висновкам суду.
Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.
Вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим та відповідає вимогам ч. 1 -3 ст.374 КПК України. Законних підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що вказує в апеляційній скарзі обвинувачений, чи про пом`якшення покарання, про що просив ОСОБА_6 в апеляційному суді, суд апеляційної інстанції не вбачає, тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Вид і міра покарання призначене ОСОБА_6 з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного, обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання, які судом не встановлені та відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Сума коштів на відшкодування моральної шкоди стягнута з урахуванням спричинених потерпілій страждань і фізичного болю.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4