ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
5-2413кМ14 У х в а л а
Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
цивільних і кримінальних справ у
головуючого - Бех М.О., суддів - Пойди
М.Ф., Квасневської Н.Д., при секретарі
судового засідання - Сідько В.В., з
участю прокурора - Вергізової Л.А.,
захисника ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
кримінальне провадження № 2413 км14 за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_2
та його захисника - адвоката ОСОБА_1 на
вирок колегії суддів Судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Київської області
від 17 квітня 2014 року, -

В С
Т А Н О В И Л А:

Вироком Кагарлицького районного суду
Київської області від 13 січня 2014 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця

міста Кагарлик Київської області,

який
проживає у цьому ж місті

по АДРЕСА_1, раніше судимого: 18 червня
2013

року Кагарлицьким районним судом

Київської області за ч. 1 ст. 307 КК

України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 4 роки, із
звільненням від відбування покарання з
випробуванням, з встановленням
іспитового строку 2 роки, на підставі
ст. 75 КК України -

засуджено за вчинення злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до
покарання у виді штрафу, в розмірі 1 700
гривень.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України
ухвалено вирок Кагарлицького
районного суду Київської області від 18
червня 2013 року щодо ОСОБА_2 виконувати
самостійно.

Вирішено питання про процесуальні
витрати і речові докази.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним у
тому, що він 23 листопада 2013 року,
близько 18 години, у під'їзді № 2 будинку
№ 16, що по вулиці Воровського у місті
Кагарлик Київської області, таємно
викрав у неповнолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, велосипед, який належав
ОСОБА_4, завдавши потерпілому ОСОБА_4
матеріальної шкоди на суму 400 гривень.

Вироком колегії суддів Судової палати
з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Київської області
від 17 квітня 2014 року вирок
Кагарлицького районного суду
Київської області від 13 січня 2014 року
щодо ОСОБА_2, в частині призначення
покарання, скасовано та призначено
покарання у виді позбавлення волі на
строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України
до покарання, призначеного за даним
вироком, частково приєднано невідбуте
покарання за вироком Кагарлицького
районного суду Київської області від 18
червня 2013 року і остаточно призначено
покарання у виді позбавлення волі на
строк 4 роки і 1 місяць. У решті вирок
суду першої інстанції залишено без
зміни.

У спільній касаційній скарзі
засуджений та його захисник,
посилаючись на істотне порушення вимог
кримінального процесуального закону
та неправильне застосування
кримінального закону, порушують
питання про скасування вироку суду
апеляційної інстанції і закриття
кримінального провадження. При цьому
зазначають, що суд не взяв до уваги
заяви в судовому засіданні потерпілої
сторони про примирення з ОСОБА_2 і
відмову від підтримання обвинувачення,
що, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 438 КПК України, є
підставою для закриття кримінального
провадження. Одночасно вказують, що
апеляційний суд, при призначенні
покарання, не дав належної оцінки
повному визнанню засудженим вини,
щирому каяттю, відшкодуванню завданої
шкоди, незадовільному стану його
здоров'я та відсутності обставин, які
обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку
захисника, який підтримав касаційну
скаргу і просив її задовольнити,
з'ясувавши позицію прокурора, яка
просила залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, перевіривши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає за необхідне
задовольнити її частково - вирок суду
апеляційної інстанції скасувати та
призначити новий розгляд в суді
апеляційної інстанції.

Висновки суду щодо фактичних обставин
вчинення ОСОБА_2 злочину, за який
його засуджено, та кваліфікація його
дій за ч. 1 ст. 185 КК України в касаційній
скарзі не оспорюються.

Разом із тим, доводи касаційної скарги
щодо істотного порушення судом
апеляційної інстанції вимог
кримінального процесуального закону
заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 55 КПК
України права і обов'язки потерпілого
виникають в особи з моменту подання
заяви про вчинення щодо неї
кримінального правопорушення або
заяви про залучення її до провадження
як потерпілого. Особу, що не подала
такої заяви, слідчий, прокурор, суд на
підставі частини 7 цієї статті вправі
визнати потерпілою лише за її
письмовою згодою. За відсутності такої
згоди особа в разі необхідності може
бути залучена до участі у
кримінальному провадженні як свідок.

Якщо потерпілим є неповнолітня особа
або особа, визнана в установленому
законом порядку недієздатною чи
обмежено дієздатною, згідно зі ст. 59 КПК
України, до участі в процесуальній дії
разом з нею залучається її законний
представник у порядку, передбаченому
статтею 44 цього Кодексу, тобто на
підставі окремого процесуального
рішення - постанови слідчого, прокурора
або ухвали слідчого судді, суду.

Передбаченими статтею 56 КПК України
правами, в тому числі правом
примиритися з підозрюваним,
обвинуваченим на всіх стадіях
кримінального провадження та
відмовитися від обвинувачення,
наділена виключно особа, яка є
потерпілим у кримінальному
провадженні або залучена законним
представником потерпілого у порядку,
встановленому цим Кодексом.

Кримінальне провадження щодо
кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 1 ст. 185 КК України,
згідно з вимогами п. 3 ст. 477 КПК України
здійснюється у формі приватного
обвинувачення, тобто може бути
розпочате слідчим, прокурором лише на
підставі заяви потерпілого. У
провадженнях даної категорії
процесуального статусу потерпілого
набуває лише особа, яка у встановленому
законом порядку подала заяву про
вчинення щодо неї кримінального
правопорушення або про залучення її як
потерпілого. Відмова такої особи від
обвинувачення тягне за собою закриття
кримінального провадження на підставі
п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З матеріалів кримінального
провадження вбачається, що як
потерпілого до провадження було
залучено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який
подав слідчому відповідну заяву, а
також звертався до правоохоронного
органу з заявою про вчинення
кримінального правопорушення -
крадіжки належного йому майна (а. с. 17,
25-29).

Саме в такому процесуальному статусі
ОСОБА_4 брав участь у розгляді
кримінального провадження судом
першої інстанції (а. с. 101-103).

Згідно з вироком суду апеляційної
інстанції та журналом судового
засідання в апеляційному порядку
кримінальне провадження розглядалося
за участю потерпілого ОСОБА_4 та
законного представника потерпілого -
ОСОБА_5 (а. с. 137-140).

Однак, відповідно до технічного запису
процесу фактично в розгляді
кримінального провадження судом
апеляційної інстанції, замість ОСОБА_4,
взяв участь на правах потерпілого
неповнолітній ОСОБА_3, який проходив у
провадженні як свідок та не був
залучений як потерпілий, і законний
представник потерпілого - ОСОБА_5, яка
до участі в кримінальному провадженні,
у порядку, передбаченому ст..44 КПК
України не залучалася, оскільки, як
вбачається з матеріалів кримінального
провадження, потерпілий ОСОБА_4 є
повнолітньою особою, а дані про його
недієздатність або обмежену
дієздатність відсутні.

Таким чином, в апеляційному розгляді
кримінального провадження взяли
участь, як потерпілий і його законний
представник, особи, що не мали
відповідного процесуального статусу і
передбачених законом прав учасників
процесу, однак позиція цих осіб у
судовому засіданні була врахована
судом при ухваленні вироку, який є
предметом оскарження.

Як убачається з технічного запису
процесу, в судовому засіданні ОСОБА_3 і
ОСОБА_5 вказували про відмову від
обвинувачення, що тягне за собою
наслідки, передбачені п.7 ч.1 ст.284 КПК
України.

Зазначених обставин колегія суддів
апеляційного суду не врахувала,
позиції особи, яка визнана потерпілою,
щодо відмови його від обвинувачення не
з'ясувала, обмежившись лише вказівкою у
вироку про те, що потерпілий і його
законний представник просили залишити
вирок місцевого суду без зміни.

Наведені порушення вимог
кримінального процесуального закону,
відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є
істотними, оскільки перешкодили
апеляційному суду встановити
обставини, які мають істотне значення
для правильного вирішення
кримінального провадження, а отже, і
прийняти законне й обґрунтоване
рішення.

Враховуючи викладене, вирок суду
апеляційної інстанції не може
вважатися законним і обґрунтованим та
на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України
підлягає скасуванню з призначенням
нового розгляду кримінального
провадження в суд апеляційної
інстанції, під час якого необхідно
усунути вказані в цій ухвалі порушення,
перевірити доводи, викладені в
апеляційній скарзі прокурора, належним
чином з'ясувати позицію потерпілого -
ОСОБА_4 щодо обвинувачення й вироку
суду першої інстанції та прийняти
законне і обґрунтоване рішення,
виклавши його у процесуальному
документі, який би відповідав вимогам
закону.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 , колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 та
його захисника - адвоката ОСОБА_1
задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Київської
області від 17 квітня 2014 року щодо
ОСОБА_2 скасувати і призначити новий
розгляд кримінального провадження в
суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

Бех М.О. Пойда М.Ф.
Квасневська Н.Д.