Єдиний унікальний номер 235/5727/14-к
Номер провадження 11-кп/775/108/2015

УХВАЛА

Іменем України

28 липня 2015 року місто Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

розглянувши кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Хоспіо Ахалкалакського району республіки Грузія, громадянина України, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ст.126 ч.1 КК України,

встановив:

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.126 ч.1 КК України і призначено покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 850 гривень.

Вирішено частково задовольнити цивільний позов ОСОБА_6 і стягнути на його користь з ОСОБА_5 400 гривень на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 29 серпня 2014 року приблизно о 6-й годині 55 хвилин, перебував на території дільниці теплопостачання ДП ВК «Краснолиманська» в м.Родинське Донецької області, начальником якої він є, де між ним та його підлеглим ОСОБА_6 з робочих питань виникла сварка. Внаслідок цієї сварки ОСОБА_5 , діючи умисно на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, з метою завдання фізичного болю наніс Негалюку один удар лівою рукою в праву сторону обличчя. Внаслідок завдання вказаних побоїв, тобто завдання зазначеного удару по голові потерпілому Негалюку було завдано фізичного болю і не було спричинено тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким виправдати його. В обґрунтування скарги посилається на те, суд першої інстанції допустив суперечності у своїх висновках, визнавши встановленим і завдання побоїв (декількох ударів) потерпілому і завдання одного удару в область голови, не дав належної оцінки усім наявним у справі доказам і не обґрунтував належним чином доведеність завдання фізичного болю потерпілому та умислу у ОСОБА_7 на завдання такого болю потерпілому. Тому, на думку захисника, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.126 ч.1 КК України, не доведена, обставини його вчинення не встановлені.

Обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_6 були належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду скарги, однак не повідомили апеляційний суд про поважні причини свого неприбуття.

Прокурор прокуратури Донецької області ОСОБА_9 подала заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі.

Згідно положень ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду, якщо вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття і якщо їх участь не є обов`язковою.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вироком суду першої інстанції визнано встановленим, що ОСОБА_7 під час сварки наніс один удар кулаком в обличчя потерпілого ОСОБА_10 , і ця обставина в апеляційній скарзі не оспорюється. Вказівка у вироку про те, що ОСОБА_7 завдав побої потерпілому, тобто, наніс один удар в область голови ОСОБА_10 , не може визнаватись як істотна суперечність у висновках суду щодо фактичних обставин справи, оскільки термін «побої» вжитий в даному випадку як родове поняття, яке визначено у назві злочину, передбаченого ст.126 КК України «побої і мордування», з наступною конкретизацією того, що побої виявилися в нанесенні обвинуваченим одного удару потерпілому.

Не можуть бути визнані обґрунтованими і доводи скарги про те, що завдання потерпілому фізичного болю може бути встановлене лише висновком судово-медичної експертизи, оскільки відчуття фізичного болю є суб`єктивним у кожної людини і факт завдання такого болю оцінюється судом на підставі сукупності факторів, що давали підстави потерпілому відчувати такий біль. Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_7 наніс удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_10 , від якого останній вдарився потилицею об залізобетонний стовп, що потерпілий після цього звертався до лікувального закладу оскільки після цього удару відчував не тільки фізичний біль, а й загальну слабкість, про що зазначено у висновку судово-медичого експерта з посиланням на дані медичної документації.

Тому, з урахуванням характеру удару, звернення потерпілого по медичну допомогу одразу після його отримання, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання потерпілого про відчуття ним фізичного болю внаслідок удару кулаком в обличчя, нанесеного йому обвинуваченим ОСОБА_7 .

Характер дій ОСОБА_7 , зокрема, цілеспрямованість нанесення удару кулаком в обличчя потерпілого, свідчить про умисне вчинення ним цього, про що обґрунтовано зазначено у вироку суду.

Таким чином, у вироку суду встановлені і зазначені обставини злочину, передбаченого ст.126 ч.1, обґрунтована доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні, а доводи скарги обвинуваченого про невстановлення зазначених обставин і безпідставність визнання його винним у вчиненні цього злочину, не можуть бути визнані обґрунтованими. Тому підстави для задоволення скарги і скасування вироку щодо ОСОБА_7 відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст. 404, 407, 418 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ця ухвала набирає законної силу з моменту її проголошення.

На судові рішення сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: