Справа № 455/1260/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/138/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокурора, який брав учсть в суді першої інстанції, на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із професійно-технічною освітою, вдівця, не працюючого, раніше судимого Старосамбірським районним судом Львівської області: 02 грудня 2002 року за ч. 1 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі (Указом Президента України від 22 листопада 2006 року помилуваний із скороченням покарання на сім років позбавлення волі); 25 лютого 2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України на 100 годин громадських робіт,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та обрано йому покарання 1 (один) рік обмеження волі.
На підставі ст. 71 КК України приєднано до цього покарання невідбуте покарання за вироком Старосамбірського району Львівської області від 25 лютого 2014 року та остаточно призначено йому покарання у виді одного року дванадцять із половиною днів обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 (один) рік.
У відповідності з п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язок повідомляти кримінально-виконавчої інспекцію про зміну місця проживання та зобов`язано його до 01 березня 2015 року пройти курс лікування від алкоголізму.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він, будучи 25 лютого 2014 року засудженим Старосамбірського району Львівської області за ч. 1 ст. 185 КК України на 100 годин громадських робіт, та будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання, а також попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання, отримавши скерування Старосамбурського РП Старосамбірського МВ КВІ УДПтСУ у Львівській області до Слохинівської сільської ради для відбуття призначеного покарання, яке зобов`язаний був відбувати з 17 червня 2014 року, впродовж червня та липня 2014 року жодного разу до Слохинівської сільської ради не з`явився для відпрацювання призначених йому робіт. Крім того, ОСОБА_7 , будучи 14 липня 2014 року повторно письмово попередженим на підставі ч. 1 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України про недопустимість порушення порядку та умов відбування покарання та кримінальну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 389 КК України, продовжив ухилятися від відбування громадських робіт.
Дії ОСОБА_7 по ухиленню від відбування покарання у вигляді громадських робіт, визначених вироком суду від 25 лютого 2014 року, кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України.
На вирок суду прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу.

В своїй апеляції прокурор вважає вказаний вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.

Вказує, що ухвалюючи вирок суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і безпідставно застосував до засудженого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, звільнивши його фактично від відбування покарання, визначеного за сукупністю вироків (ст. 71 КК України), незважаючи на те, що останньому за попереднім вироком (вироком Старосамбірського району Львівської області від 25 лютого 2014 року) було призначено покарання, яке належало відбувати реально.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 73 КК України, де зазначено, що при заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків у повних днях, а судом при застосуванні ст. 71 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у вигляді одного року дванадцять з половиною днів обмеження волі.

Просить даний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі. І на підставі ст. ст. 71, 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у вигляді 1 року 20 днів обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який просив задоволити апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирок суду залишити без змін, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Так, як вбачається із матеріалів кримінальної справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину. Висновок суду про доведеність обвинуваченого ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних по справі доказах, які детально викладенні у вироку і яким суд дав належну оцінку.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування призначених йому вироком суду громадських робіт.

Доводи прокурора про те, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є необгрунтованим та що суд першої інстанції при постановленні вироку не дотримався вимог ч. 2 ст. 65 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості; особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку у нарколога; обставини, що пом`якшують покарання визнання обвинуваченим вини та каяття, та обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді обмеженн волі, та з врахуванням особи обвинуваченого та обставин справи вірно застосував до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Таке рішення районного суду колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, зважаючи також на стан здоров`я ОСОБА_7 та обставини справи, по якій він був засуджений до прокарання у виді громадських робіт.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ст. 71 КК України, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції допустився помилки.

Так, відповідно до положень ст. 73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Однак, при призначенні остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України судом першої інстанції порушено вимогу щодо обчислення строків. Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 на підставі ст. 71 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком Старосамбірського районного суду від 25.02.2014 року, та остаточно призначено покарання у виді одного року дванадцять з половиною днів обмеження волі. Таке призначення покарання суперечить положенню ст. 73 КК України, яка не передбачає обчислення строків покарання неповними днями. Наведене вказує на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що доводи прокурора відносно невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого не підлягають до задоволення, лише заслуговують на увагу доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому вказаний вирок підлягає зміні в частині призначення остаточного покарання із застосуванням положення ст. 71 КК України, та приведення його у відповідність до вимог закону.

Крім цього, даним вироком суду у відповідності до ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язок до 01 березня 2015 року пройти курс лікування від алкоголізму.
Однак, оскільки даний вирок суду був оскаржений та не набув законної сили, то на думку колегії суддів згаданий термін виконання цього обов`язку слід змінити, встановивши його до17 липня 2015 року.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав учсть в суді першої інстанції, задоволити частково.

Вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 27 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення йому остаточного покарання із застосуванням положення ст. 71 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднати покарання за вироком Старосамбірського району Львівської області від 25 лютого 2014 року та вважати його засудженим до остаточного покарання у виді одного року дванадцяти днів обмеження волі.
У відповідності до ст. 76 КК України ОСОБА_7 слід пройти курс лікування від алкоголізму до 17 липня 2015 року.
В решті даний вирок Старосамбірського районного суду Львівської області залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий
Судді