У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Cудової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.

суддів

Пошви Б.М., Заголдного В.В.

за участю прокурора

Матюшевої О.В.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 15 листопада 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
захисника ОСОБА_1 на вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської
області від 17 січня 2006 року, яким

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше
не судимого, -

засуджено за ч. 1
ст. 175 КК України до 3 років позбавлення права обіймати керівні посади,
пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, управлінням та
розпорядженням матеріальними цінностями на підприємствах та установах будь-яких
галузей, незалежно від форм власності.

В апеляційному порядку справа щодо ОСОБА_2 не розглядалася.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він, працюючи на посаді директора
сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю
“Верхньосірогозьке”, розташованого в с. Сірогози Нижньосірогозького району
Херсонської області, будучи керівником цього підприємства, безпідставно,
умисно, в період з 1 листопада 2004 року по 1 листопада 2005 року не виплачував
заробітну плату працівникам підприємства, не вжив заходів по погашенню заборгованості
по заробітній платі, яка станом на 1 листопада 2005 року склала 99 941 грн., в
тому числі перед звільненими працівниками - 94 941 грн.

У
касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 зазначає, що судом було встановлено, що
ОСОБА_2 не мав можливості виплачувати заробітну плату, оскільки у підприємства
не було коштів у зв'язку з несприятливими погодними умовами, тому вини
останнього у невиплаті заробітної плати немає, просить вирок щодо ОСОБА_2
скасувати, а справу закрити за п. 2 ст. 6 КПК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка вважала за необхідне касаційну скаргу
задовольнити частково, вирок скасувати, а справу направити на нове
розслідування, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а вирок - скасуванню з направленням справи на нове розслідування з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України прокурор і слідчий зобов'язані вжити
всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного
дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті,
що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують і обтяжують
його відповідальність.

Слідчий, який порушив справу стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 175 КК України і
провадив у ній досудове слідство, а також прокурор, який здійснював нагляд за
її розслідуванням, вимог вищезазначеного закону не виконали і допустили
однобічність та неповноту досудового слідства.

Така неповнота досудового слідства залишилася поза увагою суду, який,
розглядаючи справу, в свою чергу, при проведенні судового слідства допустив
такі ж недоліки.

Хоча на досудовому слідстві ОСОБА_2 визнав свою вину частково, а в судовому
засіданні - повністю в інкримінованому йому злочині, давав показання про те, що
заборгованість з виплати заробітної плати працівникам підприємства виникла з
тих причин, що в 2002-2004 роках несприятливі погодні умови стали причиною
втрати врожаю, внаслідок чого господарство не змогло отримати прибуток для погашення
боргів, у тому числі і по заробітній платі. Маючи на меті збереження
господарства, приймав всілякі дії для отримання коштів в кредит та проведення
розрахунків з працівниками.

Такі обставини, на які послався в показаннях засуджений, не були предметом
дослідження органу досудового слідства. Факт безпідставності невиплати
працівникам заробітної плати, що є необхідною складовою об'єктивної сторони
злочину, передбаченого ст. 175 КК України, цим органом доведений не був.

Як видно із матеріалів справи, вона була порушена лише за наявності самого
факту заборгованості із виплати заробітної плати без установлення причин її
виникнення та можливостей у підприємства для її погашення, хоча з'ясування цієї
обставини мало важливе значення для встановлення в діях ОСОБА_2 складу злочину,
оскільки його суб'єктивна сторона характеризується прямим умислом.

Таким чином, на думку колегії суддів, органом досудового слідства питання
безпідставності та умисності невиплати ОСОБА_2, як службовою особою, заробітної
плати належним чином не досліджено і в обвинувальному висновку достатніх
доказів на підтвердження цих обставин не наведено.

Обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1
ст. 175 КК України, орган досудового слідства послався на показання свідка
ОСОБА_3. Однак, як видно з її показань, вона підтвердила показання ОСОБА_2 про
те, що заборгованість по заробітній платі виникла в 2005 році в зв'язку з
недобором врожаю внаслідок складних погодних умов, в результаті чого
господарство мало великі збитки. Крім того, показала, що із-за сезонного
характеру робот в першій половині 2005 року не було можливості розрахуватися із
заборгованістю по заробітній платі. На початку серпня 2005 року 10000 грн.
заборгованості було виплачено. Заборгованість по заробітній платі планується
погасити після збору врожаю.

Суд при розгляді справи, не вдаючись до ретельного дослідження доказів та
їх аналізу, автоматично переніс формулювання обвинувачення, пред'явленого
ОСОБА_2, в мотивувальну частину вироку.

Об'єктом злочину, склад якого передбачений ст. 175 КК України, є трудові
права громадян у разі невиплати заробітної плати, пенсії, стипендії та інших
виплат.

Отже, за змістом цього закону та відповідно до вимог ст. 49 КПК України
потерпілими у справі мали бути визнаними конкретні особи, яким цим злочином
заподіяно шкоду. Проте при розслідуванні даної кримінальної справи працівники,
яким не виплачувалась заробітна плата, потерпілими не визнавалися.

Така обставина також не потрапила в поле зору суду і їй оцінки не дано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що при
розслідуванні даної кримінальної справи та її розгляді в суді належним чином не
були досліджені об'єктивна і суб'єктивна сторони злочину, передбаченого ч. 1
ст. 175 КК України, що призвело до неправильного застосування кримінального
закону, що, в свою чергу, відповідно до ст. 371 КПК України, є підставою для
скасування вироку і направлення справи на нове розслідування.

При розслідуванні справи органу досудового слідства необхідно врахувати
наведене, усунути вищезазначені недоліки і прийняти щодо ОСОБА_2 обґрунтоване
та законне рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 394-396 КПК України, колегія
суддів

у х в а
л и л а:

Касаційну
скаргу захисника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Нижньосірогозького районного
суду Херсонської області від 17 січня 2006 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а
справу направити на нове розслідування.

С у д д
і :

Коновалов
В.М. Пошва
Б.М. Заголдний
В.В.