АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/717/14 Справа № 202/168/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0005753, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Краснооктябрський Майкопського району Краснодарського краю Російської Федерації, громадянина України, проживаючого у кв. АДРЕСА_1 , зареєстрованого в буд. АДРЕСА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
До Апеляційного суду Дніпропетровської області звернувся обвинувачений ОСОБА_6 із апеляційною скаргою на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок суворості, просить вирок змінити, призначити йому більш м`яке покарання не пов`язане з позбавлення волі.

Вказує, що судом не враховані всі пом`якшуючі обставини, відсутність претензійз боку потерпілої, крім того вказує, що він був незаконно засуджений за сфальсифікованими матеріалами по ч.1 ст.263 КК України

В доповненнях до апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що на досудовому слідстві на нього чинився тиск з боку працівників Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, зокрема дільничим інспектором, та просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано частково не відбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2012 року та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Судом ухвалено визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України за таких обставин.

Яв визнав встановленим суд, ОСОБА_6 приблизно о 10.00 годині 01 листопада 2013 року, знаходячись за місцем свого мешкання в кв. АДРЕСА_1 , діючи з корисливих мотивів, таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_8 , що також проживала в зазначеній квартирі, але мала окремий побут, а саме мобільний телефон «ВОСОІN» Q 670, вартістю 300 гривень, чим заподіяв останній матеріальний збиток на зазначену суму.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який не заперечував проти змінення вироку та пом`якшення покарання обвинуваченому, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання доводів своєї апеляційної скарги та застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році», провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали справи, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.
У відповідності з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вироку і журналу судового засідання, під час судового розгляду даного кримінального провадження, суд у відповідності з ч.3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорювались, у тому числі і обвинуваченим, який повністю визнав себе винним. Та обвинуваченому було роз`яснено, що він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. При перевірці матеріалів кримінального провадження порушень положень ч.3 ст. 349 КПК України не виявлено.
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції виходить в своїх висновках з фактичних обставин справи, встановлених судом, і не перевіряє законність і обґрунтованість вироку в частині доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення і його кримінально-правової оцінки.
Даних, які б свідчили, що в справі неправильно застосовано кримінальний закон або істотно порушено кримінально-процесуальний закон, що тягнуло б безумовне скасування судового рішення, не виявлено.
З матеріалів справи убачається, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних щодо його особи, обставин, які пом`якшують його покарання, дійшов вірного висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, та застосування ст.69, 75 КК України. При цьому суд правильно встановив обставини, які впливають на ступінь його відповідальності, зокрема обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу.
Разом із тим, перелічивши наявність вищевказаних обставин, суд не врахував їх належним чином. Крім того, суд не взяв до уваги конкретні обставини справи, зокрема, відсутність претензій матеріального характеру від потерпілої, той факт, що викрадене майно потерпілій повернуто, стан здоров`я обвинуваченого. Відповідно до довідки, наданої начальником МСЧ ДСІЗО, ОСОБА_6 хворіє на туберкульоз легенів та отримує протитуберкульозне лікування, на що вказував обвинувачений в своїй апеляційній скарзі.
На думку колегії суддів, зазначені обставини є такими, що пом`якшують покарання та знижують тяжкість вчиненого злочину. Виходячи з конкретних обставин справи колегія суддів вважає можливим пом`якшити покарання ОСОБА_6 , призначене судом першої інстанції за сукупністю вироків.
Що стосується клопотання засудженого про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році», то воно не може бути задоволено.

Відповідно до п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185-VII від 08.04.2014 року звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4).

Оскільки ОСОБА_6 засуджений за сукупністю злочинів, один з яких, зокрема за ч.1 ст.263 КК, є умисним і відноситься до тяжких, він не підпадає під дію ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», і не може бути звільненим від подальшого відбування покарання.

Вирок суду від 6.11.2012 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.263 КК України набрав законної сили, а тому доводи останнього щодо його незаконності є безпідставними і не можуть бути прийняті до уваги при вирішенні питання щодо застосування Закону України « Про амністію у 2014 році».

Крім того, як встановлено апеляційним судом, засуджений ОСОБА_6 не підпадає і під категорію осіб, визначених ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», згідно якої звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджені за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_6 визначений судом з 25.02.2014 року і на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» він відбув менше 1/4 частини призначеного йому покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково. Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року відносно ОСОБА_6 змінити, пом`якшити йому покарання призначене за сукупністю вироків Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2012 року та від 25.02.2014 року до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3