ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

за участю прокурора ОСОБА_9,

захисника ОСОБА_1, ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року,

встановила:

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2013 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років;

- за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_3 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання щодо судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року вирок суду в частині засудження ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КК України скасовано із закриттям провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв'язку з закінченням строків давності та скасовано рішення суду про призначення ОСОБА_3 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України. Прийнято рішення вважати засудженим ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

В решті вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_3 визнано винуватим у тому, що він 22 січня 2005 року, приблизно о 6-ій год 45 хв, прибувши до квартири АДРЕСА_1, зайшов всередину, де діючи умисно, на ґрунті виниклих неприязних відносин до родичів, взяв у цій квартирі слюсарний молоток, яким наніс потерпілій ОСОБА_4 декілька ударів по обличчю та голові, заподіявши їй тим самим тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, та таких, що заподіяли непоправне знівечення обличчя.

Крім того, ОСОБА_3, у зазначений час, знаходячись за вказаною адресою, тим же слюсарним молотком наніс декілька ударів по обличчю та голові потерпілого ОСОБА_5, заподіявши останньому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я більше, ніж на 21 день.

У касаційних скаргах:

- прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду із направленням матеріалів справи на новий апеляційний розгляд. Мотивував неправильним застосуванням кримінального закону, оскільки ОСОБА_3 безпідставно було звільнено в частині засудження за ч. 1 ст. 122 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв'язку з закінченням строків давності, так як останній переховувався від органів досудового слідства у зв'язку з чим оголошувався в розшук, а після його з'явлення для застосування положень ст. 49 КК України мав минути 15-річний строк;

- у касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_3 просить про скасування ухвали апеляційного суду із направленням матеріалів справи на новий апеляційний розгляд, мотивувавши свою вимогу тим, що судом апеляційної інстанції не дотримано положень кримінально-процесуального закону при постановленні ухвали суду щодо нього в частині порядку оголошення та строків надання йому копії цієї ухвали. Вказав й на недотримання фактично апеляційним судом вимог ст. 377 КПК України 1960 року, оскільки поза увагою апеляційної інстанції залишились порушення суду першої інстанції вимог процесуального закону, не усунута неповнота судового розгляду, не усунуті суперечності в показаннях потерпілих та свідків, не перевірені повною мірою доводи його апеляції, не дано вичерпної на них відповіді. Крім того, надав суду клопотання про зміну йому запобіжного заходу. В судовому засіданні суду касаційної інстанції, доповнивши та уточнивши свої вимоги до суду, подав письмові доповнення, в яких, так само наголошуючи на незаконності та необґрунтованості постановлених щодо нього судових рішень, просив суд звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_3 просить вказану скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого, пояснення засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора та просили про задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги прокурора без задоволення та часткового задоволення касаційної скарги засудженого з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, як і вказана кваліфікація дій, у касаційних скаргах не оспорюються.

Доводи прокурора про неправильне застосування кримінального закону, а саме статті 49 КК України, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України злочин вчинений ОСОБА_3, за який передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п'ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Частиною 2 цієї ж статті 49 КК України, на що слушно наголошує у касаційній скарзі прокурор, передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з'явлення особи зі зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п'ятнадцять років.

При цьому, має бути враховано, що особа ухилялась від досудового слідства або ж від суду, та строк давності, що минув.

За матеріалами кримінальної справи встановлено, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, вчинено ОСОБА_3 22 січня 2005 року та 5 квітня 2007 року ОСОБА_3 вручено копію постанови про порушення кримінальної справи щодо нього, досудове слідство неодноразово зупинялось через оголошення в розшук ОСОБА_3

Втім, матеріали справи не містять жодних даних про те, що ОСОБА_3 ухилявся від суду.

Отже, враховуючи більш ніж семирічний строк, що минув з часу вчинення злочину й до набрання вироком законної сили, рішення апеляційного суду про скасування вироку суду в частині засудження ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КК України на підставі ст. 49 КК України є законним.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами засудженого ОСОБА_3 щодо пом'якшення йому призначеного покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, що слід призначити йому в межах санкції цієї частини статті, а саме у виді позбавлення волі на строк п'ять років.

Також з урахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, даних про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має незадовільний стан здоров'я внаслідок виробничої травми, що також визнано судом як обставини, які пом'якшують покарання, за не встановлення судом обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає можливим виправлення останнього без ізоляції від суспільства, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

З огляду на викладене, судові рішення щодо засудженого ОСОБА_3 підлягають зміні в частині пом'якшення призначеного йому покарання із звільненням від його відбування з випробуванням.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року та пунктом 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року щодо ОСОБА_3 змінити. Пом'якшити призначене засудженому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України до п'яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Засудженого ОСОБА_3 звільнити з-під варти у залі суду негайно.

В решті судові рішення щодо засудженого ОСОБА_3 залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8