Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,
суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,
за участю прокурора ОСОБА_11
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 09 квітня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 12 грудня 2013 року

щодо нього.

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від

02 вересня 2013 року

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Камінної Яруги Чугуївського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 такого, що судимостей не має,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 122 КК

України - на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України - на строк 5 років.

Відповідно до ст. 70 цього ж Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено

від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Згідно з цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.

05 вересня 2007 року приблизно о 12.45 год. ОСОБА_5 на території домоволодіння АДРЕСА_1 на ґрунті неприязних відносин ударив ногою ОСОБА_6 у груди та долонями по вухах останнього, а після того як той упав, ОСОБА_5, сівши на нього зверху продовжив бити його руками по голові та тулубу, у результаті завдавши йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Крім того, ОСОБА_5 21 лютого 2008 року у вечірній час разом із невстановленою слідством особою, проникнувши до сараю, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_1, викрав корову, теличку та 5 курей, заподіявши ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 8 613,80 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 грудня

2013 року цей вирок районного суду в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України скасовано та закрито провадження в цій частині у зв'язку із закінченням строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого указаною нормою КК України та звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Також скасовано вирок районного суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_6, а справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати рішення апеляційного суду, а справу направити для розгляду до суду апеляційної інстанції, стверджуючи, що цей суд, розглядаючи справу за його апеляцією, порушив вимоги ст. 377 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого і просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу ОСОБА_5 необхідно задовольнити на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій його було оскаржено.

При цьому, як випливає зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_5 оскаржує рішення апеляційного суду лише в частині, що стосується його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, через що суд касаційної інстанції переглядає оскаржуване судове рішення саме в цій частині.

Згідно з ч. 2 ст. 377 КПК України 1960 року при залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено підстави, на яких апеляцію визнано необґрунтованою. Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, зазначені в апеляції, зіставити їх із наявними у справі доказами й дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Однак, як убачається з ухвали апеляційного суду, зазначених вимог закону у цій справі належним чином не було дотримано.

У поданій на вирок апеляції ОСОБА_5 стверджував про незаконність вироку в частині його засудження за ч. 3 ст. 185 КК України, наполягаючи на тому, що в його діях відсутній склад зазначеного злочину. При цьому засуджений, мотивуючи свою позицію, також посилався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та на недопустимість та неналежність доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував свій висновок про доведеність його винуватості у вчиненні таємної крадіжки чужого майна, поєднаної з проникненням у приміщення.

Проте апеляційний суд, залишаючи апеляцію ОСОБА_5 без задоволення, не навів в ухвалі переконливих підстав прийняття такого рішення, не дав вичерпної відповіді на кожен із доводів, наведених у апеляції щодо оскарження вироку в частині засудження за ч. 3 ст. 185 КК України, а також щодо неправильного застосування кримінального закону та незаконності вироку суду першої інстанції, а обмежився загальними фразами про доведеність винності засудженого, правильність кваліфікації його дій, справедливість призначеного йому покарання та законність в цілому оскаржуваного вироку суду в частині вказаного обвинувачення. При цьому апеляційний суд не навів мотивованих аргументів для спростування кожного з доводів засудженого.

Зокрема, суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів ОСОБА_5 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, про відсутність мотиву та умислу у засудженого, не дослідив належним чином тверджень щодо належності та допустимості ряду доказів, на підставі яких було встановлено в його діях всі складові злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а також не дав жодної оцінки доводам ОСОБА_5 про порушення судом першої інстанції правил фіксування судового засідання. При цьому апеляційний суд обмежився поверховим аналізом доказів у справі, навівши загальні фрази про доведеність винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого.

Зазначене дає підстави вважати, що апеляційний суд формально розглянув справу щодо ОСОБА_5, чим істотно порушив кримінально-процесуальний закон, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого, у тому числі й за необхідності проведення судового слідства, слід належно оцінити фактичні обставини справи, наявні у справі докази належно оцінити всі фактичні обставини справи, повно та всебічно перевірити, всі доводи поданої на вирок апеляції, дати належну юридичну оцінку діям винної особи, фактам, які мають юридичне значення при призначенні покарання та звільненні від нього або від кримінальної відповідальності, і прийняти законне та обгрунтоване рішення.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та п. 15

розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 12 грудня 2013 року щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу за обвинуваченням останнього направити на новий апеляційний розгляд.

Судді:

ОСОБА_8ОСОБА_9_________________ ОСОБА_10