.
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2015 року м. Мукачево Справа №303/636/15-к
№1- кп/303/121/15
номер рядка стат. звіту 55
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ;
За участю сторін кримінального провадження :
прокурора - ОСОБА_3 ;
обвинуваченого ОСОБА_4 ;
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ;
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2014 року за №000081 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , старший стрілець роти охорони, сержант, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 407 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
04.04.2015 до суду надійшов обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні кримінальному провадженні, на підставі якого судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2014 року №91, сержант ОСОБА_4 призваний на посаду старшого стрільця 1-ої роти охорони військової частини НОМЕР_1 , та у вересні 2014 року у відповідності до Указу Президента України від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1595-18 від 22.07.2014 року та мобілізаційного плану, ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний для проходження військової служби, направленням до військової частини НОМЕР_1 (4-ий батальйон територіальної оборони) з місцем дислокації за адресою: АДРЕСА_3 ).
Незважаючи на це, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, діючи умисно, маючи на меті ухилитися від проходження військової служби, 03.10.2014 року не з`явився на місце проходження військової служби військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та маючи об`єктивні можливості прибути до нього, незаконно та без поважних причин не з`являвся на військову службу до 19.11.2014 року, перебуваючи весь вказаний період поза розташуванням військової частини, за місцем свого фактичного проживання, проводячи час на власний розсуд.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною третьою статті 407 Кримінального кодексу України - як нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин у військову частину військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.
02 лютого 2015 року між старшим прокурором ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.
У відповідності до умов вказаної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 Кримінального кодексу України, а також щодо призначення йому відповідної міри покарання.
Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст.407 Кримінального кодексу України та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що вищезазначена угода укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.
Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:
Згідно з пунктом першим частини третьою статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно ст. 468 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам (ст. 469 Кримінального процесуального кодексу України).
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.п. 1, 4 частини четвертої ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною другою ст. 473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст. 12 Кримінального кодексу України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості.
Подана на розгляд суду угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки її умови не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінальних правопорушень вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження вищевказаної угоди та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 8, 22, 26, 314, 369, 370, 371, 373, 374, 469, 472-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 02 лютого 2015 року між старшим прокурором військової частини прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України, молодшим радником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2014 року за №№0000028.
2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому, узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості від 02 лютого 2015 року міру покарання - у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
3. На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
5. На підставі п.п. 2, 3, 4 частини першої ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.
4. Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
5. Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
6. Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
7. У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Головуючий ОСОБА_1