Провадження №1-кп/761/82/2015
В И Р О К
іменем України
22 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві кримінальне провадження № 0000848, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 29.10.2008 року Оболонським районним судом м. Києва за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки, який засуджений 05.06.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 185 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст. 289 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

свідків ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12

ОСОБА_13

ОСОБА_14

в с т а н о в и в:
Відповідно до пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, він в період часу з 22 години 30 хвилин 24 лютого 2009 року по 04 годину 00 хвилин 25 лютого 2009 року перебуваючи по вул. Берлінського, 31 у м. Києві, побачив припаркований на узбіччі дороги автомобіль марки «FiatCinguecento», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, який належить ОСОБА_7 , та вирішив незаконно ним заволодіти.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 підійшов до вищевказаного автомобіля та шляхом підбору ключа, який мав при собі відкрив дверцята автомобіля. Після чого, сівши в салон автомобіля, ОСОБА_4 заздалегідь підготовленим ключем, завів двигун автомобіля та почав рухатися на автомобілі марки «FiatCinguecento», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, вартістю 8000 гривень, в напрямку вул. О. Теліги. У подальшому автомобіль марки «FiatCinguecento», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, було встановлено та вилучено поблизу будинку № 60 по вул. Баумана в м. Києві.

Таким чином, ОСОБА_4 ,стороною обвинувачення обвинувачується у повторному незаконному заволодінні транспортним засобом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 5.08.2009, приблизно о 4 годині 30 хвилин, він за попередньою змовою з ОСОБА_15 , який ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2014 року звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, прибули до будинку АДРЕСА_2 , де побачили автомобіль марки «Маzda 3» д.н.з. НОМЕР_2 , оглянувши який, помітили речі в середині. У цей час у них виник умисел на таємне викрадення даних речей.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_15 , розбили заднє ліве скло автомобіля марки «Маzda 3» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 , після чого проникли до його салону, звідки таємно викрали особисте майно останнього, а саме документи та банківську картку «Укрсиббанку» та «Приватбанку», які не представляють матеріальної цінності, безпровідну гарнітуру вартістю 1600 гривень, гаманець вартістю 350 гривень, з грошовими коштами в сумі 210 гривень, зарядний пристрій до мобільного телефону «Самсунг» вартістю 75 гривень, сонцезахисні окуляри вартістю 550 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_4 із ОСОБА_15 , який ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2014 року звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, завдали майнової шкоди ОСОБА_8 на загальну суму 2585 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , стороною обвинувачення обвинувачується у тому, що він за попередньою змовою із ОСОБА_15 , таємно викрав чуже майно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 7.08.2009 приблизно о 5 годині 00 хвилин, перебуваючи поблизу будинку № 3 по проспекту Свободи в м. Києві, помітив автомобіль марки «FiatGrandePunto», д.н.з. НОМЕР_3 , заглянувши в який помітив жіночу сумочку. У цей час у нього виник умисел на викрадення вказаної сумки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , розбив заднє праве скло автомобіля марки «FiatGrandePunto», д.н.з. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_16 , після чого проник до його салону, звідки повторно, таємно викрав, особисте майно останньої, а саме дві жіночі сумки, які не становлять матеріальної цінності, в яких знаходилися документи, а саме посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_16 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «FiatGrandePunto», д.н.з. НОМЕР_3 , талон попереджень на ім`я ОСОБА_16 , які матеріальної цінності не представляють та грошові кошти в сумі 100 гривень, автоколонка «JBC», вартістю 450 доларів США, ручку «Parker» вартістю 1300 гривень, сонцезахисні окуляри «Beneton» вартістю 2000 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_16 майнової шкоди на загальну суму 8000 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 стороною обвинувачення обвинувачується у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому діянь не визнав та показав, що не причетний до вчинення цих кримінальних правопорушень, всі явки з повинною у вчиненні інкримінованих йому злочинів були ним написані під фізичним тиском оперативних працівників, визнавальні показання на досудовому слідстві також давав під фізичним та психологічним тиском. Неодноразово писав заяви щодо свого побиття, однак вказані скарги та заяви не знайшли свого належного вирішення та були проігноровані. З приводу епізоду крадіжки майна з автомобіля, вчинення якого йому інкримінується за попередньою змовою з ОСОБА_15 , вказав, що пам`ятає ситуацію, яка мала місце на початку серпня 2009 року, коли він повертався з дискотеки до дому та зустрів свого знайомого ОСОБА_15 , який повідомив, що знайшов на лавочці барсетку та запропонував йому разом випити пива на що він погодився. Випивши пива, вони, вирішили придбати, ще, при цьому ОСОБА_15 намагався зняти з банківської карточки у банкоматі грошові кошти, походження даної карточки йому не відомо. Щодо іншого епізоду крадіжки з автомобіля, а також незаконного заволодіння транспортним засобом йому нічого не відомо про вчинення даних злочинів, оскільки він особисто до їх вчинення не причетний та йому не відомо хто ці злочини вчинив. Крім того обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що у зв`язку з тим, що з лютого 2009 року та серпня 2009 року пройшов значний проміжок часу він не може повідомити конкретне місце свого знаходження у дні, коли йому інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, оскільки не пам`ятає, де він був у ці дні та час.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289; ч.2 ст.185 КК України сторона обвинувачення, посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом.

Так, по епізоду обвинувачення ОСОБА_4 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, який згідно висунутого обвинувачення мав місце 24 лютого 2009 року приблизно з 22 год. 30 хв. по 04 год. 00 хв. 25 лютого 2009 року по вул. Берлінського, 31 в м.Києві, сторона обвинувачення посилається на наступні докази а саме:

· показання потерпілої ОСОБА_7 про те, що 25 лютого 2009 року їй стало відомо від її сина ОСОБА_17 про викрадення автомобіля «FiatCinguecento» д.н.з. НОМЕР_1 , який вона та син придбали за 8000 грн. та керували на підставі довіреності. Даний автомобіль був темно-синього кольору, більш синьо-фіолетовий. Зі слів сина їй відомо, що автомобіль він залишив на ніч у дворі, поблизу району метро «Сирець», де проживав. Вранці син виявив відсутність автомобіля на місці, де він його залишив. Одразу ж він викликав міліцію і написав заяву про викрадення автомобіля. В подальшому їй відомо, що автомобіль був знайдений відкритим, без коліс, приблизно через 4 місяці та повернутий сину ОСОБА_17 . Після якого вказаний автомобіль ними був проданий;
· показання свідка ОСОБА_10 , що він знайомий з обвинуваченим ОСОБА_4 , оскільки останній проживає з ним поруч у сусідньому будинку. Взимку 2009 року за місцем його проживання по АДРЕСА_3 до нього часто заходив ОСОБА_4 з яким вони проводили разом час. Він на той час своє місце проживання не залишав, оскільки був наркозалежним. Приблизно у лютому 2009 року працівник міліції на ім`я ОСОБА_18 чи ОСОБА_19 цікавився у нього ОСОБА_4 та з`ясовував чи відомо йому, що-небудь з приводу зникнення автомобіля «Фіат» синього кольору на вулиці Берлінського, 31, що у місті Києві. Однак він ніколи не бачив ОСОБА_4 на автомобілі «Фіат» та йому нічого не відомо з приводу обставин зникнення даного автомобіля. Про те, що було викрадено автомобіль «Фіат» йому стало відомо зі слів працівників міліції;
· показання свідка ОСОБА_13 , що із обвинуваченим він знайомий з дитинства. Події лютого 2009 року він погано пам`ятає, оскільки на той час був наркозалежним. Пам`ятає факт, що він із ОСОБА_4 катався на вітчизняному автомобілі темно-зеленого кольору та впевнений, що це не був автомобіль марки «Фіат», рожевого кольору. Як йому було відомо зі слів ОСОБА_4 , автомобіль на якому вони катались належить його батьку. Про те, що ОСОБА_4 інкримінується незаконне заволодіння автомобілем «Фіат», рожевого кольору йому стало відомо у 2009 році, під час допиту у районному відділку міліції, де його із обвинуваченим допитували із застосуванням насилля та все, що ним було підписано, відбулося під натиском правоохоронних органів;
· дані, протоколу огляду місця події від 25.02.2009 року, згідно яких за участю ОСОБА_17 та двох понятих слідчим було оглянуто ділянку землі розміром 4 на 3 метри розташовану на вул. Берлінського, 31 в м.Києві на відстані 12 метрів від третього під`їзду буд. № 31 по вул. Берлінського в м.Києві та виявлено грудку бруду, ніяких предметів та слідів не виявлено. В ході огляду місця події вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Fiat Cinguecento» № НОМЕР_4 видане на ім`я ОСОБА_20 , ключ із брилком з надписом «Fiat», завірена фотокопія довіреності ВКВ № 649136 від 14 січня 2008 року (т.2 а.с.2);
· дані, протоколу огляду місця події від 24.04.2009 року, з фототаблицею, згідно яких слідчим в присутності понятих було оглянуто автомобіль марки «Fiat Uno», синього кольору державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов номер НОМЕР_5 , який знаходиться біля будинку № 60 по вул. Баумана в м.Києві. На момент огляду автомобіль знаходиться без коліс на асфальтному покритті, на поверхні автомобіля механічних пошкоджень не виявлено. Двері та кришка багажника закриті. Виявлено механічні пошкодження замка запалення та відсутність авто магнітоли. З місця події даний автомобіль вилучено. (т.2 а.с.3-5);
· дані протоколу усної заяви про злочин від 25.02.2009 року, згідно яких ОСОБА_17 заявив про злочин з приводу викрадення автомобіля марки «Fiat Cinguecento» 25.02.2009 року близько 07 год. 20 хв. біля будинку 31 по вул. Берлінського в м.Києві. Матеріальна шкода становить 8000 грн. (т.2 а.с.99);
· інформаційну довідку з системи ДАІ, в якій вказано, що транспортний засіб марки «Fiat Cinguecento», з номерним знаком НОМЕР_1 , сірого кольору, рік випуску 1994, зареєстрований на ОСОБА_20 , номер кузова НОМЕР_6 . (т.2 а.с.7);

· речовий доказ: транспортний засіб марки «Fiat Cinguecento», держаний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_17 , відповідно до постанови від 25.04.2009 року та розписки. (т.2 а.с. 6, 9);

Так, по епізоду обвинувачення ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, а саме з ОСОБА_15 , тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, який згідно висунутого обвинувачення мав місце 08 серпня 2009 року приблизно о 04 год. 30 хв. по вул. Ольжича, 14-А в м.Києві з салону автомобіля «Mazda 3», номерний знак НОМЕР_2 , сторона обвинувачення посилається на наступні докази, а саме:

- показання потерпілого ОСОБА_8 , про те, що він 05 серпня 2009 року, приблизно о 07 годині 15 хвилин побачив на своєму мобільному телефоні смс-повідомлення зі змістом, що вночі була невдала спроба зняти кошти із його банківської карти по вулиці Ольжича, що у місті Києві. Вийшовши надвір, він помітив, що у належному йому автомобілі «Мазда» д.н.з. НОМЕР_2 , який був ним припаркований за адресою: м. Київ, вул. Рижська, 14-Б, розбите заднє ліве скло та відсутня його барсетка, у якій знаходилися: банківські картки «Укрсиббанк» та «Приватбанк», документи на автомобіль, гаманець вартістю приблизно 1600-1700 грн., грошові кошти близько 200 грн., зарядний пристрій до мобільного телефону, вартістю 75 грн., безпровідна гарнітура вартістю 1700 грн., сонцезахисні окуляри вартістю 350 грн.;

- показання свідка ОСОБА_11 , про те, що він знайомий із ОСОБА_4 , оскільки працював у відділку міліції з обслуговування мікрорайону, де проживав обвинувачений. До його обов`язків входило знати усіх засуджених осіб та слідкувати за їх поведінкою. З приводу причетності ОСОБА_4 до вчинення злочинів, він пам`ятає лише ситуацію, про затримання підозрюваного ОСОБА_4 у 2009 році за вчинення крадіжок з автомобілів, а також йому відомо, що було намагання зняття грошей з банківських карток, які на його думку були викрадені з салону автомобіля «Мазда» ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_15 , оскільки вони разом намагались зняти ці грошові кошти. Після затримання ОСОБА_15 , останній повідомив, про те, що він разом з ОСОБА_4 намагались зняти грошові кошти з банкомата. В подальшому деякі речі, що були викрадені з автомобіля «Мазда» були вилучені у ОСОБА_15 . Про те, що вони спільно вчинили крадіжку з автомобіля «Мазда» він пам`ятає з розмови з ОСОБА_15 . Вказав, що ОСОБА_4 спеціалізується на крадіжках такого типу, розбиває скло автомобілів. При відтворенні обставин та обстановки події ОСОБА_4 показував, де і коли вчиняв крадіжки однак плутався у адресах;

- дані протоколу відтворення обстановки та обставин події від 24.09.2009 року складений слідчим ОСОБА_21 з фототаблицею до нього, в якому містяться відомості окрім іншого і щодо відтворення обстановки та обставин вчинення ОСОБА_22 крадіжки із автомобіля «Mazda3», державний номерний знак НОМЕР_2 по вул. Ольжича, 14-а в м.Києві 05.08.2009 року, згідно якого за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_22 всі присутні при даній слідчій дії поїхали на вул.Ольжича до будинку № 14-а в м.Києві, де обвинувачений запропонував зупинити автомобіль, після чого всі пройшли до буд. АДРЕСА_2 та він пояснив, що саме біля цього будинку знаходився автомобіль «Mazda3» (т.2 а.с.13-23);

- дані протоколу усної заяви про злочин від 05.08.2009 року від гр.-на ОСОБА_8 згідно яких гр.-н ОСОБА_8 заявив про злочин, з приводу виявлення ним за адресою АДРЕСА_2 , приблизно об 08 год. 00 хв. 05.08.2009 року розбитого скла належного йому автомобіля«Mazda3», зникнення барсетки, паспорту, закордонного паспорту, посвідченням водія, технічного паспорту на автомобіль НОМЕР_7 , та пристрою блютуз за адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.с.97);

- речові докази: закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_8 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_23 , талон на ім`я ОСОБА_23 ВІА НОМЕР_8 , талон на ім`я ОСОБА_8 АБВ НОМЕР_9 , талон попередження ОМ АК 254096, ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_8 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_23 , НОМЕР_10 , посвідчення тракториста на ім`я НОМЕР_11 j, медична довідка на ім`я ОСОБА_8 , банківська картка Укрсиббанку 2946, гаманець чорного кольору, блокнот білого кольору, гарантійна та сервісна книги, які згідно з тексту постанови про визнання речовими доказами були вилучені у ОСОБА_15 13.08.2009 року по АДРЕСА_4 (т.2 а.с.66-68).

Так, по епізоду обвинувачення ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, який згідно висунутого обвинувачення мав місце 07 серпня 2009 року приблизно о 05 год. 00 хв. по пр.-ту Свободи, 3 в м.Києві з салону автомобіля «Fiat Grande Punto», державний номерний знак НОМЕР_3 , сторона обвинуваченя посилається на наступні докази, а саме:

- показання свідка ОСОБА_14 , про те що у середині серпня 2009 року, точної дати він не пам`ятає, прогулюючись зі своїм приятелем на вулиці, у районі метро «Дорогожичі», він зустрів ОСОБА_4 , з яким мав приятельські стосунки, та який надав йому документи на автомобіль «Фіат» д.н.з. НОМЕР_3 та номер телефону власників вказаного автомобіля, запропонувавши зателефонувати їм та віддати ці документи, за винагороду. Оскільки вже було пізно, він відклав цей телефонний дзвінок на ранок, а вранці по місцю його проживання він був затриманий працівниками міліції та у нього було вилучено вищевказані документи. Обставини за яких у ОСОБА_4 знаходилися ці документи, йому не відомі;

- дані протоколу огляду та вилучення від 15.08.2009 року згідно з якими оперуповноваженим ОСОБА_24 у гр.-на ОСОБА_14 вилучено в приміщені кабінету № 9 по вул. О.Теліги, 43-А посвідчення водія серії НОМЕР_12 видане на ім`я ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.04.2007 року, талон попередження серії НОМЕР_13 виданий на ім`я ОСОБА_16 від 19.04.2007 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_14 на автомобіль марки Fiat Grande Punto, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_15 , як пояснив громадянин ОСОБА_14 документи йому дав ОСОБА_25 04.08.2009 року по вул. Ольжича 10 в м.Києві. (т.2 а.с.10);

- дані протоколу відтворення обстановки та обставин події від 24.09.2009 року складений слідчим ОСОБА_21 з фототаблицею до нього, в якому містяться дані зокрема щодо відтворення обстановки та обставин вчинення ОСОБА_22 крадіжки із автомобіля «Fiat Grande Punto», державний номерний знак НОМЕР_3 по пр.-кту Свободи, 3 в м.Києві 07.07.2009 року, згідно якого за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_22 всі присутні при даній слідчій дії пройшли до буд. АДРЕСА_5 та пояснив, що саме біля цього будинку знаходився автомобіль «Fiat Grande Punto». ( т.2 а.с.13-23);

- дані протоколу усної заяви про злочин від 17.08.2009 року гр.-ки ОСОБА_16 , згідно яких ОСОБА_16 заявила про злочин з приводу виявлення приблизно об 11 год. 30 хв. 07.07.2009 року зникнення належних їй речей з автомобіля марки «Fiat Grande Punto», державний номерний знак НОМЕР_3 » по пр.-ту Свободи, 3 в м.Києві (т.2 а.с.98);

- рапорт оперуповноваженого СКР Шевченківського РЦУ ГУ МВС України в м.Києві старшого лейтенанта міліції ОСОБА_24 ( без дати), згідно якого 17.08.2009 року до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві з заявою про злочин звернулась гр.-ка ОСОБА_16 про те, що 07.07.2009 року за адресою м.Київ, пр.-кт Свободи, 3 виявила пошкодження власного автомобіля «Fiat Grande Punto», державний номерний знак НОМЕР_3 та відсутність документів і особистих речей. За скоєння даного злочину викрито раніше затриманого ОСОБА_4 , речові докази вилучено (т.2 а.с. 11);

- первинні пояснення ОСОБА_4 від 17.09.2009 року згідно яких останній визнав свою причетність до вчинення крадіжки 07.07.2009 року приблизно з 03 год. до 05 год. по проспекту Свободи, 3 в м.Києві з автомобіля «Fiat Grande Punto», державний номерний знак НОМЕР_3 , двох жіночих сумочок, в одній з яких були документи на автомобіль, а в іншій косметика, колонка в корпусі білого кольору, якими розпорядився на власний розсуд. (т.2 а.с.12);

- речові докази: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Fiat Grande Punto», державний номерний знак НОМЕР_3 ,талон попередження на ім`я ОСОБА_16 , які згідно з тексту постанови по визнання речовими доказами від 30.08.2009 року були вилучені у ОСОБА_14 15.08.2009 року по вул. О.Теліги. 43-А в м.Києві (т.2 а.с.66-68);

Крім того сторона обвинувачення послалася як на підтвердження висунутого обвинувачення на показання свідка ОСОБА_12 , який повідомив про те, що у 2009 році працював у Шевченківському РУ ГУМВС України у місті Києві на посаді оперуповноваженого, приймав участь у розслідуванні кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , однак подробиць він не пам`ятає, але підтверджує усі слідчі дії, які проводилися за його участі та дані зафіксовані у протоколах слідчих дій. Пам`ятає, що точно спілкувався із ОСОБА_4 з приводу крадіжок з автомобілів, але стверджувати це не може, через сплив значного проміжку часу.

Також на обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором будо долучено наступні протоколи слідчих дій, а саме: протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 20.03.2009 року (т.2 а.с. 171-176), протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_13 від 13.03.2014 року ( т.2 а.с. 177-183), пояснення ОСОБА_14 від 15.08.2009 року ( т.2 а.с.170), протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 20.03.2009 року ( т.2 а.с.47-52), протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_10 від 08.04.2009 року ( т.2 а.с.53-56); протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_10 від 13.03.2014 року ( т.2 а.с.57-60), протокол очної ставки від 21.03.2009 року між свідком ОСОБА_13 та підозрюваним ОСОБА_4 ( т.2 а.с.61-62); протокол очної ставки від 21.03.2009 року між свідком ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_4 ( т.2 а.с. 63-65), однак, з огляду на те, що в цих протоколах містяться показання підозрюваного та свідків, які суд безпосередньо не сприймав під час судового засідання, ці показання та пояснення були надані оперативним працівникам та слідчому під час досудового розслідування, враховуючи положення ч.4 ст. 95 КПК України, про те, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або присилатися на них, суд визнав ці докази очевидно недопустимими, та з урахуванням положень ч.2 ст. 89 КПК України їх не досліджував під час судового розгляду.

Окрім того, будучи допитаним у якості обвинуваченого ОСОБА_15 під час судового розгляду, пояснив, про те, що крадіжку майна з автомобіля «Мазда» 05.08.2009 року він вчинив самостійно. ОСОБА_4 до вчинення крадіжки не причетний. ОСОБА_15 повідомив, що приблизно о 04 год. 00 хв. 05.08.2009 року він, перебуваючи по вул. Ольжича 14-а в м.Києві, побачив у салоні автомобіля марки «Мазда» барсетку. Після чого за допомогою каменя розбив заднє скло з лівої сторони та викрав дану барсетку. В цей же день він приблизно о 04 год. 30 хв. зустрів ОСОБА_4 , який повертався з дискотеки, вони разом випили пиво та поспілкувались. Також він намагався зняти з банкомата грошові кошти з використанням викраденої банківської картки та при цьому був присутній ОСОБА_4 . Однак, про те, що вчинив крадіжку з автомобіля, він ОСОБА_4 нічого не казав. Після того як його затримали, працівники міліції з`ясувавши, що він пив пиво з ОСОБА_4 та останній був присутній при тому, як він намагався зняти грошові кошти з банкомата, примусили під тиском оговорити ОСОБА_4 .

Так, згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до Розділу ХІ Перехідних положень допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається в порядку, що діяв до набрання ним чинності

Відповідно до ст. 73, 74 КПК України 1960 року показання підозрюваного обвинуваченого підлягають перевірці. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю доказів, що є в справі.

Суд, безпосередньо дослідивши зібрані під час досудового слідства докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 67 КПК України 1960 року, ст.94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.289; ч.2 ст.185 КК України вчинені обвинуваченим ОСОБА_4 .

Суд визнає показання обвинуваченого ОСОБА_4 що стосується його непричетності до вчинення інкримінованих йому злочині достовірними, оскільки його показання стороною обвинувачення не спростовані, достатніх та допустимих доказів на підтвердження висунутого обвинувачення під час судового розгляду суду не надано.

Так, показання ОСОБА_4 щодо застосування до нього оперативними працівниками фізичного тиску під час досудового розслідування, примушування його визнати свою причетність до вчинення злочинів, які він не вчиняв, не спростовані стороною обвинувачення. Окрім того, як вбачається з фототаблиці - додатку до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 24.09.2009 року на фотознімках явно видно, що у ОСОБА_4 права щока має помітну припухлість.

З даного протоколу вбачається, що в ході однієї слідчої дії відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_4 нібито розказав та показав місця, де саме він вчинив крадіжки з автомобілів по шести епізодах.

Від своїх показань під час відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_4 відмовився, вказав що оперативні працівники привозили його у різні місця та показували і розказували, де і як йому необхідно стати, після чого фотографували.

Свідок ОСОБА_11 вказав, що ОСОБА_4 на слідчій дії відтворення обстановки та обставин події плутався у адресах.

У даному протоколі не зазначено часу початку та закінчення проведення цієї слідчої дії всупереч положенням ст.85 КПК України 1960 року.

В подальшому по більшості епізодів крадіжок про які нібито повідомив ОСОБА_4 під час даної слідчої дії, обвинувачення йому не висувалось.

Отже сторона обвинувачення вибірково підійшла до висунення обвинувачення.

Враховуючи наведене, суд не бере до уваги дані, що містяться у протоколі відтворення обстановки та обставин події від 24.09.2009 року, у зв`язку з тим, що ці дані не викликають довіри щодо їх достовірності, а також визнає дані, що містяться у цьому протоколі як такі, що здобуті з істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, а саме внаслідок вчинення тиску на обвинуваченого.

З цих підстав судом не беруться до уваги дані, що містяться в первинних поясненнях ОСОБА_4 , а також у зв`язку з тим, що будь-яких інших доказів причетності ОСОБА_4 до вчинення крадіжки 07.08.2012 року цього злочину суду не надано. Оскільки відповідно до ст. 73, 74 КПК України 1960 року визнання своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю доказів, що є в справі.

Окрім того, по всім епізодах інкримінованих злочинів, відсутні дані, які б вказували про причетність ОСОБА_4 до їх вчинення.

Фактично безпосередньо досліджені судом докази підтверджують дише факт викрадення автомобіля «FiatCinguecento», д.н.з. НОМЕР_1 , вчинення крадіжки з автомобіля «Маzda 3» д.н.з. НОМЕР_16 та «FiatGrandePunto», д.н.з. НОМЕР_3 , однак будь-яких даних, які б вказували на те, що до вчинення цих злочинів причетний ОСОБА_4 стороною обвинувачення суду не надано та судом в ході судового розгляду не встановлено.

Так, по епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом «FiatCinguecento», д.н.з. НОМЕР_1 , заявлені свідки стороною обвинувачення не підтвердили причетності ОСОБА_4 до вчинення незаконного заволодіння автомобілем «FiatCinguecento», д.н.з. НОМЕР_1 .

Під час судового розгляду свідок ОСОБА_13 , свідок ОСОБА_10 відмовились від своїх показань, наданих під час досудового слідства вказали, що на досудовому слідстві давали показання під тиском оперативних працівників, які примушували їх обмовити ОСОБА_4 . При цьому вказані свідки вказали, що у 2009 році були наркозалежними особами, притягувались до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим працівники міліції вчиняли на них тиск. Викладене свідчить про те, що показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 були отримані органом досудового слідства, у зв`язку із істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 95 КПК України суд маже обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, суд не вправі обґрунтовувати свої рішення показаннями наданими слідчому прокурору або посилатися на них.

Враховуючи наведене та твердження свідків щодо вчинення тиску на них оперативними працівниками, суд визнає показання цих свідків на досудовому слідстві не допустимими доказами.

В судовому ж засіданні вказані свідки не повідомили про будь-які обставини, які б мали доказове значення у даному кримінальному провадженні.

Окрім того, докази надані стороною обвинувачення містять суттєві суперечності щодо кольору та марки автомобіля «Fіat», незаконне заволодіння, яким інкримінується ОСОБА_4 , а також щодо особи потерпілого.

Так, згідно тексту обвинувального акту стороною обвинувачення ОСОБА_4 висунуте обвинувачення у незаконному заволодінні транспортним засобом марки ««FiatCinguecento», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, який належить ОСОБА_7 .

Зокрема в протоколі огляду місця події від 25.02.2009 року (т.2 .а.с 2) вказано, що вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «FiatCinguecento» НОМЕР_17 на ім`я ОСОБА_20 , ключ з брелком та завірена копія довіреності. При цьому зі змісту протоколу не вбачається звідки, чи в кого ці документи та ключі вилучались.

В протоколі усної заяви про злочин ОСОБА_17 від 25.02.2009 року вказано, що викрадено автомобіль марки«FiatCinguecento», д.н.з. НОМЕР_1 , який він придбав у гр. ОСОБА_26 по розписці, без оформлення будь-яких документів та матеріальна шкода становить 8000 грн. (т.2 а.с.99)

В протоколі огляду місця події від 24.04.2009 року вказано, що оглядається автомобіль «FiatUno», д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_5 , синього кольору.

При цьому в протоколах допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , які долучені до матеріалів кримінального провадження стороною обвинувачення та суд визнав не допустимими доказами вказано, а саме: в протоколі допиту ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_4 приїздив на автомобілі марки «Фіат» яскраво рожевого кольору, а свідок ОСОБА_10 у вікно бачив автомобіль марку якого не помітив, дуже яскравого кольору.

Згідно тексту розписки (т.2 а.с.9) автомобіль «FiatCinguecento», сірого кольору отримав ОСОБА_27 від слідчого.

Крім того, стороною обвинувачення у кримінальному провадженні визнано потерпілою ОСОБА_7 та у обвинуваченні вказано, що автомобіль «Fiat Cinguecento» належить їй.

У судовому ж засіданні ОСОБА_7 вказала, що придбала разом з сином ОСОБА_17 даний автомобіль. ОСОБА_17 звернувся до правоохоронних органів з повідомлення про викрадення належного йому автомобіля та йому в подальшому слідчим було повернуто знайдений автомобіль, згідно розписки. При цьому у технічному паспорті власником значиться ОСОБА_20 .

Жодних документів, тобто об`єктивних даних щодо вартості викраденого автомобіля суду не надано.

Отже під час досудового розслідування стороною обвинувачення не встановлено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст.91 КПК України.

Так, не підтверджені жодними доказами та ґрунтуються на припущеннях сторони обвинувачення наступні обставини, що підлягають доказуванню, а саме: спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість (причетність) обвинуваченого, форма вини, мотив мета, вид і розмір шкоди.

Тобто достовірно встановлено лише факт зникнення автомобіля «Fiat Cinguecento».

При цьому не встановлено, особу потерпілого, зокрема кому ж було завдано шкоду злочином, хто є власником даного автомобіля, не встановлено якого кольору цей автомобіля та яка його модель.

Достовірно не встановлено, також і те чи 24.04.2009 року було виявлено та оглянуто саме той автомобіль, який було викрадено 24.02.2009 року, оскільки моделі вказаних автомобілів різняться.

Отже, жодних доказів причетності до даного кримінального правопорушення ОСОБА_4 суду не надано.

Що стосується висунутого обвинувачення по епізоду крадіжки з автомобіля «Фіат» по пр-ту Свободи, вчинення якого ОСОБА_4 стороною обвинувачення інкримінується 07.08.2009 року.

Так, як вбачається з витягу з кримінального провадження № 0000848, відомості до ЄРДР по даному епізоду крадіжки внесені не були. (т.2 а.с.72-73).

Тобто досудове розслідування за вказаним епізодом було розпочато та проведено органом досудового розслідування без внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до положень ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже органом досудового розслідування не законно було повідомлено про підозру ОСОБА_4 , а в подальшому висунуто обвинувачення по епізоду крадіжки, відомості щодо якого до ЄРДР не вносились.

Окрім того, суд визнає недопустимим доказом протокол огляду та вилучення від 15.08.2009 року у ОСОБА_14 посвідчення водія серії НОМЕР_12 видане на ім`я ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.04.2007 року, талон попередження серії НОМЕР_13 виданий на ім`я ОСОБА_16 від 19.04.2007 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_14 на автомобіль марки Fiat Grande Punto, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_15 , у зв`язку з тим, що огляд являється слідчою дією, яку у даному випадку проводив оперативний працівник, без відповідно доручення слідчого.

Допитаний свідок ОСОБА_14 вказав, що вказані документи йому передав ОСОБА_4 . Однак сам факт, що ці документи були передані ОСОБА_14 . ОСОБА_4 не підтверджує причетності останнього до викрадення цих документів.

При цьому суд ставиться критично до показань свідка ОСОБА_14 , який на момент вилучення у нього вказаних документів являвся особою наркозалежною та є особою, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності.

Свідок ОСОБА_14 повідомив, що на наступний день після того, як нібито ОСОБА_4 передав йому документи, до нього до дому приїхали працівники міліції та забрали у райвідділ.

Зазначені обставини свідчать про те, що у свідка ОСОБА_14 могли були обґрунтовані підстави обмовити ОСОБА_4 , з метою відведення від себе підозри у причетності до викрадення цих документів, тощо.

А тому суд не виключає такої можливості, що свідок ОСОБА_14 при вилучені у нього вказаних документів міг обмовити ОСОБА_4 , з метою відведення підозри від самого себе.

У зв`язку з наведеним суд не знаходить підстав для визнання показань свідка ОСОБА_14 достовірними, що виключає обґрунтування висновків суду у вироку, на таких доказах.

Окрім того, матеріали кримінального провадження містять суттєві суперечності щодо часу та дати події, зокрема, стороною обвинувачення не були встановлені обставини, що підлягають доказуванню.

Так, у обвинувальному акті при викладені фактичних обставин обвинувачення, як вони встановлені стороною обвинувачення вказано, що 07.08.2009 року ОСОБА_4 вчинив крадіжку майна потерпілої ОСОБА_16 з автомобіля «Fiat Grande Punto».

При цьому в протоколі усної заяви про злочин від 17.08.2009 року ОСОБА_16 вказано, що вона 07.07.2009 року об 11 год. 30 хв. виявила пошкодження заднього правого скла автомобіля та відсутність речей. (т.2 а.с. 98).

В письмових первинних поясненнях ОСОБА_14 від 15.08.2009 року вказано, що 04.08.2009 року він зустрів ОСОБА_4 , і той передав йому документи, а саме: посвідчення водія, техпаспорт, талон попередження, запропонувавши знайти господаря та повернути за винагороду. (т.2 а.с.170)

По епізоду вчинення крадіжки з автомобіля «Mazda3», д.н.з. НОМЕР_2 вчинення якої стороною обвинувачення інкримінується ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_15 причетність ОСОБА_4 до вчинення даного кримінального правопорушення також є недоведеною.

Так, будучи допитаним у якості обвинуваченого ОСОБА_15 категорично заявив, про вчинення даної крадіжки самостійно та про непричетність ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 також заявив про свою непричетність до вчинення даної крадіжки.

Показання ОСОБА_4 та ОСОБА_15 узгоджуються між собою та не спростовані стороною обвинувачення.

Так, дані, що містяться в протоколі усної заяви про злочин ОСОБА_8 його показання надані під час судового розгляду та дані про речові докази, підтверджують факт викрадення з салону автомобіля належного ОСОБА_8 його документів та речей.

Інші докази не підтверджують як прямо так і не прямо причетності ОСОБА_4 до вчинення цієї крадіжки у співучасті з ОСОБА_15 .

Допитані у якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не повідомили конкретно ніяких даних, які б підтверджували існування тих чи інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Окрім того дані свідки являються працівниками міліції та фактично не були свідками безпосереднього вчинення ОСОБА_4 , інкримінованих йому злочинів, фактично відомості, які повідомили свідки останні надають з чужих слів, конкретно з чиїх на час їх допиту у суді свідки повідомити не змогли. У відповідності до ч.7 ст.97 КПК України у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимими доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу піл час здійснення ними кримінального провадження.

Враховуючи наведене суд визнає показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 недопустимими доказами.

Окрім того, обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, що були безпосередньо досліджені судом містять суперечності щодо вартості майна, заволодіння яким інкриміновано ОСОБА_4 за всіма епізодами, фактично в порушення ст. 91 КПК України, не встановлено розміру шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями потерпілим, жодних документів, висновків експертів, тощо не підтвердження вартості викраденого майна суду не надано.

Отже, суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновків про необхідність виправдання ОСОБА_4 , оскільки не доведено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 289; ч.2 ст. 185 КК України вчинені обвинуваченим.

У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, ст.ст.370, 374 КПК України, до п.23 ППВСУ №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов ППВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Отже з урахування викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до обґрунтованого висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч.2 ст.289; ч.2 ст.185 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення його участі у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, в зв`язку з чим, суд вважає необхідним в силу презумпції невинності, закріпленого у ст. 62 Конституції України виправдати ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України, вчинені ним.

Речові докази слід повернути власникам.

Керуючись ст.369-371, 373-374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289; ч.2 ст.185 КК України та виправдати, у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинені дані кримінальні правопорушення.

Речові докази повернути власникам.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: