АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1038/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч.1 ст. 191 Доповідач ОСОБА_2
ВИРОК
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ м. КИЄВА

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0018470 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівське, Козелецького району, Чернігівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, має неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, -

встановила:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік. Згідно з п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання.

Згідно вироку обвинувачений ОСОБА_7 вчинив корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, за наказом від 29.10.2010 №777-К ОСОБА_7 з 29.10.2010 прийнятий на роботу на посаду торгівельного агента ДП «Лакталіс-Україна» з повною матеріальною відповідальністю.

До функціональних обов`язків ОСОБА_7 серед іншого входила реалізація товару та здача коштів за проданий товар до каси підприємства.

Під час роботи на ДП «Лакталіс-Україна» у обвинуваченого в кінці серпня - на початку вересня 2013 року виник умисел на привласнення товару, що перебував у його віданні, і протягом часу з 26.09.2013 по 14.11.2013 ОСОБА_7 привласнив ввірений йому товар (вказані у вироку молочні продукти), що належав ДП «Лакталіс-Україна», на загальну суму 21 691, 65 грн.

В апеляційній скарзі заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України. Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання згідно з п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році». В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує на неправильне застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність, а саме невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості. Доводи апеляції прокурор мотивує тим, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальне правопорушення було безпосередньо пов`язано з діяльністю, якою він займався, і, за таких обставин, суд мав призначити йому додаткове покарання за ч.1 ст.191 КК України.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляційні скарги не подані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого, який не заперечував проти її задоволення, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана прокурором апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.191 КК України як привласнення особою ввіреного їй майна за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наявними у справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим, досліджувались за його згодою в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а тому згідно ч.2 ст.394 КПК України перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Перевіряючи законність та обгрунтованість вироку суду першої інстнції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно п.1 ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

При призначенні покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі суд керувався положеннями ст.ст.50-52,65-67 КК України, врахував обставини скоєння злочину, характер та ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, який на спеціальних обліках не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, раніше не судимий, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Як пом`якшуючі покарання обставини суд врахував щире каяття обвинуваченого, відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину.

Однак, призначаючи покарання обвинуваченому, суд не вирішив питання про застосування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, що є обов`язковим у випадку призначення покарання у виді позбавлення волі за санкцією ч.1 ст.191 КК України, при цьому не обгрунтував у вироку призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені в апеляції доводи прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину стосовно не призначення додаткового покарання є обґрунтованими, а тому вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, яким призначити ОСОБА_7 крім основного покарання також обов`язкове додаткове покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.191 КК України.

Враховуючи наведені у вироку мотиви призначення ОСОБА_7 покарання у виді одного року позбавлення волі зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ст.76 КК України, а також те, що розмір призначеного ОСОБА_7 основного покарання ніким не оскаржується, колегія суддів вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Суд першої інстанції дослідив заявлене обвинуваченим клопотання про застосування до нього закону про амністію, і дійшов до обгрунтованого висновку, що оскільки злочин, у вчинені якого визнано виним ОСОБА_7 не є тяжким або особливо тяжким, та вчинений обвинуваченим до набрання чинності цього закону, ОСОБА_7 має сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до довідки від 08.04.2015 № 01-05/152 Служби у справах дітей виконкому Обухівської міської ради ОСОБА_7 стосовно свого сина ОСОБА_9 батьківських прав не позбавлявся, він має бути звільненим від покарання в силу п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році".

Згідно ст. 14 цього Закону, особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування до обвинуваченого амністії, і вважає, що за новим вироком ОСОБА_7 має бути звільненим від відбування як основного так і додаткового покарання згідно п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році".

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року у кримінальному провадженні № 0018470 відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.191 КК України у виді одного року позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, основного і додаткового, згідно з п. "в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2014 році".

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4