Справа № 555/270/14-к
Номер провадження 1-кп/555/2/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2 ,
з участю: прокурораОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника, адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березне кримінальне провадження № 0000138 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працює, неодруженого, раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
14 вересня 2012 року у світлу пору доби, приблизно о 16 годині 40 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем "ЗАЗ-Daewoo - Т13110", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог підпункту "г" пункту 12.6, підпункту "б" пункту 12.9, а також підпункту "б" пункту 2.3 та вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, на 29 кілометрі плюс 690 метрів автодороги "Немовичі - Березне - Великі Межиричі", рухаючись зі сторони села Городище у напрямку с. Орлівка Березнівського району Рівненської області зі швидкістю 112-117 км/год., тобто з перевищенням допустимої для даної ділянки дороги швидкості руху, яка становила 90 км/год., діючи необережно, неправильно оцінив дорожню ситуацію, що склалася, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу з моменту виникнення небезпеки для руху, яка полягала в наявності на дорозі двох велосипедистів - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що рухалися в попутному напрямку паралельно між собою на протилежних смугах руху на відстані недостатній для безпечного проїзду між ними, продовжуючи рух, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , який рухався зустрічною смугою зліва та змінив напрямок руху вправо.

Як наслідок, ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень у виді закритої травми грудей і живота з переломами грудної кістки, повними поперечними двобічними по кількох анатомічних лініях переломами ребер з пошкодженням пристіночної плеври, розриву тканини печінки, внутрішньочеревної кровотечі, які відностяься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент спричинення, помер на місці пригоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинуваченй ОСОБА_5 винним себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав.

Показав, що він перед зіткненням з велосипедистом ОСОБА_9 , який рухався попутно, приблизно посередині зустрічної смуги, їхав зі швидкістю до 100 км/год., в послідуючому уточнив, що швидкість руху його автомобіля не перевищувала дпустиму - 80-90 км/год. Відстань між ОСОБА_9 та іншим велосипедистом ОСОБА_10 , що рухався по краю його смуги руху справа, на його думку, була достатньою для проїзду. Тому й вирішив проїхати між ними.

Помітив велосипедистів приблизно за 200 метрів. Відразу ж подав звуковий сигнал. Проте, коли відстань до них залишалася 20-25 метрів, ОСОБА_9 повернув вправо. Лівою стороною свого автомобіля зачепив його. Вважає, що потерпілий ОСОБА_9 в даній дорожній ситуації порушив Правила дорожнього руху, що й стало причиною ДТП.

Потерпіла ОСОБА_4 показала, що прибула на місце дорожньо-транспортної пригоди після 17 години. Тіло її чоловіка лежало на грунтовому узбіччі дороги. Неподалік від нього лежав велосипед. А ще далі стояв пошкоджений автомобіль сірого кольору.

Як цивільний позивач заявлений цивільний позов щодо визначення і відшкодування спричиненої шкоди на підставі ст. 1200 ЦК України на утримання неповнолітньої дитини, що перебувала на утриманні батька, її чоловіка ОСОБА_9 , який загинув в результатті ДТП, та на себе як його дружини, на утриманні якої знаходиться дитина до 14 років, зменшила з 1176,27 грн. до 784,18 грн. щомісячно, а також розмір моральної шкоди з 200 000 гривень до 80 000 гривень.

Допитаний як свідок ОСОБА_10 показав суду, що він перед пригодою рухався на велосипеді по своїй смузі руху біля краю асфальту. ОСОБА_9 наздогнав його за поворотом, також їдучи велосипедом, при цьому вони рухалися поряд та розмовляли.

Почув удар, коли в безпосередній близькості до нього проїхав автомобіль зі швидкостю не менше 80 км/год., який збив велосипедиста ОСОБА_9 . Той перелетів через машину і упав ближче до центру проїжджої частини дороги по їхній правій смузі руху. Автомобіль проїхав у безпосередній близькості до нього на відстані менше одного метра.

До моменту наїзду автомобіля на потерпілого ОСОБА_9 той напрямку руху не змінював. Сигналу водій автомобіля не подавав.

Свідок ОСОБА_11 , мати обвинуваченого ОСОБА_5 , пояснила, що їхала в машині з сином. Сиділа поряд з ним. Прямували в напрямку с. Орлівка Березнівського району. Велосипедисти, що рухалися перед ними, їхали навпроти один одного, ОСОБА_10 - по правій стороні дороги, а потерпілий - посередині зустрічної смуги. Помітивши їх, син подав звуковий сигнал. Ніякої реакції на це з боку велосипедистів не було. Тоді той, що їхав зустрічною смугою, метрів за 20-25 перед автомобілем повернув вправо.

Далі пям`ятає, що велосипедист падав на лобове скло. А син відразу зупинив автомобіль.

З показань свідка ОСОБА_12 , слідчого в кримінальному повадженні, відомо, що в ході допиту підозрюваного ОСОБА_5 , проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а потім і слідчого експерименту з його участю, ОСОБА_5 добровільно і без примусу давав пояснення та в присутності понятих показував якими були дії учасників дорожнього руху в момент ДТП місце, де знаходився велосипедист ОСОБА_7 на проїзній частині перед зіткненням, бокові інтервали руху велосипедистів та автомобіля.

На підставі цих його пояснень в присутності понятих було проведено вимірювання зазначених відстаней, на підставі чого орган досудового розслідування дійшов висновку, що водій мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедистів, помітивши їх, з його пояснень, на відстані 200 метрів, при умові виконання водієм ОСОБА_5 при зміні дорожньої обстановки і виникнення небезпеки для руху вимог Правил дорожнього руху.

Допитані в якості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що були залучені в якості понятих в ході слідчого експерименту 14 травня 2013 року, показали, що проводили вимірювання відстаней, на які вказував на місці пригоди ОСОБА_5 , зауважень при складанні потоколу останній не мав, усі учасники добровільно після ознайомлення з ним підписали протокол слідчого експерименту.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_5 , свідків, дослідивши запропоновані учасниками судового розгляду докази та давши їм оцінку, суд приходить до висновку про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення згідно з обвинувальним актом.

Посилання захисту обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що протокол слідчого експерименту від 14 травня 2013 року (а.к.п.81-86), на який прокурор покликається як на доказ обвинувачення, викликає сумнів у його достовірності і має бути виключений з числа доказів, та як наслідок і висновок судової автотехнічної експертизи від 9 грудня 2013 року, який грунтувався на фактичних даних, добутих в ході проведення слідчого експерименту, є безпідставним.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 підставами для цього вважає те, що схема до потоколу слідчого екперименту на а.к.п. 83 містить виправлення відстані від осьової лінії дороги до велосипеда потерпілого, який згідно зі схемою не знаходиться посередині проїзної частини, як це вказано в самому протоколі, що може свідчити про її невідповідність фактичним вимірам, а також те, що поняті ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були залучені до проведення слідчої дії, могли бути працівниками правоохоронних органів, оскільки є студентками юридичних вузів та проходити на той час навчальну практику в органах охорони правопорядку, крім цього вони проявили повну необізнаність в ситуації при допиті їх як свідків.

В цьому зв`язку суд зазначає наступне.

Захист на обгрунтування клопотання про виключення протоколу слідчого експерименту з числа доказів покликається на припущення, які не підтверджені конкретними фактичними обставинами.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в частині обставин проведення слічого експерименту та фіксації його протоколом дали чіткі і зрозумілі пояснення, підстав сумніватися в достовірності їх показань суд не вбачає. З їх пояснень слідує, що вони проводили вимірювання під час його проведення на місці пригоди з показань підозрюваного ОСОБА_5 , який давав добровільні і зрозумілі пояснення, а заміри проводилися з точок на дорозі, на які вказував сам ОСОБА_5 .

Останній в судовому засіданні цієї обставини не заперечив.

Що стосується виправлення показника відстані до велосипеда в схемі до протоколу проведення слідчого експерименту від 14 травня 2013 року та невідповідності зазначених в ньому відстаней по відношенню до елементів дороги на самій схемі, то суд вважає, що вказаний факт не змінює встановлених самим протоколом обставин. Схема до протоколу складалася без врахування масштабу і конкретної прив`язки до місцевості.

Тоді як з фототаблиції до цього протоколу, що на а.к.п. 85, візуально видно, що потерпілий з показань самого ОСОБА_5 в момент наїзду на нього дійсно їхав приблизно посередині зустрічної смуги, враховуючи встановлену її ширину -3 метри та з врахуванням замірів на фото, що проводилися понятими.

За таких обставин висновок № 8377 судової автотехнічної експертизи від 9 грудня 2013 року (а.к.п. 92-98) теж слід оцінювати як належний доказ в кримінальному провадженні.

З нього слідує, що швидкість руху автомобіля ЗАЗ-Daewoo - Т13110", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 на момент ДТП становила 112...117 км/год., виходячи з довжини зафіксованих на місці пригоди слідів гальмування, що є порушенням вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

А згідно з п. 1.10 Правил термін «небезпека для руху» має, зокрема, наступне значення зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її).

Знаходження посередині зустрічної смуги руху для водія ОСОБА_5 велосипедиста, що рухався попутно, при здійсненні ОСОБА_5 маневру обгону велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався навпроти по правому краю дороги з боковим інтервалом 2.6 м. праворуч осьової дорожньої розмітки 1.5, та почав повертати вправо, слід визнати небезпекою для руху водієві ОСОБА_5 .

З висновку експерта (а. с. 93 зв.) також відомо, що ним покладено в основу висновку вихідні дані, отримані в ході проведення слідчого експерименту. Встановлено, зокрема, що на момент пригоди велосипедист ОСОБА_7 рухався по лівій (зустрічній) смузі руху автодороги НемовичіБерезне-Великі Межирічі у напрямку с. Орлівка з боковим інтервалом 1.2 метра ліворуч осьової дорожньої розмітки 1.5. При цьому боковий інтервал між крайніми габаритними точками транспортних засобів становив 0.6 м. Місце наїзду на велосипедиста знаходиться на осьовій дорожній розмітці автодороги.

За вказаних обставин експерт дійшов висновку, що в момент виявлення велосипедистів на проїзній частині, відстань між якими була недостатньою для виконання безпечного маневру випередження, водію ОСОБА_5 виникала небезпека для руху, на яку він повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та в момент виникнення небезпеки для руху мав технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедистом як при фактичній, так і при допустимій швидкості руху.

Суд такий висновок експерта вважає обгрунутованим і бере за основу.

Згідно підпункту "б" п.2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Свій висновок експерт ОСОБА_15 підтвердив в судовому засіданні, а що стосується розбіжностей у вихідних даних згідно постанови слідчого від 14 жовтня 2013 року щодо формулювання ним випадків, при яких виникала небезпека для руху водію ОСОБА_5 , пояснив, що з врахуванням наданих йому слідчим вихідних даних прийшов до висновку, що небезпека для руху водію ОСОБА_5 виникала в момент виявлення останніх на проїзній частині на відстані 200 метрів, враховуючи неможливість забезпечити боковий інтервал при проїзді повз велосипедистів.

Щодо іншого питання, чи виникала небезпека для руху водію ОСОБА_5 за умови наявної можливості забезпечити безпечний боковий інтервал при проїзді повз велосипедистів в момент зміни напрямку руху велосипедиста, відповіді не давав, оскільки вона є очевидною і випливає з поставленої умови - наявності безпечного бокового інтервалу при проїзді повз них.

З висновку судової автотехнічної експертизи (п. 6.2) також відомо, що в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП з технічної точки зору знаходиться порушення водієм ОСОБА_5 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху.

Крім цього, водій ОСОБА_5 порушив вимоги підпункту "г" пункту 12.6, підпункту "б" пункту 12.9 Правил щодо обов`язку рухатися з дозволеною в місці вчинення ДТП швидкість руху та заборони її перевищувати.

За наведених обставин слід визнати помилковою позицію захисту обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що небезпека для руху йому виникла лише при виконанні ОСОБА_9 повороту із зустрічної смуги руху на смугу руху автомобіля під керуванням обвинуваченого ОСОБА_5 , адже як встановлено в судовому засіданні на підставі висновку судової автотехнічної експертизи (а.к.п. 96зв-97) мінімальний безпечний боковий інтервал в даному випадку мав становити для цього 4.1 м, а фактично складав - 3.8 м.

Тоді як згідно з п. 13.3 Правил дорожнього руху під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

З висновку судово-медичної експертизи (а.к.п.42-46) відомо, що множинність, масивність тілесних ушкоджень, локалізація їх на різних анатомічних ділянках тіла, наявність ознак різкого струсу тіла в сукупності дають підстави вважати, що в даному випадку мала місце транспортна травма, що цілком можливо при обставинах, викладених в постанові, зокрема при наїзді легкового автомобіля на велосипедиста, що знаходився в русі.

Пошкодження транспортного засобу, які відмічені у висновку експертизи транспортного засобу (а. к. п. 51-54), а також судом в ході огляду автомобіля ЗАЗ-Daewoo-Т13110", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на території Березнівського РВ УМВС України в Рівненській області 18 лютого 2015 року, висновок судової транспортно-трасологічної експертизи (а.к.п.59-64) щодо механізму контактування автомобілів в ході дорожньо-транспортної пригоди, не суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам ДТП.

Показання свідка ОСОБА_10 , які проведеними експертом ОСОБА_15 дослідженнями в ході судової автотехнічної експертизи визнанні технічно неспроможними, не є належним і допустимим доказом і не враховуються судом при проведенні оцінки доказів.

Окремі порушення, допущені слідством в ході досудового розслідування, на які в судовому засіданні звертала увага адвокат ОСОБА_6 , не є суттєвими і такими, що дають підстави стверджувати про відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, на які покликались сторони, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_5 вчинив необережний злочин, в стані алкогольного сп`яніння при цьому не знаходився, відшкодував в ході судового розгляду матеріальну шкоду, спричинену потерпілій смертю її чоловіка ОСОБА_7 в розмірі 10 807 гривень, раніше не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, позитивно характеризується з місця проживання.

За наведених обставин не можна погодитися з прокурором про відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без застосування до нього реального покарання у виді позбавлення волі, як про це просить державний обвинувач, шляхом застосування до покарання у виді позбавлення волі, на термін який йому запропонував призначити прокурор - чотири роки, максимального іспитового строку згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, крім вищенаведеного, враховує ту обставину, що потерпілий ОСОБА_9 під час ДТП згідно висновку судово-медичної експертизи (а. к. п. 42-46) знаходився в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по автодорозі не виконав вимог пунктів 11.14 та 10.1 Правил дорожнього руху, а саме: мав рухатися в один ряд з велосипедистом ОСОБА_10 , по правій крайній смузі руху якомога правіше, а рухаючись всупереч вимогам Правил дорожнього руху по лівій смузі руху, перед зміною напрямку руху, повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Оцінюючи вимоги потерпілої ОСОБА_4 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_16 спричиненої шкоди, суд відмічає наступне.

У відповідності з ч.1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

А згідно з п. 4 ч.1 ст. 1200 ЦК України - також одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років.

Потерпіла ОСОБА_4 не надала доказів того, що вона в передбаченому законом порядку знаходиться по догляду за дочкою ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому права на відшкодування шкоди в порядку п. 4 ч.1 ст. 1200 ЦК України вона не має.

В той же час право на відшкодування такої шкоди має сама дитина до досягнення нею віку 18 років в розмірі, що визначений позивачкою в заяві від 17 грудня 2014 року - 784 гривні 18 копійок щомісячно.

Суд також зазначає, що матеріальну шкоду, спричинену потерпілій внаслідок ДТП, ОСОБА_5 відшкодував в повному обсязі добровільно, сплативши їй в ході судового розгляду справи 10 807 гривень.

А також приходить до висновку, що смертю її чоловіка ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_4 обвинуваченим ОСОБА_5 спричинено моральну шкоду, яка полягає згідно п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

З врахуванням встановлених обставин справи, глибини душевних страждань, що їх понесла потерпіла ОСОБА_4 , суд стягує на її користь з ОСОБА_5 в якості спричиненої моральної шкоди 20 000 гривень.

Речові докази - транспортні засоби, долучені до кримінальної справи згідно постанов від 16 вересня 2012 року (а.к.п. 20-21), суд повертає їх власникам. Автомобіль "ЗАЗ-Daewoo - Т13110", реєстраційний номер НОМЕР_1 - обвинуваченому ОСОБА_5 , а велосипед "АІСТ" синього кольору - потерпілій ОСОБА_4 .

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувалися, в тому числі запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 . Підстав для цього після винесення вироку суд також не вбачає.

Керуючись ст. ст. 369-371,373-374, 376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ :
ОСОБА_5 визнати винним за ч.2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

У відповідності зі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від призначеного за цим вироком покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в якості відшкодування шкоди на утримання дочки ОСОБА_18 в розмірі 784 гривні 18 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень.

Речові докази повернути:

автомобіль "ЗАЗ-Daewoo - Т13110", реєстраційний номер НОМЕР_1 , обвинуваченому ОСОБА_5 ;

велосипед "АІСТ", синього кольору - потерпілій ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Березнівський районний суд.

Суддя: ОСОБА_1