АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Стуковенкової Т.Г.

суддів Капелюхи В.М., Чернусь К.П.

за участю прокурора Брусенцової І.В.

засудженого ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2

розглянула 10 січня 2013 року у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальну справу за апеляцією прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, на вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 1.11. 2012 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Письменна, Васильківського району Дніпропетровської області, громадянин України, раніше судимий: 08.12.2011 року за ч.1 ст. 164 КК України до 120 годин громадських робіт,

засуджений за ч.2 ст. 164 КК України до обмеження волі строком на один рік.

Відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_1 покладені обовязки періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те, що повторно злісно не виконує покладені на нього обовязки за рішенням Зачепилівського районного суду Харьківської області від 28.07.2010 р., відповідно до якого зобовязаний сплачувати аліменти на корить ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 9.07.2010 року до її повноліття, внаслідок чого за ним склалась заборгованість по аліментам за період з 9.07.2010 року по 1.07.2012 року в у розмірі 9 649 грн.63 коп.

Про злісний характер ухилення ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання дитини, свідчить його поведінка, а саме те, що на облік в центр занятості з приводу працевлаштування він не став, маючи реальну можливість виконувати свій обовязок по виплаті аліментів, так як працював не офіційно у приватних осіб без оформлення, що

В апеляції прокурор, просить вирок суду скасувати, справу направити на новий судовий розгляд в звязку з неправильним застосуванням кримінального закону. При цьому вказує, що суд призначив ОСОБА_1 покарання більш мяке ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 164 КК України, без застосування положень ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, що підтримав повністю аргументи, викладені в апеляції прокурора, що брав участь в розгляді справи, пояснення засудженого ОСОБА_1, який заперечував проти апеляції і просив вирок відносно нього залишити без змін, потерпілої ОСОБА_2, яка просила призначити засудженому покарання за розсудом суду, при цьому вказала що засуджений почав гасити заборгованість, заплативши їй в серпні, грудні 2012 року та в січні 2013 року по 450 грн., перевіривши матеріали справи, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 КПК України (1960 р.), прокурор, слідчий та особа, яка провадить дізнання, зобовязані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і обєктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що помякшують і обтяжують його відповідальність.

Органи дізнання, при встановленні обставин справи та складенні протоколу, а також прокурор, який порушував кримінальну справу та склав обвинувальний висновок, указаних вимог закону не дотримались.

Як вбачається з обвинувального висновку, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.164 КК України, кваліфікуючою ознакою якого являється вчинення злочину особою, раніше судимою за злочин, передбачений ст.164 КК України.

Відповідно до вироку від 8 грудня 2011 року щодо ОСОБА_1.(а.с.29), його засуджено за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 9 липня 2010 року по 1 жовтня 2011 року, внаслідок чого склалась заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 5 880 грн.70 коп.

По даній справі в вину ОСОБА_1 ставиться те, що він не виплачує аліменти на утримання дитини в період з 9.07.2010 року по 1.07.2012 року, і за ним числиться заборгованість по аліментам в сумі 9 649 грн.63 коп., що не відповідає фактичним обставинам по справі.

Суд першої інстанції дану обставину залишив поза увагою, ретельно не дослідив і не проаналізував докази, які мають суттєве значення для прийняття рішення по справі, визнавши доведеним вчинення засудженим злочину, при обставинах, установлених органом дізнання та викладених прокурором в обвинувальному висновку, засудивши ОСОБА_1 за дії, за які він був засуджений за попереднім вироком, що не відповідає вимогам п.9 ч.1 ст.6 КПК України (1960 р.)

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що в ході досудового слідства була допущена односторонність і неповнота, остались не дослідженими вказані обставини, вияснення яких має суттєве значення для прийняття правильного рішення по справі, і ця неповнота не може бути обєктивно усунута в ході судового розгляду справи.

Відповідно до ст.368,369 КПК України вирок суду необхідно скасувати, а справу направити для проведення додаткового розслідування прокурору, в ході якого необхідно повно і всебічно дослідити всі зібрані по справі докази і дати їм обєктивну оцінку, усунути вказані недоліки, визначитися з часом, з якого ОСОБА_1 почав ухилятися від сплати аліментів та розміром заборгованості і в залежності від зібраних доказів предявити обґрунтоване обвинувачення, яке б відповідало обставинам справи і вимогам закону.

При таких обставинах, колегія суддів не може прийняти рішення по апеляції прокурора щодо неправильного застосування судом кримінального закону при призначенні покарання засудженому, оскільки покарання залежить від обєму предявленого обвинувачення.

Разом з тим слід зауважити, що доводи прокурора заслуговують на увагу, оскільки, призначаючи покарання ОСОБА_1 за санкцією ч.2 ст.164 КК України, суд дійсно вийшов за її межі, призначивши останньому покарання у вигляді одного року обмеження волі, неправильно застосувавши кримінальний закон.

Керуючись ст.ст.365,366 УПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора, який приймав участь в розгляді справи задовольнити частково.

Вирок Васильківського районного суду Дніпропетровскої області від 01.11.2012 року відносно ОСОБА_1 скасувати. Справу направити прокурору Васильківського району Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування.

Міру запобіжного заходу-підписка про невиїзд, відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Судді

Справа №11/774/44/13 Суддя у 1 інстанці ї Порох К.Г.

Категорія ч.2 ст. 164 КК України Доповідач Стуковенкова Т.Г