Вирок
постановлено під головуванням майора юстиції Трачука P.M.

Доповідач:
підполковник юстиції Ткачук О.С.

№ 11а-20-2007

УХВАЛА

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

20 березня 2007
року місто
Київ

Військовий
апеляційний суд Центрального регіону України у складі:

Головуючого -
генерал-майора юстиції КУЗЬМТНА А.С.,

Суддів -
полковника юстиції ДИМАРЕЦЬКОГО В.М.

і підполковника юстиції ТКАЧУКА О.С.

При секретарі
СМИКОВСЬКІЙ Н.П.,

з участю
прокурора відділу військової прокуратури Центрального
регіону України

підполковника юстиції
БУДОВОГО С.М.,

заступника
військового прокурора
Чернівецького гарнізону підполковника юстиції

МОВЧАНА А.О.,

засудженого
ОСОБА_1

розглянув
в судовому засіданні кримінальну справу за апеляційною скаргою

засудженого ОСОБА_1 на вирок військового місцевого суду
Хмельницького гарнізону

від 18 січня 2007 року, відповідно до якого
військовослужбовець військової частини А 0412 прапорщик ОСОБА_1, котрий
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі

Краскіно Хасанського району Приморського краю Російської
Федерації, з середньою-технічною освітою, українець, громадянин України, раніше
не судимий, одружений, на військовій службі з грудня 1996 року, засуджений за
ч. 1 ст. 415 КК України до покарання у виді службового обмеження на два роки з
відрахуванням в дохід держави десяти відсотків грошового забезпечення.

Визнаючи ОСОБА_1
винним в порушенні правил експлуатації спеціальної машини, що спричинило смерть
потерпілого, військовий місцевий суд Хмельницького гарнізону у вироку вказав
наступне.

ОСОБА_1, 8 серпня
2005 року, проводячи технічний огляд трактора Т-155 - машини ПЗМ-2 військовий
номер НОМЕР_1, в порушення правил п.2 ст. 12 та ст. 37 Закону України „Про
дорожній рух", ст. 345 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,
п.4.3.5 „Положення про органи безпеки дорожнього руху" та ст.ст. 1.4, 4.2,
п.14 додатку № 5 методичного посібника „Організація роботи техніка - начальника
контрольно технічного

2

пункту
військової частини", не перевірив люфт рульового керування вказаного
транспортного засобу і дав дозвіл на випуск його з автопарку військової частини
А 0264.

Вказана
обставина, як зазначено у вироку суду першої інстанції, призвела до того, що 26
серпня 2005 року через вищевказану технічну несправність машина ПЗМ-2, яка
перебувала під керуванням водія - старшого сержанта контрактної служби ОСОБА_2, перекинулась. В
результаті цього загинув військовослужбовець ОСОБА_3.

В апеляцій
скарзі засуджений ОСОБА_1, висловлює думку про упередженість досудового та
судового слідства, просить вирок місцевого суду скасувати, а справу закрити,
через відсутність у його діях складу злочину.

В обґрунтування
своєї позиції апелянт зазначає, що, 8 серпня 2005 року проводячи технічний
огляд машини ПМЗ-2 військовий номер НОМЕР_1, він, як виконуючий обов'язки
начальника КТП військової частини А 0264, провів усі регламентні роботи,
передбачені відповідними настановами з обслуговування цієї техніки. Жодних
зауважень до машини він не мав, а тому підписав шляховий лист для експлуатації
транспортного засобу на протязі 10 днів. Після цього машина вибула в
розпорядження Чернівецького прикордонного загону. Пройшовши своїм ходом близько
130 кілометрів і виконуючи завдання командування загону уже після завершення
терміну дії техогляду - 26 серпня 2005 року машина перекинулася. В результаті цього,
військовослужбовець строкової служби ОСОБА_3, який в порушення усіх правил,
перебував в кабіні транспортного засобу, загинув.

Проводячи
розслідування справи, заявляє засуджений у апеляції, органи досудового слідства
та суд першої інстанції, в порушення процесуального закону, оцінку доказів
базували не на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи
у їх сукупності, а лише спираючись на власну упереджену думку про винність
ОСОБА_1. Зокрема, як зазначає останній, ймовірні висновки технічних експертиз
були покладені у основу обвинувального вироку і викладені у процесуальних
документах слідства і суду як категоричні твердження. Також у вироку суд
перекрутив показання водія ОСОБА_2 і свідка ОСОБА_4 таким чином, щоб
обґрунтувати винність ОСОБА_1.

Заслухавши
доповідача, думку прокурорів, які вважали необхідним вирок залишити без зміни,
а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 без задоволення, перевіривши матеріали
справи та обміркувавши доводи апеляції, військовий апеляційний суд регіону вважає,
що вона підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Як видно із
вивченої в ході апеляційного розгляду кримінальної справи за обвинуваченням
військовослужбовця військової частини А 0264 старшого сержанта за контрактом
ОСОБА_2, останній був визнаний винним і засуджений військовим місцевим судом
Чернівецького гарнізону 24 січня 2006 року за вчинення злочину, передбаченого
ч. 1 ст. 415 КК України. При цьому у винність засудженому ОСОБА_2 поставлено
те, що він 26 серпня 2006 року, керуючи закріпленим за ним технічно несправним
транспортним засобом - землерийною машиною марки ПЗМ-2 військовий номер
НОМЕР_1, і порушуючи правила технічної експлуатації та водіння вказаного
транспортного засобу, експлуатував машину за наявності технічних несправностей
і невідповідності гальмівної системи та рульового керування, завантажив у
кабіну два мішки з піском і цементом, дозволив сісти туди ж військовослужбовцю
строкової служби ОСОБА_3у. При цьому ОСОБА_2, порушивши п.п. 2.3 (а), 12.1,
22.3 (а), (б), 31.4.1, 31.4.2 Правил дорожнього руху України, втратив контроль
над керованістю транспортного засобу, допустив перекидання його на лівий бік. В
наслідок цього рядовий ОСОБА_3 потрапив під машину і загинув.

Відповідно до
висновку автотехнічної експертизи завершеної 19 жовтня 2005 року, в ході
експертного дослідження виявлено несправність рульового керування машини ПЗМ-2
військовий номер НОМЕР_1. Проте, виявлена несправність, на думку експертів,
могла вплинути на безпеку руху тільки в результаті неадекватних дій водія після
реагування на зміну дорожньої обстановки.

3

Висновком
комплексної комісійної автотехнічної та металографічної експертизи від 22
грудня 2006 року також засвідчується несправність рульового керування тієї ж
машини. При цьому, як видно із дослідницької частини цієї експертизи
обов'язковою умовою визначення справності рульового керування машини ПЗМ-2 є
перевірка його роботи на холостому ході при працюючому двигуні шляхом
покачування рульового колеса в обидва боки. У той же час в ході експертизи
запустити двигун машини ПЗМ-2 військовий номер НОМЕР_1 не вдалося. За таких
обставин, експерти визначали приблизний люфт рульового колеса з допомогою
математичних розрахунків. Вони ж зробили кілька зауважень, що такі розрахунки є
ймовірними і не враховують тривалих маневрувань і руху машини своїм ходом після
ДТП до місця зберігання, тобто приблизно на відстань 100 кілометрів. Так само
експерти зазначили, що встановити точний час виходу із ладу систем рульового
керування вони не можуть, хоча очевидним є те, що ця система мала дефекти до ДТП.

Доводячи
винність ОСОБА_1 у вчиненні злочину суд першої інстанції у своєму вироку
послався на показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_4. При цьому, викладаючи зміст
пояснень свідків, суд до вироку вніс відомості, котрі не відповідають змісту
показань отриманих в ході судового слідства.

Зокрема, в ході
допиту, як видно із протоколу судового засідання у даній справі, сідок ОСОБА_2
не зміг пояснити, чому машина перевернулася, а свідок ОСОБА_4, який перебував у
кабіні транспортного засобу як старший машини, кілька разів заявляв, що
спостерігав за спідометром і він показував швидкість 40 км/годину. Разом з тим,
у вироку суду зазначено, що ОСОБА_2, начебто заявив, що „внаслідок люфта
рульового керування, він не справився з керуванням, після чого машину зложило і
положило на лівий бік". Торкаючись показань ОСОБА_4, суд зазначив, що, з
його слів, машина рухалась зі швидкістю біля 30 км/годину.

Такі дані
свідчать про порушення судом ст.ст. 67 і 323 КПК України щодо всебічного, повного
і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності і підтверджують
думку апелянта, про упередженість і однобічність розслідування та вирішення
справи. У поєднанні з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку,
фактичним обставинам справи, вони, відповідно до ст. 367 КПК України, є
підставою для скасування вироку.

Задовольняючи
апеляцію ОСОБА_1, суд регіону бере до уваги і те, що суд першої інстанції
кваліфікуючи його дії за ч. 1 ст. 415 КК України не навів у вироку жодних
доказів наявності причинного зв'язку між діями засудженого та смертю
потерпілого. Більше того, суд у своєму рішенні взагалі не описав де і через що
загинув рядовий ОСОБА_3. Жодних судово-медичних даних з цього приводу в
обгрунтування вироку суд не поклав.

Ніяким чином місцевий
суд також не усунув наявні суперечності у висновках технічних експертиз, а
сумніви спеціалістів та їх припущення щодо справності механізмів транспортного
засобу, причин дорожньо-транспортної пригоди, часу виникнення несправності
рульового керування і гальмівної системи, всупереч принципу презумпції
невинуватості, закріпленому ст. 62 Конституції України, використав для
доведення винності.

Не спростував
суд також заяви ОСОБА_1 про те, що він давав дозвіл на виїзд транспортному
засобу із парку військової частини та експлуатацію машини ПЗМ-2 терміном на
десять днів : з 8 по 18 серпня 2005 року. По завершенню вказаного терміну
машина повинна була знову проходити технічний огляд. Проте, трактор
експлуатувався водієм після цього строку і дорожньо-транспортна пригода
відбулася 26 серпня 2005 року, тобто через 18 днів після техогляду, що знімає з
начальника контрольно-технічного пункту будь-яку відповідальність за
несправність. Разом з тим, водій вказаного транспортного засобу, який керуючи
ним тривалий час після технічного огляду у військовій частині А0264, мав
можливість переконатись у справності механізмів і зобов'язаний був припинити
експлуатацію машини за наявності небезпеки для дорожнього руху.

4

Можливою
причиною цього, є те, що поза межами судового слідства військового суду
Хмельницького гарнізону у даній справі, залишився вирок військового місцевого
суду Чернівецького гарнізону у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 у
вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 415 КК України. Не зважаючи на те, що
розглядаючи справу ОСОБА_1, суд знав про наявність іншої кримінальної справи, у
якій винним у смерті рядового ОСОБА_3 визнано водія ПЗМ-2 старшого сержанта за
контрактом ОСОБА_2, військовий суд Хмельницького гарнізону ніякої уваги цьому
не приділив. У той же час, у вироку військового суду Чернівецького гарнізону
від 24 січня 2006 року зроблено однозначний висновок про те, що причиною смерті
потерпілого стали неправильні дії ОСОБА_2,
котрий, керуючи трактором Т-155 військовий номер НОМЕР_1, порушив правила
водіння та експлуатації транспортної машини.

Визнаючи ОСОБА_1
винним у вчиненні злочину, за який уже засуджено іншу особу, суд першої
інстанції фактично визнав співучасниками осіб причетних до вчинення злочину з
необережною формою вини, що не відповідає поняттю співучасті у кримінальному
праві, котре сформульоване у Розділі VI КК України.

За таких
обставин, зважаючи, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад злочину, військовий
апеляційний суд Центрального регіону, керуючись ст.ст. 362, 366, 367 і 376 КГІК
України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Вирок військового місцевого суду Хмельницького
гарнізону від 18 січня 2007 року стосовно ОСОБА_1 скасувати, а справу закрити
на підставі п. 2 ст. 6 КПК України - за відсутністю в його діянні складу злочину.