АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/152/15 Справа № 188/1782/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2015 м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року у кримінальному провадженні № 0000901,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Петропавлівка Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч.3 ст.191 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, обліком та зберіганням матеріальних цінностей, строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, обліком та зберіганням матеріальних цінностей, строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.2, 3, 4 ст.76 КК України.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_8 на користь АФ «Нібас» 1 304 грн., на користь ФГ «Ковальський» - 1 956 грн.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він у період з 01 по 10 серпня 2014 року, приблизно о 12.00 годині, перебуваючи за місцем роботи на території тракторної бригади ТОВ АФ «Нібас», розташованої по вул.Польовій, 123 у смт.Петропавлівка Петриківського району Дніпропетровської області таємно, шляхом зливання з паливного баку трактора «СА8Е» д/н НОМЕР_1 викрав 80 л дизельного палива, які виніс з території тракторної бригади у чотирьох каністрах ємністю по 20 л кожна та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ТОВ АФ «Нібас» матеріальну шкоду на загальну суму 1 304 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , працюючи за трудовим договором трактористом-машиністом ФГ «Ковальський» та являючись матеріально-відповідальною особою відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 23 червня 2014 року, повторно вчинив злочини проти власності при наступних обставинах.

У період з 20 по 30 серпня 2014 року, приблизно о 12.00 годині, перебуваючи на своєму робочому місці на території тракторної бригади, яка розташована по АДРЕСА_2 , злив з паливного баку комбайну «ДОН 1500Б» д/н НОМЕР_2 частину дизельного пального в кількості 60 л вартістю 978 грн., яке належало ФГ «Ковальський» та перебувало у віданні обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі відомості обліку видачі нафтопродуктів за липень 2014 року.

У вересні 2014 року, приблизно о 12.00 годині, перебуваючи на своєму робочому місці на території тракторної бригади, яка розташована по АДРЕСА_2 , злив з паливного баку комбайну «ДОН 1500Б» д/н НОМЕР_2 частину дизельного пального в кількості 60 л вартістю 978 грн., яке належало ФГ «Ковальський» та перебувало у віданні обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі відомості обліку видачі нафтопродуктів за вересень 2014 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, перший заступник прокурору Дніпропетровської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч.3 ст.191 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, обліком та зберіганням та розпорядженням матеріальними цінностями на усіх підприємствах, організаціях, установах незалежно від форм власності строком на 1 рік.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання за ч.1 ст.185, ч.3 ст.191 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, обліком та зберіганням та розпорядженням матеріальними цінностями на усіх підприємствах, організаціях, установах незалежно від форм власності строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляції прокурор, з посиланням на п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» зазначив, що звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за ч.1 ст.75 КК України не допускається. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку. Наголошує, що судом в порушення вимог ст.ст.75, 77 КК України застосовано закон, який не підлягав застосуванню, оскільки обвинуваченого необґрунтовано звільнено від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, обліком, зберіганням матеріальних цінностей, оскільки даний вид покарання підлягає реальному виконанню. Зазначає про те, що відповідно до ст.55 КК України, п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульовано в резолютивній частині вироку. Наголошує, що у порушення вимог ст.55 КК України призначене судом ОСОБА_8 за ч.3 ст.191 КК України додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, обліком, зберіганням матеріальних цінностей є неконкретним та містить суперечності, оскільки обвинуваченого позбавлено права обіймати не всі посади, які за своїм характером (колом), змістом та обсягом пов`язані із вчиненим злочином, а лише «певні», при цьому не конкретизовано, які саме. Також у вироку суду не зазначено в яких юридичних осіб та з якою організаційно-правовою формою заборонено обіймати посади обвинуваченому.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України засуджені особи звільняються з випробуванням лише від відбування певних видів основного покарання, а призначені при цьому додаткові покарання (ст. 77 КК України) підлягають реальному виконанню, про що суд має зазначити у резолютивній частині вироку. Такі роз`яснення містяться і в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Проте місцевий суд при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 звільнив обвинуваченого з випробуванням на підставі ст. 75 КК України як від основного, так і від додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, обліком та зберіганням матеріальних цінностей, строком на 1 рік, що суперечить вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції змінити у частині призначення ОСОБА_8 покарання, зазначити у резолютивній частині вироку про звільнення обвинуваченого тільки від основного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Крім того, заслуговують на увагу та підлягають задоволенню доводи апеляції прокурора про те, що призначене обвинуваченому додаткове покарання є неконкретним та містить суперечності, оскільки обвинуваченого позбавлено права обіймати не всі посади, які за своїм характером (колом), змістом та обсягом пов`язані із вчиненим злочином, а лише «певні», при цьому не конкретизовано, які саме. Також у вироку суду не зазначено в яких юридичних осіб та з якою організаційно-правовою формою заборонено обіймати посади обвинуваченому. Таке формулювання призначення додаткового покарання не відповідає вимогам п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання», згідно з яким рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульовано в резолютивній частині вироку. Тому колегія суддів вважає за необхідне уточнити резолютивну частину вироку із зазначенням, що ОСОБА_8 слід вважати засудженим з призначенням додаткового покарання з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, обліком та зберіганням та розпорядженням матеріальними цінностями на усіх підприємствах, організаціях, установах незалежно від форм власності строком на 1 рік.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, за ч.3 ст.191 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, обліком, зберіганням та розпорядженням матеріальними цінностями на усіх підприємствах, організаціях, установах незалежно від форм власності строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною матеріальною відповідальністю, обліком, зберіганням та розпорядженням матеріальними цінностями на усіх підприємствах, організаціях, установах незалежно від форм власності строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В іншій частині вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
_______________ _______________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4