Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження № 0004468 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2014 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з базовою середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий Рівненським міським судом Рівненської області:

1) 20.01.2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн;

2) 22.09.2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі;

3) 03.10.2014 року за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років 2 місяців обмеження волі,

засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України на два роки два місяці обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи попередні вироки суду, остаточно призначено покарання ОСОБА_6 , у вигляді 2 років 2 місяців обмеження волі. В строк відбуття остаточно призначеного покарання засудженому зараховано частково відбуте покарання за вироком Рівненського міського суду від 03.10.2014 року.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишено у виді тримання під вартою.

________________________________________________________________

Справа № 569/15879/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_7

Провадження № 11-кп/787/79/2015

Категорія: ч. 2 ст. 190 КК України Доповідач: ОСОБА_1 .

Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання його під варту за вироком від 22 вересня 2014 року.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він в середині грудня 2013 року приблизно о 14.00 годині, повторно після вчиненого в листопаді 2013 року кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману гр. ОСОБА_8 , під приводом позичити гроші на похорон батька, перебуваючи на АДРЕСА_2 , незаконно заволодів грошовими коштами потерпілого в сумі 2000 грн, чим завдав потерпілому майнової шкоди на вищевказану суму.

Своїми вищенаведеними умисними діями, які виразились в заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайством), вчиненому повторно, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ч. 190 КК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку в частині призначення покарання. Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді 2 років 2 місяців обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням призначеним за попереднім вироком від 03.10.2014 року у виді 2 років 3 місяців обмеження волі, зарахувавши в строк призначеного покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком. Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання неправильно застосував кримінальний закон, зокрема принцип поглинення однакових за видом та розміром покарань.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши доповідача, який виклав суть оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, останнє слово ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні за вказаних у вироку обставин кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних і розглянутих доказів, яким дана правильна юридична оцінка, що ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, з тим, щоб особі, яка вчинила злочин, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, як вірно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання, суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування вироку.

Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України покарання призначається за правилами передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 03.10.2014 року був засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України Рівненським міським судом до 2 років 2 місяців обмеження волі, яке не відбув.

Злочинні дії, передбачені ч. 2 ст. 190 КК України за вчинення яких ОСОБА_6 притягнуто до кримінальної відповідальності були скоєні ним в середині грудня 2013 року, тобто до постановлення вищезазначеного вироку Рівненського міського суду від 03.10.2014 року.

При призначенні обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визначення остаточного покарання ОСОБА_6 відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, проте, застосовуючи при цьому принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим до однакових за розміром і видом покарань залишив поза увагою, що відповідно до ч. 2 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», однакові за розміром і видом покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання з дотриманням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ,

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки 2 місяці обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Рівненського міського суду від 3 жовтня 2014 року, призначити остаточне покарання 2 роки 3 місяці обмеження волі.

Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту прибуття до місць відбування покарання.
Зарахувати в строк відбуття покарання період його тримання під вартою з 22.09.2014 року по день прибуття до місць відбування даного покарання із розрахунку 1 день тримання під вартою за 2 дні обмеження волі.
В решті вирок залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення

Судді:
___________ __________ _________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .