Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Орлянської В.І.,

суддів
Тельнікової І.Г., Суржка А.В.,

за участю прокурора
Опанасюка О.В.,

потерпілого
ОСОБА_1,

представника потерпілого
ОСОБА_2,

засудженого
ОСОБА_3,

розглянула у судовому засіданні у м.
Києві 23 жовтня 2014 року кримінальну
справу за касаційними скаргами
потерпілого ОСОБА_1, засудженого
ОСОБА_3, заступника прокурора
Дніпропетровської області на вирок
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 5 серпня
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 7
листопада 2013 року.

Вироком Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 5
серпня 2013 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, раніше не судимий,

засуджений за ст. 128 КК України на 2 роки
обмеження волі.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1
ст. 80 КК України засудженого звільнено
від призначеного покарання у зв'язку із
закінченням строків давності.

Стягнуто із засудженого на користь
потерпілого ОСОБА_1 104220,33 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди та
100000 грн. - моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 7
листопада 2013 року вирок суду залишено
без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_3 визнаний
винним у тому, що він 17 листопада 2009
року приблизно о 13 год., знаходячись на
території недобудованого будинку по
АДРЕСА_1 Дніпропетровського району, де
за усною домовленістю з ОСОБА_1
охороняв вказаний будинок. В цей час
для заміни сторожів та проведення
розрахунку з ОСОБА_3 за виконану роботу,
ОСОБА_1 прибув до свого домоволодіння.
Коли він знаходився в будинку, між ним
та засудженим виник словесний конфлікт
з приводу розміру оплати роботи
останнього, під час якого ОСОБА_3 на
ґрунті раптово виниклих неприязних
відносин, діючи із злочинною
недбалістю, не передбачаючи заподіяння
тяжких тілесних ушкоджень, але які
повинен був і міг передбачити,
знаходячись напроти потерпілого наніс
йому удар лобом в лобну частину голови
зліва, від якого ОСОБА_1 посунувся назад
та вдарився скроневою частиною голови
об розташований позаду нього кут
цегляної кладки дверного отвору. Як
наслідок, ОСОБА_1 були заподіяні тяжкі
тілесні ушкодження, що спричинили
розлад здоров'я, пов'язаний зі стійкою
втратою працездатності не менше ніж на
одну третину.

У касаційній скарзі з доповненнями
засуджений ставить питання про
скасування постановлених судових
рішень та закриття справи за
відсутністю в його діях складу
інкримінованого злочину. Вважає, що
судами були допущені істотні порушення
вимог кримінально-процесуального та
неправильне застосування
кримінального законів. Вказує на
однобічність і неповноту досудового і
судового слідства, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неналежну, на його думку, оцінку
доказів у справі, невзяття до уваги
висновків експертиз, які його
виправдовують. Зазначає, що тілесних
ушкоджень потерпілому не спричиняв,
його вина не доведена, а потерпілий
неодноразово змінював свої показання.
Вважає неправильним вирішення
цивільного позову про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.
Наголошує, що суд апеляційної
інстанції на вказані порушення вимог
закону увагу не звернув, відповіді на
доводи апеляції не надав, а тому його
ухвала не відповідає вимогам ст. 377 КПК
України та підлягає скасуванню.

Потерпілий ОСОБА_1 надіслав письмові
заперечення проти скарги засудженого і
просить відмовити в її задоволенні.

У своїй касаційній скарзі потерпілий
ставить питання про скасування
постановлених судових рішень та
направлення справи на новий судовий
розгляд через однобічність і неповноту
досудового і судового слідства,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
неналежну, на його думку, оцінку
доказів у справі. Повідомляє про
безпідставну перекваліфікацію дій
ОСОБА_3 Вважає, що сума стягнутої
матеріальної та моральної шкоди із
засудженого занижена.

Засуджений ОСОБА_3 надіслав письмові
заперечення проти скарги потерпілого і
просить відмовити в її задоволенні.

У касаційній скарзі прокурор ставить
питання про скасування постановлених
судових рішень, направлення справи на
новий судовий розгляд. Зазначає про
неправильне застосування
кримінального та істотні порушення
кримінально-процесуального законів.
Вказує на неналежну оцінку доказів у
справі, що потягло невірну
перекваліфікацію дій засудженого та,
як наслідок, невідповідність
призначеного покарання ступеню
тяжкості вчиненого злочину та особі
винного. Повідомляє, що суд апеляційної
інстанції на вказані порушення вимог
закону увагу не звернув, а тому
підлягає скасуванню і його ухвала.

Заслухавши доповідь судді; пояснення
прокурора, який підтримав скаргу
прокурора і потерпілого, заперечував
проти задоволення скарги засудженого;
пояснення потерпілого та його
представника на підтримку доводів
касаційних скарг ОСОБА_1 і прокурора;
засудженого, який просив задовольнити
його касаційну скаргу та відмовити у
задоволенні касаційних скарг
потерпілого і прокурора; перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів
вважає, що вони не підлягають
задоволенню з таких підстав.

При розгляді кримінальної справи в
касаційній інстанції судова колегія
керується положеннями ст. 398 КПК
України 1960 року. До компетенції
касаційного суду не відноситься
перевірка обставин, зазначених у
статтях 368 та 369 КПК України щодо
однобічності або неповноти судового
слідства, чи невідповідності висновків
суду фактичним обставинам справи, які
оскаржуються у касаційних скаргах
засудженого і потерпілого.

Натомість, зазначені обставини, на які,
зокрема, посилаються у своїх
касаційних скаргах ОСОБА_3 і ОСОБА_1,
згідно зі ст. 367 КПК України були
предметом перевірки суду апеляційної
інстанції, яка зазначила про
відсутність порушень вимог КПК України
при проведенні досудового слідства і
розгляді справи в суді першої
інстанції.

Згідно статей 370-372 КПК України
предметом перегляду справи у
касаційному суді можуть бути істотне
порушення кримінально-процесуального
закону, неправильне застосування
кримінального закону та
невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочину та особі
засудженого.

Тому, при розгляді доводів касаційних
скарг колегія суддів виходить із
фактичних обставин справи,
встановлених місцевим судом.

Висновки суду першої інстанції про
винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним
злочину, за який його засуджено, за
обставин, викладених у вироку, є
обґрунтованими, підтверджуються
доказами, які суд всебічно, повно і
об'єктивно дослідив в судовому
засіданні та дав їм належну оцінку,
також перевірив доводи засудженого про
його невинуватість у вчиненому
злочині.

Зокрема, суд дослідив показання самого
засудженого, який вину не визнав,
зазначивши при цьому, що між ним та
потерпілим виникла сварка, під час якої
потерпілий наніс йому удар головою в
лобну частину голови; потерпілого
ОСОБА_1 про обставини заподіяння
засудженим йому тілесних ушкоджень;
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, які не були
очевидцями самої події; ОСОБА_6 -
лікаря-нейрохірурга, який зазначив, що
17 листопада 2009 року до
Дніпропетровської обласної лікарні ім.
Мєчнікова був доставлений потерпілий,
який пояснив, що його побили, та
протягом всього стаціонарного
лікування стверджував про травму
голови; із зовнішніх ушкоджень у
потерпілого був виявлений лише забій
м'яких тканин в потиличній ділянці
області голови, а на обличчі ушкоджень
не було.

Також суд дослідив: акт
судово-медичного обстеження, висновок
експерта та висновок комісійної
судово-медичної експертизи щодо
наявності у ОСОБА_1 та тяжкості
тілесних ушкоджень; додатковий
висновок судово-медичної експертизи,
згідно яким ушкодження у ОСОБА_1 могли
виникнути внаслідок дії тупого
твердого предмету або при ударі об
такий, можливо в термін на який він
вказує; протокол відтворення
обстановки та обставин події;
показаннями експерта ОСОБА_7, який в
судовому засіданні підтвердив
висновки комісійної судово-медичної
експертизи, пояснивши, що отримані
потерпілим тілесні ушкодження
призвели до виникнення ускладнень у
вигляді вираженого лівостороннього
спастичного геміпарезу до плегії в
лівій руці, субатрофії зорових нервів
обох очей, помірної атаксії с
астено-невротичного синдрому; протокол
відтворення обстановки та обставин
події від 15 грудня 2011 року та
фото-таблицю до нього, з яких
вбачається, що ОСОБА_3 в присутності
понятих та спеціаліста СМЕ на статисті
показав, яким чином ОСОБА_1 наніс удар
головою в його голову, і як він після
цього вдарився потилицею об дверний
косяк; протокол усної заяви про
вчинений злочин; протоколом очної
ставки між засудженим та потерпілим.

У вироку суд проаналізував і дав оцінку
всім розглянутим в судовому засіданні
доказам у їх сукупності та дійшов
обґрунтованого висновку про винність
ОСОБА_3 у необережному заподіянні
тяжких тілесних ушкоджень, тобто у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 128
КК України. А тому твердження
засудженого, що він не вчиняв
інкримінованих йому дій, прокурора та
потерпілого щодо неправильної
кваліфікації дій, безпідставні.
Критичну оцінку окремих доказів суд
належним чином обґрунтував.

Рішення суду щодо стягнення
матеріальної і моральної шкоди з
засудженого узгоджується з принципом
розумності та справедливості,
відповідає характеру та обсягу
моральних страждань потерпілого за
наслідками отриманих ним ушкоджень,
документів, наданих на підтвердження
заподіяної матеріальної шкоди.

Матеріали справи свідчать, що суди
першої і апеляційної інстанції
ретельно перевіряли доводи, аналогічні
тим, що викладені у касаційних скаргах
засудженого, прокурора та потерпілого,
в тому числі і доводи засудженого про
його невинуватість у вчиненому злочині
та доводи потерпілого, його
представника і прокурора щодо
неправильного вирішення цивільного
позову та безпідставної
перекваліфікації дій ОСОБА_3

За результатами перевірки усіх доводів
під час розгляду кримінальної справи в
апеляційному порядку, суд не знайшов
підстав для задоволення апеляцій
засудженого, потерпілого, його
представника та прокурора, зазначивши
в ухвалі докладні мотиви прийнятого
ним рішення.

Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК України і її
законність сумнівів у колегії суддів
не викликає.

Істотних порушень
кримінально-процесуального чи
неправильного застосування
кримінального законів, які могли б
вплинути на правильність і
обґрунтованість судових рішень
колегією суддів не встановлено, а тому
касаційні скарги прокурора,
засудженого та потерпілого
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 394-396 КПК України 1960 року п. п. 11, 15
розділу XI «Перехідні положення»
Кримінального процесуального кодексу
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги заступника прокурора
Дніпропетровської області,
засудженого ОСОБА_3 та потерпілого
ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 5
серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 7
листопада 2013 року щодо ОСОБА_3 залишити
без зміни.

Судді:

В.І.Орлянська І.Г.Тельнікова А.В.Суржок