Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/519/15 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.08.2015 року. м. Кіровоград
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000500 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Онуфріївка, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працюючого вчителем фізичного виховання в Успенській загальноосвітній школі 1-3 ступенів, проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Відмовлено у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 в частині стягнення з обвинуваченого на його користь 11390 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заданої пошкодженням автомобіля ВМW - 5251, реєстраційний номер НОМЕР_1 належного ОСОБА_10 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині відшкодування витрат на поховання дружини - ОСОБА_11 в сумі 100 000 грн. залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 50 000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Державного бюджету України 2015 грн. 94 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення судових інженерно-транспортних експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілої, за таких обставин.

Так, 30 грудня 2014 року, близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_8 , всупереч вимозі підпункту „а" п. 2.9 Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем ВАЗ-2106, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі Н-08 Бориспіль - Дніпропетровськ - Запоріжжя зі сторони с. Успенка Онуфріївського району Кіровоградської області в напрямку с. Млинок Онуфріївського району Кіровоградської області, під часу руху в темну пору доби, всупереч вимогам: підпункту „б" пункту 2.3 Правил дорожнього руху України, який передбачає: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; підпункту „д" пункту 2.3 зазначених вище Правил, де вказано: «водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, який передбачає: "під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним", пункту 1.5 зазначених вище Правил, який передбачає: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «....узбіччя - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів...; не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу в складних погодних та дорожніх умовах, які обумовлювались ожеледицею проїзної частини дороги, не контролюючи свої дії через стан алкогольного сп`яніння, не вибрав безпечної швидкості руху керованого транспортного засобу, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху, внаслідок чого на 279 км + 500 м зазначеної вище автодороги допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги та зіткнення з припаркованим автомобілем ВМW - 5251, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з подальшим наїздом на ОСОБА_11 , котра перебувала біля задньої лівої частини зазначеного транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: політравми (травма грудної порожнини поєднана з травмою органів черевної порожнини та тазу), повного розриву низхідного відділу дуги аорти, множинних розривів тканини лівої легені в прикореневій ділянці з масивним крововиливом в праву, ліву плевральні порожнини та крововиливами розшаровуючого характеру в м`які тканини середостіння грудного і черевного відділів, множинних розривів паренхіми хвостатої долі печінки з крововиливом в черевну порожнину, крововиливу на поверхні та в товщі тканини правої легені, воріт селезінки, печінки в проекції верхівки жовчного міхура, навколишню клітковину правого наднирника, жирову капсулу лівої нирки, сальника шлунка та брижу товстого кишківника в проекції ободової та сигмоподібної кишки, неповного розриву крижово - здухвинного зчленування справа з крововиливом розшаровуючого характеру в оточуючі м`які тканини, лінійного перелому кісток основи та склепіння черепа в ділянці потиличної кістки справа зі скудним крововиливом під м`яку мозкову оболонку правої потиличної ділянки головного мозку, та крововиливом в м`які покриви голови зі сторони внутрішньої поверхні правої потиличної ділянки, косого перелому лівої стегнової кістки з поодиноким крововиливом в оточуючі м`які тканини, саден обличчя в ділянці перенісся зліва, тулуба в ділянці лівої бічної поверхні грудної клітини та гребеня здухвинної кістки зліва, лівої нижньої кінцівки в ділянці стегна і гомілки, правої верхньої кінцівки по тильній поверхні її кисті, синця верхньої повіки лівого ока з переходом в надбрівну ділянку, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 12/1 від 05.02.2015 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, що призвели до смерті потерпілої. Смерть ОСОБА_11 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції скасувати через істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити останньому покарання у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, посилаючись на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому залишено поза увагою положення п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", а тому призначене судом покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є м`яким, не буде сприяти меті виправлення та перевиховання та не буде достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів. Вказав, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України розглянуто судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, однак із вироку суду вбачається, що цивільний позов обвинувачений визнав частково, в розмірі 50 тис. грн., а потерпілий свій позов підтримав в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 11390 грн. та моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн.

Районний суд, незважаючи на вказані обставини, у порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визначив недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, чим порушено право потерпілого щодо доказування розміру заявленого ним цивільного позову та позбавлено його можливості оскарження судового рішення в цій частині до вищих судових інстанцій.

Провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в об`ємі дослідження матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 , в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_7 , про залишення апеляції прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, повністю доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ст.349 ч.3 КПК України.

При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст.404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались, а тому, враховуючи положення диспозиції зазначеної статті кримінально-процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення вини та кваліфікації дій обвинуваченого і вважає, що дії останнього правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким, особу винуватого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, піклується про сім`ю, за характером спокійний, доброзичливий, працьовитий. Врахував обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та сприяння розслідуванню злочину, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, обставини, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе тільки в місцях позбавлення волі.

Доводи прокурора щодо невідповідності розміру призначеного покарання у виді позбавлення волі ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та призначення покарання у виді 6 років позбавлення волі є необґрунтованими, оскільки прокурором в апеляції не доведено чому покарання у розмірі 4 років позбавлення волі не буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження скоєння ним нових злочинів. На переконання колегії суддів суд першої інстанції врахувавши особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини справи призначив покарання у виді позбавлення волі у достатньому розмірі, яке є необхідними і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із тим, проаналізувавши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі виконано вимоги ст.65 КК України. Так, суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту у стані алкогольного сп`яніння, від якого настали тяжкі наслідки - смерть людини та безпідставно не застосував до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Враховуючи обставини у справі, характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, обтяжуючі відповідальність обставини - скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, тяжкість наслідків, що настали, колегія суддів визнає за необхідне вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі у тому ж розмірі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, а тому апеляція прокурора в цій частині підлягає задоволенню.
Доводи прокурора з приводу порушення права потерпілого щодо доказування розміру заявленого ним цивільного позову та позбавлення його можливості оскарження судового рішення в цій частині до вищих судових інстанцій, внаслідок розгляду судом першої інстанції кримінального провадження у порядку ч.3 ст.349 КПК України, є безпідставними та спростовується аудіо фіксацією судового засідання суду першої інстанції та журналом судового засідання з яких вбачається, що районним судом з`ясовувалася думка учасників процесу щодо обсягу та порядку дослідження доказів та роз`яснено учасникам процесу наслідки розгляду кримінального провадження у вказаному порядку на що вони добровільно погодилися. При цьому, прокурор в судовому засіданні наполягав на дослідження доказів в обсязі допиту обвинуваченого, потерпілих та дослідження матеріалів справи, що характеризують особу обвинуваченого, в порядку ч.3 ст.349 КК України. А тому, апеляція прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню у частині призначення покарання із ухваленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0000500 - задовольнити частково.

Вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2015 року, яким ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4