АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/487/15-к Номер провадження 11-кп/786/360/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 115 КК О.Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 та на вирок Київського районного суду м. Полтави від 16 березня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, освіта середня, не працюючого, офіційно не одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 1791,18 грн., всього 101 791 грн. 18 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь 2-ї міської клінічної лікарні (код ЄДРПОУ - 01999721, МФО - 831019, р/р 5275 УДКСУ в м. Полтава) витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 від злочину в сумі 894 грн. 36 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати за проведення експертиз в сумі 393 грн. 12 коп. на користь держави.

По справі вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, у період часу до 06.12.2014 року в ОСОБА_8 на підставі особистих неприязних відносин, викликаних борговими зобов`язаннями перед знайомим ОСОБА_9 , виник умисел направлений на позбавлення життя останнього.

З цією метою в ніч на 06.12.2014 року ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , за місцем постійного проживання ОСОБА_9 , за допомогою заздалегідь підготовленого ножа, що знаходився у нього при собі, з метою позбавлення життя ОСОБА_9 наніс останньому не менше 3-х поранень тулубу, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: непроникаючих колото-різаних ран м`яких тканин грудної клітини зліва, які утворилися від дії предметів з гострим краєм, яким міг бути і ніж, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Смерть ОСОБА_9 не настала через випадковий збіг обставин, незалежних від волі ОСОБА_8 , так як один з ударів ножем потрапив у ребро потерпілого.

ОСОБА_8 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

На вирок суду адвокатом ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок суду від 16.03.2015 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На переконання адвоката, під час судового розгляду було грубо порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки безпосередньо в судовому засіданні було встановлено, що час фактичного затримання вказаний неправильно. ОСОБА_8 в суді заявив про застосування до нього методів психологічного та фізичного тиску з боку органу досудового розслідування, а також про невідповідність вилучених при затриманні речей.

Адвокат ОСОБА_7 також вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував пом`якшуючих обставин, а саме: наявність в обвинуваченого на утриманні двох неповнолітніх дітей та цивільної дружини, його щире каяття та сприяння розкриттю злочину, погашення його попередньої судимості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок суду та направити справу на новий судовий розгляд.

Як зазначає обвинувачений ОСОБА_8 , було порушено право на захист, оскільки можливість поспілкуватись з адвокатом йому надана лише 08.12.2014 року, тобто після затримання та проведення допиту. Крім того, посилається на неправильність зазначеного часу його затримання та застосування до нього методів психологічного та фізичного тиску з боку правоохоронних органів. Суд першої інстанції при прийнятті рішення не взяв до уваги надання ним першої медичної допомоги потерпілому, залишення на місці вчинення злочину до приїзду правоохоронних органів.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти поданих апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційних скарг і перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 в закінченому замаху на умисне вбивство грунтуються на зібраних у провадженні та всебічно, повно й неупереджено досліджених доказах, наведених у вироку.

Посилання в скаргах, що ОСОБА_10 не хотів убивати потерпілого, а лише заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження, спростовуються як показаннями обвинуваченого та потерпілого, так і всіма доказами у провадженні.

Із показань потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що з обвинуваченим вони вирішили займатися купівлею та перепродажем горіхів, на що він потратив своїх тисячу доларів. В той вечір ОСОБА_10 прийшов до нього та залишився на ніч. Проснувся потерпілий від удару ножем в груди та побачив біля себе ОСОБА_10 з ножем. Відчувши біль, почав втікати, але обвинувачений наздогнав та ще двічі вдарив його ножем в груди.

Сам обвинувачений не заперечує, що після того як горіхи, куплені за гроші потерпілого, в нього забрали посторонні особи за борги, він прийшов до ОСОБА_9 . Дізнавшись від останнього, що на ранок потрібно їхати та продавати горіхи, він залишився в будинку, і коли потерпілий спав, взяв ніж та нініс тому удар цим ножем в груди. Коли ОСОБА_9 схопившись побіг, то наздогнав його та ще два рази вдарив його в груди ножем. Свою поведінку пояснює тим, що хотів полякати потерпілого, і наміру вбивати немав.

Проте про наміри вчинити умисне вбивство свідчать не тільки показання потерпілого, а і висновки судово-медичної екпертизи, де зазначено, що хоч і заподіяні ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, проте вони утворились від дії ножа у вигляді непроникаючих колото-різаних ран м`яких тканин грудної клітини зліва. Виявлені три рани нанесені спереду назад, дві з них мають глибину каналу 10 см та 6 см. Дном однієї з ран являється перше ребро (а.п.186-187).

Висновки експертизи підтвердив в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_11 .

Отже, про намір ОСОБА_10 вчинити умисне вбивство потерпілого свідчить застосування ним знаряддя злочину ножа, яким обвинувачений наніс три удари в життєво важливий орган - грудну клітину зліва потерпілому. Бажані наслідки не настали в результаті того, що один із ударів прийшовся на перше ребро.

Послідуючі дії ОСОБА_10 по виклику швидкої допомоги, переміщення потерпілого до ліжка, не заперечують вчинення ним умисних дій, направлених на позбавлення життя потерпілого.

Ураховуючи спосіб учинення злочину, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини, чому злочин не було доведено до кінця, що не залежали від волі обвинуваченого, суд дійшов обгрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Доводи апеляцій про скасування вироку та направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд нічим не мотивовані та не відповідають нормам кримінально-процесуального закону.

Підстав для призначення нового судового розгляду немає.

Доводи апеляцій, що направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд необхідно для перевірки показань обвинуваченого про застосування до нього на досудовому розслідуванні недозволених методів слідства, не викликається необхідністю.

Про застосування недозволених методів, ОСОБА_10 на протязі всього досудового слідства нікому не повідомляв. Його показання щодо обставин вчинення злочину є послідовними, як на досудовому слідстві, де з ним проводився слідчий екперимент, так і в судовому засіданні. Такі його показання узгоджуються з іншими доказами в провадженні.

Тому немає ніяких підстав вважати, що ОСОБА_10 піддавався будь-якому впливу з метою дачі ним неправдивих показань.

Покарання винному призначене у відповідності з вимогами ст.65 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують його відповідальність, і призначив мінімальне покарання для даного злочину, яке не є суворим для даного злочину.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 16 березня 2015 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4