Справа№487/4977/15к
Провадження №1кп/487/436/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.07.2015 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Миколаєва матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001596 від 27.03.2015р., відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, руського, громадянина України, має середню освіту, не одружений, неповнолітніх дітей не має, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 15.08.2001 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч. 4 ст. 140, ст. 44, ст. 215-3 ст. 44 ст. 42 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 12.11.2004 року Ладиженським районним судом Тростянецького району Вінницької області за ст. 391 КК України із застосування норм ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі; звільнений умовно-достроково 25.04.2006 року із Славяносербської виправної колонії Луганської області №60 на підставі постанови Славяносербського районного суду Луганської області від 17.04.2006 року на не відбутий строк 25 днів;

- 27.12.2006 року Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі; звільнений умовно-достроково 07.11.2008 року з Ольшанської виправної колонії Миколаївської області №53 на підставі постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30.10.2008 року на не відбутий строк 9 місяців 28 днів;

- 05.10.2009 року Центральним районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до остаточного покарання згідно ст. 70, ст. 71 КК України у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі; звільнений 26.08.2014 року з Ольшанської виправної колонії Миколаївської області №53 у зв`язку з відбуттям строку покарання;

- 23.06.2015 року Білозерським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 скоїв умисні злочини проти власності при наступних обставинах.

Так, 17.03.2015 року у вечірній час ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 знаходились в приміщенні квартири АДРЕСА_2 . Перебуваючи за даною адресою у ОСОБА_7 виник злочинний намір на заволодіння майном ОСОБА_8 , а саме: депозитною карткою банку «ПУМБ» № НОМЕР_1 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу заволодів вищезазначеним майном ОСОБА_8 та утримуючи викрадене при собі з місця скоєння кримінального правопорушення зник. Після цього, ОСОБА_7 зняв з депозитної картки банку «ПУМБ» № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 19684 гривень 11 копійок, які належать ОСОБА_8 , та розпорядився вказаними грошовими коштами на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 19684 гривень 11 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення злочину, викладені вище, та пояснив, що він дійсно таємно викрадав грошові кошти у ОСОБА_8 при обставинах, зазначених в обвинувальному акті. Зокрема, ОСОБА_7 зазначив, що познайомився з ОСОБА_8 у лютому 2015 році, після чого, з його дозволу, деякий час проживав за місцем мешкання потерпілого. 17.03.2015 року шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що ОСОБА_8 спить перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 заволодів депозитною карткою банку «ПУМБ» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_8 , та за допомого ПІН-коду, який завчасно повідомив йому потерпілий, зняв з неї грошові кошти, які витратив на власний розсуд.

Показання ОСОБА_7 відповідають фактичним обставинам обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він зустрівся із ОСОБА_7 у лютому 2015 року, коли він разом з його знайомими звернулись до потерпілого з проханням придбати в магазині спиртні напої, на що ОСОБА_8 відповів згодою. В ході спілкування з`ясувалось, що декілька років назад ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були знайомі. Після цього, з дозволу ОСОБА_8 , ОСОБА_7 почав проживати за місцем мешкання потерпілого. В цей період, на початку березня 2015 року, ОСОБА_8 було розміщено депозит у банку «ПУМБ» на суму 50000 гривень. ОСОБА_7 , знаючи про наявність вказаного депозиту, запропонував ОСОБА_8 відкрити власний бізнес з купівлі-продажу ікри, на що потерпілий погодився. З метою придбання початкового товару, ОСОБА_8 було розірвано депозитний договір та знято 17.03.2015 року грошові кошти на загальну суму 30000 гривень. Оскільки за товаром в той день їхати було пізно (17:00 година), він з ОСОБА_7 відвідали кафе в якому вжили спиртні напої. Після цього, потерпілий з обвинуваченим поїхали додому до ОСОБА_8 , де продовжили вживати спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_8 заснув, а коли прокинувся у ранці, виявив відсутність грошових коштів у сумі 30000 гривень, які він в присутності ОСОБА_7 зняв з банківського рахунку, а також відсутність самої картки та паспорту. Також, з його місця мешкання зникли належні його батькам кухонні прилади: посуд, скороварка, «утятниця», казанок, каструлі та кришки алюмінієві, м`ясорубка. В ході досудового розслідування по даній справі ОСОБА_8 дізнався про те, що грошові кошти, які залишались на банківській картці у сумі 20000 гривень, також були зняті.

У зв`язку з викладеним потерпілим ОСОБА_8 в рамках даного кримінального провадження було заявлено цивільний позов, в якому потерпілий просив стягнути з обвинуваченого: грошові кошти, зняті з депозитної картки банку «ПУМБ» № НОМЕР_1 , у сумі 20000 гривень; грошові кошти у сумі 30000 гривень, які зникли з його квартири; вартість кухонних приладів, які також зникли з квартири, на загальну суму 3000 гривень; грошові кошти у сумі 10512 гривень, сплачені батьками потерпілого в рахунок погашення кредитів, раніше оформлених на ім`я ОСОБА_8 за викраденим паспортом. Крім того, неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому були заподіяні моральні страждання розмір яких ОСОБА_8 оцінює у сумі 2000 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_7 цивільний позов визнав частково, у сумі 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, та 20000 гривень, в рахунок відшкодування грошових коштів, які він зняв з картки ОСОБА_8 .

Вина ОСОБА_7 , окрім її повного визнання обвинуваченим, підтверджується витягом з карткового рахунку банку «ПУМБ» № НОМЕР_1 в з якого вбачається зняття грошових коштів період з 19.13.2015 року по 29.03.2015 року у сумі 19684 гривні 11 копіок.

Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ст. 185 ч. 2 КК України.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст. 185 ч. 2 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані щодо особи обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджувався, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває; за місцем мешкання характеризується посередньо.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

З огляду на вказані обставини, враховуючи ступень тяжкості скоєного ОСОБА_7 , злочину, дані, що характеризують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім заходом примусу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України.

Злочин, винуватість у вчинені якого встановлена даним вироком, був вчинений ОСОБА_7 до постановлення 23 червня 2015 року попереднього вироку Білозерським районним судом Херсонської області, яким ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_7 підлягає призначенню за сукупністю злочинів, згідно з нормами ч. 4 ст. 70 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільній позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. зі змінами, передбачено, що під моральною шкодою необхідно розуміти збитки немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, спричинених фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з пошкодженням здоров`я, в порушенні права власності, інших громадянських прав, в порушенні нормальних життєвих функцій у зв`язку з неможливістю продовжувати активне суспільне життя, порушення відносин з навколишніми особами, при настанні інших негативних наслідків.

У зв`язку із вчиненням протиправних дії з боку ОСОБА_7 , згідно пред`явленого цивільного позову, потерпілий ОСОБА_8 відчув душевні страждання, залишився без засобів існування та грошових збережень, накопичених ним за тривалий час, через що не міг забезпечити себе засобами існування: продуктами харчування, одягом, сплачувати комунальні рахунки, оплачувати витрати на проїзд у транспорті. Розмір моральної шкоди потерпілим ОСОБА_8 оцінено в 2000 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_7 позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди визнав повністю.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги заподіяння потерпілому ОСОБА_8 моральної шкоди у вигляді душевних страждань, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне задовольнити цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди у повному обсязі у розмірі 2000 гривень.
Щодо вимог про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних злочином, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Судом встановлено, що умисними протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно матеріальний збиток на суму 19684 гривень 11 копійок шляхом зняття даних грошових коштів з карткового рахунку банку «ПУМБ» № НОМЕР_1 . Цивільний позов в даній частині був визнаний обвинуваченим ОСОБА_7 у повному обсязі та підлягає задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріального збитку у сумі 19684 гривень 11 копійок.

Щодо відшкодування вартості іншого майна, зазначеного в цивільному позові, судом встановлено, що зазначені збитки не є складовою частиною об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_7 злочину та виходять за межі пред`явленого обвинувачення, визначення розміру вказаних збитків пов`язано із дослідженням даних, що не стосуються предмету доказування по даній справі, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне залишити цивільний позов ОСОБА_8 в даній частині без розгляду, роз`яснивши потерпілому право на звернення до суду з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства, та/або право на звернення з цивільним позовом у кримінальному провадженні щодо вчинення неправомірних дій саме з даного приводу.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-371, 373, 374 КПК України, суд ,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 23 червня 2015 року за ч. 2 ст. 187 КК України, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання 25 квітня 2015 року.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду, заподіяну злочином, у сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 , матеріальні збитки, заподіяні злочином, у сумі 19684 (дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 11 копійок.

В інші частині цивільний позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СУДДЯ: ОСОБА_9