АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1394/15 Справа № 205/2700/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого,судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених:

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12

захисників:

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17 , ОСОБА_18

законних представників:

ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

ОСОБА_23 ,

потерпілих ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, яка приймала участь у підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції, ОСОБА_26 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2015р., у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за № 0004323.

Даною ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , яким повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_12 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - повернутий прокурору прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська. Обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 скасовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та обрано запобіжний захід домашній арешт строком на 60 діб, тобто до 23.07.2015р.

Прокурором подана апеляційна скарга, в якій вона вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону.

Просить ухвалу суду скасувати, а обвинувальний акт направити на нове підготовче судове засідання та обрати обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Перевіркою матеріалів обвинувального акту не встановлено порушення органами досудового розслідування зазначених вимог кримінального процесуального закону, а тому висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту за цих підстав є необґрунтованим.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 вважає вказану апеляційну скаргу прокурора не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню, оскільки суд обґрунтовано повернув обвинувальний акт у зв`язку з суттєвим порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Крім того, не були усунені недоліки, допущені при складанні обвинувального акту згідно ухвали суду від 04.03.2015 року. Не були конкретизовані дії обвинувачених за кожним епізодом злочину, не дано правову оцінку діям неповнолітньої ОСОБА_27 , яка була повноцінним учасником обох епізодів злочину.

Суд своє рішення вмотивував тим, що обвинувальний акт складено з порушенням вимог кримінально-процесуального закону. При цьому вказуючи на те, що в обвинувальному акті належним чином не зазначена об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.146ч.2 КК України. Так, кваліфікуюча ознака з корисливих мотивів за ч.2 ст. 146 КК України в описовій частині обвинувального акту не відображена.

Також, в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, належним чином не розкрито об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не було конкретизовано, у чому саме полягав зухвалий характер дій обвинувачених, спрямований саме на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_28 та з яким саме насильством це було поєднано, замість цього, в обвинувальному акті описано наявність вимоги ОСОБА_7 та спонукання потерпілого ОСОБА_28 на передачу наявних у нього грошових коштів, після виконання якої, в подальшому потерпілому були спричиненні легкі тілесні ушкодження, що є ознакою, притаманною об`єктивній стороні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 КК України.

Крім того, судом враховано, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні ряду кримінальних правопорушень у тому числі і тяжкого, враховано вік, ступінь соціальних зв`язків, наявність реальних ризиків ухилення від суду, здійснення можливого тиску на свідків, потерпілих, інших обвинувачених або можливість перешкоджання судовому провадженню іншим чином, внаслідок чого суд вважав доцільним обрати ОСОБА_10 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та просив ухвалу суду скасувати та обрати обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , їх законні представники та захисники просили ухвалу суду залишити без змін. Потерпілий ОСОБА_24 заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, потерпілий ОСОБА_25 просив прийняти рішення на розсуд суду.

Заслухавши доповідача, промову прокурора, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження разом з доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суддя має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства, а саме неконкретності викладеного в обвинувальному акті обвинувачення.

Відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст. 277, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним та конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення, і у ході співставлення яких з ознаками кваліфікації слідчому належить керуватися кримінальним законом, який характеризує об`єктивну сторону конкретного кримінального правопорушення.

Однак, викладене в обвинувальному акті обвинувачення, його формулювання та приведені фактичні обставини кримінального правопорушення, свідчать про те, що слідчим проігноровані вказані вимоги закону, бо наведені обставини, що характеризують об`єктивну сторону кримінального правопорушення, зазначені неповно, чим допущено визначення неконкретного обвинувачення.

Доводи апелянта стосовно дотримання прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не ґрунтуються на законі і суперечать загальним засадам кримінального провадження, у тому числі й забезпеченню права на захист.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт не містить чіткого викладу обставин злочину, що вказує на правильність кваліфікації дій підозрюваних як незаконне позбавлення волі з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.

З обвинувального акту неможливо встановити, чи правильною є кваліфікація самого кримінального правопорушення за ч.2 ст.146 КК України, оскільки в обвинувальному акті об`єктивна сторона такої кваліфікуючої ознаки як вчинення вказаного кримінального правопорушення з корисливих мотивів в описовій частині обвинувального акту не відображена, при цьому відображено іншу кваліфікуючу ознаку, яка не увійшла до кваліфікації повідомленої підозри, а саме вчинення незаконного позбавлення волі способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Також обвинувальний акт не містить чіткого викладу обставин злочину, що вказує на правильність кваліфікації дій підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 відносно потерпілого ОСОБА_24 , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

В порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті не конкретизовано, в чому саме полягав характер дій обвинувачених, спрямований саме на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_24 , та з яким саме насильством це було поєднано. В обвинувальному акті описано наявність вимоги ОСОБА_7 та спонукання потерпілого ОСОБА_24 на передачу наявних у нього грошових коштів, після виконання якої, в подальшому потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження, що є ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст.189 КК України.

За відсутності зазначених відомостей, правильність формулювання обвинувачення є сумнівною, що безумовно перешкоджає подальшому розгляду кримінального провадження по суті.

Більш того, прокурор, замість чіткого формулювання об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення, за текстом обвинувального акту, фактично вказує, як вірно вказав суд, на обставини вчинення іншого кримінального правопорушення, яке за своєю суттю відображає склад іншого діяння з метою залякування.

На переконання колегії суддів, слідчим не розкрито правову кваліфікацію вищевказаних інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, а тому обвинувальний акт є таким, що має суттєві неточності та протиріччя.

Крім того, при викладенні вищевказаного кримінального правопорушення в обвинувальному акті чітко визначена обставина, яка обтяжує покарання та передбачена п.6 ч.1 ст.67 КК України, а саме вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані, однак в обвинувальному акті, як вірно зазначив суд, відсутні відомості про визнання такої обставини обтяжуючою покарання.

Окрім викладеного, як вірно вказав суд, обвинувальний акт не містить конкретизації дій неповнолітньої ОСОБА_27 , що позбавляє суд в подальшому визначити ступінь її співучасті при вчиненні кримінальних правопорушень іншими обвинуваченими, що свідчить про порушення слідчим вимог п.2 ч.2 ст.291 КПК України.

За таких обставин, погоджуючись з судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що складений слідчим обвинувальний акт не містить правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а тому з цих підстав підлягає поверненню прокурору.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності рішення суду про обрання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді домашнього арешту до 23 липня 2015 року слід визнати не обгрунтованими.

В силу ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Суд першої інстанції не погодився з клопотанням прокурора про продовження терміну тримання під вартою, який сплинув 26 травня 2015 року.

В апеляційній скарзі прокурор не обґрунтував, які саме дані свідчать про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які мають постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, можуть ухилитись від органів досудового розслідування та суду і продовжити займатись злочинною діяльністю.

Враховуючи те, що судом було обрано обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на шістдесят днів, тобто до 23 липня 2015 року, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а також особливостей його виконання (заборона обвинуваченим залишати житло цілодобово або у певний період доби), колегія суддів вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 та ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати місце проживання цілодобово з покладеними на них обов`язків прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду, утримуватись від спілкування з іншими учасникам кримінального провадження, потерпілими, свідками, повідомляти слідчого, прокурора і суд про зміну свого місця проживання.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи, що істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, що безумовно тягнуть за собою скасування ухвали, в ході апеляційного розгляду не встановлено, ухвала суду підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Ленінського району ОСОБА_26 задовольнити частково, а ухвалу підготовчого судового засідання Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2015 року про повернення обвинувального акту прокурору по кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 змінити.

Застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю, що полягає в забороні залишати житло цілодобово за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 строком до 28 вересня 2015 року.

Застосувати щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю, що полягає в забороні залишати житло цілодобово за адресою місця проживання: АДРЕСА_2 строком до 28 вересня 2015 року.

Покласти на обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на вказаний строк такі обов`язки:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

2)повідомляти слідчого, прокурора і суд про зміну свого місця проживання.

3)утримуватись від спілкування з іншими учасникам кримінального провадження, потерпілими, свідками.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 передати для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинувачених.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: