АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/291/15 Справа № 183/4025/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження № 0000150, № 0005216 щодо
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Новомосковська Дніпропетровської області,
громадянина України, проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,
раніше судимого вироком Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05
березня 2012 року за ч. 2 ст. 307, 69, ч. 4 ст. 70 КК
України до покарання у виді позбавлення волі на строк
4 роки 08 місяців 28 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Новомосковська
Дніпропетровської області, громадянки України,
проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимої вироком
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 30 квітня 2013 року за

ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням від
його відбування з випробуванням на
підставі ст. 75 КК України та іспитовим строком
тривалістю 2 роки,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційний скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду у зв`язку з порушенням кримінального процесуального законодавства і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Посилається на те, що суд не дав належну оцінку доказам по провадженню, висновки суду щодо вини і кваліфікацій дій обвинувачених зроблені тільки на показах потерпілих, які вони надавали під час досудового слідства та не досліджені під час судового розгляду. Вважає, що було порушено його право на захист, оскільки сторона обвинувачення не забезпечила явку в судове засідання всіх свідків та потерпілих, а судом було обмежено можливість його захиснику ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, в зв`язку з чим він був позбавлений можливості побудувати свій захист.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку і закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 . Посилається на те, що судом було встановлено лише події скоєння кримінальних правопорушень, а жодного прямого доказу причетності обвинуваченого до інкримінованих йому кримінальних правопорушень стороною обвинувачення надано не було. Зазначає, що жодного свідка протягом усього розгляду справи допитано не було, оскільки сторона обвинувачення відмовилась від їх виклику. Вказує на те, що до суду не було надано жодного правовстановлюючого документу, підтверджуючого право власності вкрадених речей потерпілих.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить змінити вирок суду та постановити новий вирок з застосуванням ст. 69 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки або застосувати до неї Закон України «Про амністію в 2014 році». Вважає, що суд призначив суворе покарання без урахування всіх пом`якшуючих покарання обставин. Вказує, що судом не взято до уваги, що вона активно сприяла слідству, її щире каяття в скоєному та що вона повністю визнала свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень. Зазначає, що за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину та мати похилого віку, а також хвора на СНІД.

За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2014 року засуджено:

- ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;

- ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів їй визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано частково невідбуте покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2013 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці з конфіскацією майна.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

26 листопада 2012 року близько 19.00 год. ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_13 , де проник до господарського приміщення, звідки викрав його майно на загальну суму 1664 грн.
29 листопада 2012 року близько 22.00 год. ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_14 , проник до приміщення літньої кухні, звідки викрав його майно на загальну суму 1150 грн.
20 грудня 2012 року близько 01.00 год. ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_15 , проник до приміщення літньої кухні, звідки викрав його майно на загальну суму 12270 грн.
28 грудня 2012 року близько 22.00 год. ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_16 , звідки викрав його майно на загальну суму 3490 грн.
29 грудня 2012 року близько 23.00 год. ОСОБА_6 проник у гараж, що розташований по АДРЕСА_7 , що належить ОСОБА_17 , звідки викрав його майно на загальну суму 2655 грн.
08 січня 2013 року близько о 23.00 год. ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння АДРЕСА_8 , що належить ОСОБА_18 , де проник до господарського приміщення, звідки викрав її майно на загальну суму 1500 грн.
17 січня 2013 року близько 23.00 год. ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння АДРЕСА_9 , що належить ОСОБА_19 , проник до приміщення гаражу, звідки викрав майно, яке належить ОСОБА_19 , на загальну суму 630 грн.
29 січня 2013 року близько 10.30 год. ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_10 , що належить ОСОБА_20 , звідки викрав її майно на загальну суму 420 грн.
04 лютого 2013 року близько 22.00 год. ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_10 , що належить ОСОБА_21 , звідки викрав його майно на загальну суму 150 грн.
05 лютого 2013 року близько 21.00 год. ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_11 , що належить ОСОБА_12 , звідки викрав його майно на загальну суму 1000 грн.
Того ж дня, 05 лютого 2013 року близько 23.00 год. ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_12 , що належить ОСОБА_22 , звідки викрав його майно на загальну суму 900 грн.
07 лютого 2013 року близько 21.00 год. ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_9 , що належить ОСОБА_23 , звідки викрав його майно на загальну суму 1565 грн.
Того ж дня, 07 лютого 2013 року близько 23.30 год. ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_11 , що належить ОСОБА_24 , звідки викрав його майно на загальну суму 2930 грн.
08 лютого 2013 року близько 01.00 год. ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння АДРЕСА_13 , що належить ОСОБА_25 , де проник до гаражу, звідки викрав його майно на загальну суму 2100 грн.
09 лютого 2013 року близько 23.00 год. ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_14 , що належить ОСОБА_26 , звідки викрав його майно на загальну суму 1280 грн.
13 лютого 2013 року близько 15.00 год. ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_15 , що належить ОСОБА_27 , звідки викрав його майно на загальну суму 8285 грн.
18 лютого 2013 року близько 10.00 год. ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння АДРЕСА_16 , що належить ОСОБА_28 , де проник до гаражу, звідки викрав його майно на загальну суму 1550 грн.
19 лютого 2013 року близько 15.00 год. ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_29 , звідки викрав його майно на загальну суму 1025,2 грн.
Того ж дня, 19 лютого 2013 року близько 22.00 год. ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_30 , звідки викрав її майно на загальну суму 1000 грн.
28 лютого 2013 року близько 18.00 год. ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_11 , звідки викрав його майно на загальну суму 2500 грн.
03 березня 2013 року близько 10.30 год. ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_31 . ОСОБА_14 , проник до приміщення літньої кухні, звідки викрав його майно на загальну суму 1440 грн.
05 березня 2013 року близько 18.00 год. ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_16 , що належить ОСОБА_32 , звідки викрав його майно на загальну суму 1860 грн.
06 березня 2013 року близько 12.30 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проникли у будинок АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_33 , звідки викрали його майно на загальну суму 4335 грн.
08 березня 2013 року близько 18.00 год. ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_17 , що належить ОСОБА_34 , звідки викрав його майно на загальну суму 4900 грн.
12 березня 2013 року близько 02.00 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проникли у будинок АДРЕСА_18 , що належить ОСОБА_35 , звідки викрали його майно на загальну суму 53150,35 грн.
Крім того, ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона 29 жовтня 2013 року близько 12.55 год., на перехресті вулиць Дзержинського та Шевченка у м. Новомосковську Дніпропетровської області незаконно збула за 60 грн. ОСОБА_36 особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, масою в перерахунку на суху речовину 0,0286 г.
Також, 05 листопада 2013 року близько 11.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи поза автостоянкою на перехресті вулиць Дзержинського та Шевченка у м. Новомосковську Дніпропетровської області, незаконно збула ОСОБА_37 за 60 грн. особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, масою в перерахунку на суху речовину 0,0420 г.
Того ж дня, 05 листопада 2013 року близько 11.25 год. біля магазину «Ремезок» на вул. Червоноармійській, 15 у м. Новомосковську Дніпропетровської області ОСОБА_7 було затримано та під час особистого огляду працівниками міліції був вилучений особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою 7,76 г та 4,20 г.
Крім того, 08 квітня 2014 року близько 07.00 год., ОСОБА_7 незаконно придбала у раніше незнайомого їй молодого чоловіка на ім`я ОСОБА_38 за 60 грн. медичний шприц, заповнений на 1 мл рідиною - наркотичним засобом опій ацетильований, який стала зберігати без мети збуту, поки 08 квітня 2014 року близько 09.35 год. під час особистого огляду речей зазначений наркотичний засіб не був вилучений працівниками міліції.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 на підтримання викладених в апеляційних скаргах вимог про скасування вироку і призначення нового розгляду кримінального провадження, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні вимоги обвинуваченої ОСОБА_7 і просили задовольнити їх в повному обсязі, думку потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 про скасування вироку і призначення нового розгляду кримінального провадження, міркування прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом і постановлений за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при провадженні у справі кримінального процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України. Тобто, суд обгрунтовує вирок на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у незаконному зберіганні зметою збуту, незаконному збуті наркотичних засобів, а також незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичних засобів без мети збуту, за обставин, встановлених судом, кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами та не оспорюються в апеляційній скарзі обвинуваченою ОСОБА_7 .
Разом з тим, не вдаючись у розгляд питання про недоведеність винності обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 185 КК України та обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині її засудження за ч. 3 ст. 185 КК України суд постановив з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ст. 412 КПК України це такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Вказаних вимог закону суд не дотримався, оскільки не повідомив потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_24 , ОСОБА_11 , ОСОБА_32 належним чином про день та час судового розгляду кримінального провадження.

За таких обставин, позбавивши потерпілих можливості взяти участь у судовому розгляді кримінального провадження і скористатися своїми правами, передбаченими ст. 56 КПК України, зокрема, брати участь у судовому провадженні, давати пояснення, брати участь у безпосередній перевірці доказів, висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, суд допустив істотне порушення їх процесуальних прав, оскільки вони перешкодили повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і постановити законний, обгрунтований і справедливий вирок.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 2 липня 2004 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів", розгляд справи за відсутності потерпілого без виклику його в судове засідання є істотним порушенням процесуальних прав потерпілого і може стати підставою для скасування вироку.

Відповідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть обов`язкове скасування постановленого рішення у справі згідно з п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України є і відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження у суді першої інстанції. Із наданих суду апеляційної інстанції матеріалів кримінального провадження вбачається, що технічний запис фіксування судового засідання за 27 листопада 2013 року непридатен для прослуховування, що тягне за собою недійсність відповідних процесуальних дій під час судового розгляду.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Як убачається із журналу судового засідання та технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження у суді першої інстанції, дані вимоги судом виконані не були, допит обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні не проводився, від дачі показань обвинувачений ОСОБА_6 не відмовлявся.

Крім того, головуючим суддею була обмежена можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження захисника ОСОБА_9 після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами при переході до судових дебатів, в зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_6 відмовився від виступу в судових дебатах і промови останнього слова.

Відмовивши захиснику в клопотанні про перерву для ознайомлення з матеріалами провадження з метою підготовки до судових дебатів, суд позбавив його можливості підготовитись до судових дебатів, чим фактично позбавив обвинуваченого ОСОБА_6 права виступати в судових дебатах та на останнє слово, чим також допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме порушення права на захист, що тягне скасування вироку.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали йому ухвалити законне й обгрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК України є підставою для скасування вироку суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині її засудження за ч. 3 ст. 185 КК України і повернення справи на новий судовий розгляд.

Оскільки підставами для скасування вироку суду стали істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення доводів, викладених в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 щодо інших порушень кримінального процесуального закону і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Щодо доводів обвинуваченої ОСОБА_7 про застосування до неї статті 69 КК, то вони не заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 69 КК призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_7 статті 69 КК судом не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченої також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 в частині засудження за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про її особу, а також усі обставини провадження.

З огляду на матеріали кримінального провадження ОСОБА_7 раніше судима. Так, вироком суду від 30 квітня 2014 року її було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування зазначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. ОСОБА_7 нові кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 307 КК України, які відносяться до категорії тяжких, учинила протягом іспитового строку. При цьому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_7 учинила в період, коли відносно неї в суді на розгляді вже малося кримінальне провадження.

Підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_7 з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченої, колегія суддів не вбачає.

Поряд з цим, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 засуджена за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя та здоров`я. Крім того, ОСОБА_7 перебуває під вартою по даному провадженню з 27 червня 2014 року, їй зараховано в строк відбування покарання строк знаходження іі під вартою з 05 листопада 2013 року по 08 листопада 2013 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Виходячи з наведеного обвинувачена ОСОБА_7 не є суб`єктом Закону України "Про амністію у 2014 році". А тому вимоги обвинуваченої про застосування до неї амністії є необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку із скасуванням вироку суду щодо ОСОБА_6 колегія суддів, обговорюючи питання про міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , приходить до висновку про те, що ризики, виходячи з яких ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою залишаються актуальними, тому залишаються підставами для продовження строку тримання його під вартою, з встановлення строку до 10 травня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , в його інтересах захисника ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2014 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині засудження за ч. 3 ст. 185 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд у тому ж суді в іншому складі суду.

Раніше обраний судом запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 залишити без зміни і продовжити його до 10 травня 2015 року.

Вважати ОСОБА_7 засудженою: за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю; за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, а на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2013 року до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк шість років два місяці з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.

В решті вирок щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_7 в частині її засудження за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою ОСОБА_7 , яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4