УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_8,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Катеринівка Житомирського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1, раніше не судимого,

виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за відсутністю складу злочину;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця та жителя уродженця АДРЕСА_2, раніше не судимого,

виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за відсутністю складу злочину.

Речові докази визнано втраченими.

Ухвалено витрати, пов'язані з проведенням експертизи віднести на рахунок держави.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 05 січня 2015 року вказаний вирок залишено без змін.

Із змісту судових рішень доданих до касаційної скарги убачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за слідуючих обставин:

20 вересня 2013 року ОСОБА_1 реалізовуючи свої злочині дії, за попередньою змовою ОСОБА_2, близько 23 години 30 хвилин, перебуваючи у будинку АДРЕСА_3, власником якого є ОСОБА_3, наніс удар рукою в область обличчя останньому, завдавши йому фізичного болю, внаслідок чого ОСОБА_3 впав на ліжко. Подолавши таким чином волю потерпілого до опору, ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 відкрито з кишені сорочки ОСОБА_3 викрали мобільний телефон марки «Нокіа-205», вартістю 600 грн. та грошові кошти в сумі 400 грн., всього на загальну суму 1000 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2, яких за результатами розгляду кримінального провадження виправдано за відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, прокурор указує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що місцевий суд виправдовуючи ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не мотивував прийнятого рішення, не дав належної оцінки показанням потерпілого, виключив з доказування речові докази, які вилучались під час досудового розслідування та оглядались, про що свідчать протоколи слідчих дій, що в сукупності свідчить про однобічність оцінки доказів. Також, суд не навів обґрунтування неможливості перекваліфікації дій ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того, прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції, зазначаючи що апеляційним судом не дотримано вимог ст. 419 КПК України, стосовно проведення аналізу та співставлення з наявними у кримінальному провадженні матеріалами, не надано відповіді на всі доводи апеляції з посиланням на матеріальний чи кримінальний закон.

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши надані до скарги судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 370 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції має відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Для цього, як передбачено ст. 404 цього Кодексу суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляції з точки зору їх законності й обґрунтованості. Крім того, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути наведені докладні мотиви прийнятого рішення, усі доводи, що містяться в апеляції, мають бути проаналізовані й жоден із них не повинен залишатися без відповіді.

Главою 36 КПК України визначено особливий порядок кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого про нанесення йому тілесних ушкоджень.

Зі змісту ст. 477 КПК України убачається, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення за ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження) може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

На думку колегії суддів, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції урахував показання обвинувачених ОСОБА_1 і ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідив дані, що містяться у протоколах слідчих дій та інших матеріалах провадження, зміст яких детально відображено у вироку.

Так із змісту копій судових рішень убачається що під час судового розгляду ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнали, дали покази які спростовують обвинувачення. ОСОБА_2 пояснював що він перебував у будинку ОСОБА_3 та не заперечував факту бійки з останнім, яка була припинена ОСОБА_1, що прийшов з вулиці на крики і розвів конфлікт. Після чого вони пішли з будинку ОСОБА_3, сіли до автомобіля де ОСОБА_4 виявила відсутність мобільного телефону і попросила ОСОБА_2 повернутись та забрати його у будинку ОСОБА_3 зі столу. Грошей у останнього вони не бачили і не забирали.

Аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_3, суд першої інстанції вказав, що вони є не послідовними, ставлять під сумнів вину ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у пред'явленому обвинуваченні, оскільки спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5

Так, свідок ОСОБА_4 засвідчила, що раніше співмешкала разом з ОСОБА_3, а потім перейшла проживати до ОСОБА_2, однак частину своїх речей не забрала у бувшого співмешканця. Вона попередньо домовившись по телефону з ОСОБА_3, що приїде за своїми речами, попросила ОСОБА_2 їй допомогти. Під час перебування у будинку ОСОБА_3, який будучи в стані алкогольного сп'яніння, почав її ображати, ОСОБА_2 заступився за неї. У відповідь ОСОБА_3 ударив останнього і між ними розпочалась бійка під час якої вони впали на підлогу. ОСОБА_4 почала кричати і до будинку забіг ОСОБА_1, який припинив бійку і вони вийшли на вулицю, залишивши ОСОБА_3 у будинку, сіли в автомобіль. ОСОБА_2 повернувся до будинку, оскільки ОСОБА_4 виявила відсутність свого мобільного телефону, який залишився у будинку на столику, вийшов з телефоном і вони поїхали.

Свідок ОСОБА_5 повністю підтвердила показання ОСОБА_4 Підстав оцінювати критично прямі показання свідків у суду не було.

Відповідно до висновків судово-медичного експерта №2722 від 26.09.2013 року у ОСОБА_3 виявлено легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров'я, №2770 від 01.10.2013 року у ОСОБА_1 - легке тілесне ушкодження без короткочасного розладу здоров'я, а у ОСОБА_2 за висновком №2767 від 02.10.2013 року - тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості.

З показань допитаних учасників судового процесу та матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції у судовому засіданні незаперечно встановлено факт, що ОСОБА_4 залишивши свого бувшого співмешканця ОСОБА_3, пішла жити до ОСОБА_2 З дозволу ОСОБА_3 вона приїхала до його будинку за своїми особистими речами разом із ОСОБА_2, однак через бійку між останнім з ОСОБА_3 забула мобільний телефон на столі, за яким на її прохання повернувся ОСОБА_2 Доказів повторної бійки чи вчинення ОСОБА_2 разом із ОСОБА_1 насильницьких дій щодо ОСОБА_3, а також вилучення мобільного телефону ОСОБА_4, як і відкритого викрадення грошей судом не встановлено.

Також, судом із показань допитаних осіб та матеріалів провадження вірно встановлено обставини справи, бійку між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із заподіянням тілесних ушкоджень: у ОСОБА_3 виявлено легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров'я, у ОСОБА_2 - тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Крім того, не встановлено будь яких доказів причетності ОСОБА_1 до подій та винності як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 357 КПК України не зміг виконати вимоги вказаної статті, оскільки стороною обвинувачення не було надано речових доказів для дослідження в судовому засіданні, які визнанні втраченими.

З урахуванням сукупності цих обставин вирок суду про виправдання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у вчинення кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є мотивованим, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Крім того, аналогічні за змістом доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, однобічність дослідження доказів були ретельно перевірені апеляційним судом, який для їх спростування з дотриманням вимог ст. 419 КПК України у своїй ухвалі навів належні аргументи про повний, всебічний і об'єктивний судовий розгляд у суді першої інстанції пред'явленого обвинувачення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і виправдання їх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за відсутністю складу злочину.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали є належним чином вмотивованим та обґрунтованим, з чим погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність скасування вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд.

Оскільки з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8ОСОБА_6ОСОБА_7