Справа № 303/6910/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18.06.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого і цивільного позивача адвоката ОСОБА_8 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/777/341/2015 щодо ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, що має на утриманні одну дитину, приватного підприємця, не судимого, обвинуваченого в злочинах, передбачених ч.2 ст.191 та ч.1 ст. 366 КК України, за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури м. Мукачева ОСОБА_10 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 06.05.2015, якою обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В обвинувальному акті стверджується, що ОСОБА_6 працюючи директором Закарпатської філії приватного підприємства (ПП) «Майстер Люкс», склав завідомо неправдивий протокол загальних зборів цього підприємства, проведених нібито 19.03.2010 за участі його власника - ОСОБА_11 , до якого вніс рішення про взяття в оренду для потреб філії свого автомобіля «Фольксваген Гольф» НОМЕР_1 та про уповноваження головного бухгалтера філії ОСОБА_12 укласти від імені філії договір оренди, надав його останній, ввів її в оману щодо її повноваження укладати такий договір, і, як фізична особа, уклав з нею договір оренди свого автомобіля, відповідно до якого автомобіль переходив у тимчасове платне користування філії.
На підставі цього договору Закарпатська філія ПП «Майстер Люкс» з 19.03.2010 по 19.03.2011 здійснювала технічне обслуговування належного ОСОБА_6 автомобіля «Фольксваген Гольф» АО2764 АО, на що витратила 12 581 грн. 87 коп..
Такі діяння ОСОБА_6 орган досудового розслідування кваліфікував за ч.2 ст. 191 КК України, як розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, та за ч.1 ст. 366 КК України, як службове підроблення, відповідно.
Підставами для повернення обвинувального акта прокуророві в ухвалі суду зазначено те, що в ньому відсутній виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає установленими, а його правова кваліфікація і формулювання обвинувачення не узгоджуються між собою.
Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, а кримінальне провадження повернути на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що суд був не вправі стверджувати про відсутність в обвинувальному акті викладу фактичних обставин та про невідповідність формулювання обвинувачення правовій кваліфікації, «так як судовий розгляд акту по суті не відбувся, свідки, потерпілий та інші учасники процесу не допитувалися», а також тому, що під час судового розгляду прокурор вправі змінити обвинувачення або висунути додаткове обвинувачення.
Захисник ОСОБА_7 подав на апеляційну скаргу прокурора заперечення, в якому зазначив, що суд відповідно до вимог ч.3 ст. 415 КПК України керувався висновками і мотивами, викладеними в ухвалі апеляційного суду від 01.04.2015, на підставі яких було скасовано попереднє судове рішення, і які є для нього обов`язковими. Стосовно права прокурора змінити обвинувачення або висунути додаткове обвинувачення, захисник зазначив, що ним прокурор може скористатись на стадії судового розгляду, а не на стадії підготовчого провадження, і тільки в разі встановлення нових фактичних обставин або відомостей про вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення. Зауважив, що під час первісного судового провадження цим правом прокурор не скористався і з того часу нових фактичних обставин не встановив, відомостей про вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення не здобув.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промову прокурора, пояснення представника потерпілого і цивільного позивача, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого і захисника, які заперечили проти доводів і вимог прокурора, провів судові дебати, перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи, викладені в ухвалі суду першої інстанції, апеляційній скарзі, промовах і поясненнях сторін, представника потерпілого і цивільного позивача та вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення, відомості про правову кваліфікацію кримінального правопорушення, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим і прокурором не дотримані.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти одне з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, в тому числі повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Довід прокурора про те, що до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України суд не може дійти без судового розгляду, зокрема без допиту свідків, потерпілого та інших учасників кримінального провадження, з цим приписом не узгоджується і тому до уваги Апеляційним судом не приймається.
Твердження прокурора про те, що в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення і відповідна йому правова кваліфікація кримінальних правопорушень, не відповідає дійсності.
Частина 2 ст. 191 визначає злочинними привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, а частина 1 ст. 366 КК України складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 23 його постанови від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», всі зазначені у ст. 191 КК України форми вчинення злочину, в тому числі привласнення і розтрата, характеризуються умисним протиправним безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи. Предметом цього злочину є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки, використання або зберігання тощо. При привласненні ці повноваження використовуються для обернення винною особою майна на свою користь, а при розтраті на користь інших осіб. Суб`єктом привласнення або розтрати чужого майна може бути лише службова особа.
Фактичних обставин, які свідчили б про те, що інкриміновані ОСОБА_6 діяння були вчинені ним як службовою особою, з використанням службового становища, що так званий протокол загальних зборів ПП «Майстер Люкс» є офіційним документом, що бухгалтер ОСОБА_12 була введена ним в оману, а майно, вилучене з власності ПП «Майстер Люкс», було йому ввірене чи перебувало в його законному віданні, в обвинувальному акті не наведено. Обвинувальний акт, в якому не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, а правова кваліфікація не узгоджується з формулюванням обвинувачення, вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.
В ухвалі суд зазначив, у чому саме полягає невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, до оцінки доказів та аналізу обставин, про які йдеться в апеляційній скарзі, не вдавався і не вийшов за межі кола питань, які досліджуються у підготовчому судовому засіданні, іншим чином.
Змінити обвинувачення або висунути додаткове обвинувачення, за наявності для цього підстав, передбачених статтями 338 та 339 КПК України відповідно, прокурор вправі тільки на стадії судового розгляду, отже його посилання на це своє право для скасування оскарженої ухвали є також неприйнятним доводом.
Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами і віднесені до його повноважень цим Кодексом. Питання про запобіжний захід щодо ОСОБА_6 сторонами на розгляд Апеляційного суду не виносилось, тому він його не обговорює і не вирішує.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Закарпатської області
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури м. Мукачева ОСОБА_10 залишити без задоволення, ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 06.05.2015, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 повернуто прокуророві, залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Закарпатської області набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.
Судді