Справа 534/63/15-к
Провадження 1-кп/534/51/15
Вирок

Іменем України

30 січня 2015 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №00001035 за обвинуваченням ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, не працюючого, з середньо-технічною освітою, не судимого в силу ст.89 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.ч.1, 2 ст. 186 КК України,
встановив:
ОСОБА_7 вчинив ряд умисних, в т.ч. тяжкий злочин проти власності за таких обставин:
09 грудня 2014 року близько 21 год. 00 хв. підсудний, знаходячись в районі будинку АДРЕСА_2 з метою відкритого заволодіння чужим майном, наздогнав потерпілу ОСОБА_5 , яка рухалась в напрямку 2-го під`їзду згаданого будинку, зайшов слідом за нею, де, відкрито, шляхом ривку, вирвав з її рук сумочку, вартістю 300 грн., в якій знаходились грошові кошти в сумі 2 600 грн., шкіряний гаманець коричневого кольору вартістю 170 грн., банківські карти, ключі та документи, і з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій підсудного потерпілій ОСОБА_5 було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 3070 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, два дня потому, 11 грудня 2014 року близько 21-00 год., ОСОБА_7 , проходячи повз будинку № 27 по вул. Миру, відкрито, повторно, шляхом ривку, висмикнув з рук потерпілої ОСОБА_8 , що стояла обабіч тротуару, сумочку чорного кольору вартістю 400 грн., в якій знаходились грошові кошти в сумі 100 грн. та 10 євро, мобільний телефон марки Samsung S 5230W чорного кольору IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 400 грн., мобільний телефон марки Samsung X 160 червоного кольору IMEI: НОМЕР_2 вартістю 1 800 грн. , гаманець шкіряний чорного кольору вартістю 500 грн., духи «Шанель Шанс» вартістю 1 700 грн., золотий ланцюжок вагою близько 1,5 грами вартістю 1 500 грн., діамант приблизно 0,0002 карати, вартістю 300 грн., рукавиці вартістю 150 грн., банківські карти та ключі, і з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій підсудного потерпілій ОСОБА_8 було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 7044 грн. 21 коп.

Підсудний свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, і підтвердив суду, що 09.12.2014 року, та повторно, 11.12.2014 року, за обставин, викладених у вироку, відкрито заволодів майном потерпілих.

Обставини вчинених нападів підтвердили суду потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . Претензії матеріального характеру до підсудного не заявляють в зв`язку з добровільним відшкодуванням ним завданих збитків.

Обгрунтовуючи висновки про доведеність вини підсудного в скоєнні інкримінованих злочинів, суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, обмежившись допитом ОСОБА_7 та потерпілих, застосовуючи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, приймає до уваги, що фактичні обставини справи та об`єм викраденого по справі ніким не оспорюються.

Отже, умисні дії ОСОБА_7 , які виразились у відкритому заволодінні майном потерпілих, вчиненими у відношенні потерпілої ОСОБА_8 повторно органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за сукупністю злочинів, за ч. 1 та 2 ст. 186 КК України, з огляду на роз`яснення, що містяться в п.20 Постанові пленуму ВСУ

«Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно з якою «у разі вчинення декількох посягань на власність перший злочин за відсутності інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за частиною першою відповідної статті, а інші, як вчинені повторно за іншими частинами відповідних статей ».
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд враховує, що підсудний вчинив ряд умисних, зокрема тяжкий злочин проти власності. В якості обставини, що пом`якшує покарання підсудному судом враховане його щире каяття та повне відшкодування обом потерпілим завданої злочином шкоди.

Обставини, що обтяжують покарання, по справі не встановлені.

Згідно із представленою медичною довідкою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра ОСОБА_7 не перебуває. Не працює, за місцем проживання характеризується як особа, на яку не надходять скарги від сусідів. Зі слів підсудного існує за рахунок випадкових заробітку у приватних осіб. Має неповнолітню дитину, розлучений, дитина проживає разом з матір`ю. Інші характеризуючі дані на особу підсудного в матеріалах справи не представлені.

Вирішуючи питання щодо виду покарання, приймаючи до уваги тяжкість вчинених злочинів, характер моральних страждань, які зазнали потерпілі під час нападу, враховуючи також кількість вчинених ОСОБА_9 кримінальних правопорушень та обставини їх вчинення, суд вважає, що відбувати покарання він повинен лише в умовах ізоляції від суспільства.

Разом з тим, приймаючи до уваги факт добровільного відшкодування завданої злочином шкоди, що дає суду можливість визнати дану обставину в якості пом`якшуючої покарання, і такої, що істотно знижує ступінь тяжкості вчинених злочинів, з урахуванням особи підсудного, який щиро розкаявся та визнав свою вину, має малолітню дитину та несе обов`язки по її утриманню, що розцінено судом в якості позитивної характеристики підсудного, суд з врахуванням того, що призначення покарання в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.186 КК України в даному випадку є недоцільним, а покарання, як захід примусу має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України, шляхом призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 186 КК України.

Питання про речові докази та процесуальні витрати вирішене судом у відповідності до положень ст. ст. 100, 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

засудив:
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 та ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 186 КК України до одного року позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_7 змінити на тримання під вартою, взявши під варту з залу суду.

Строк покарання відраховувати з 10-00 год. 30 січня 2015 року.

На користь держави стягнути з засудженого судові витрати в розмірі 196, 56 коп.

Речові докази у справі зв`язку ключів повернути засудженому, як йому належні.

На вирок суду протягом 30 діб з моменту його проголошення сторони можуть подати апеляційні скарги до Апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно:

Суддя ОСОБА_1