Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/19/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.04.2015 року.Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0000018 за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знам`янка Кіровоградської області, освіта професійно- технічна, громадянина України, не одруженого, призваного на військову службу НОМЕР_1 квітня 2013 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , водія електрика групи регламенту та ремонту (зенітних керованих ракет малої дальності) технічної батареї (зенітних керованих ракет малої дальності) технічного дивізіону (зенітних ракетних комплексів) військової частини НОМЕР_2 , солдата строкової служби, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого

засуджено:

· за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5(п`ять)років;

· за ч.3 ст.406 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки. Зобов`язано його повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтись на реєстрацію в органи кримінально виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 процесуальні витрати в сумі 6 159 (шість тисяч сто п`ятдесят дев`ять)грн. 14 коп.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів.

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 вчинив тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату органу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України та порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності відносин підлеглості, що спричинили тяжкі наслідки, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 406 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_8 в період з 18 квітня 2013 року проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді водія - електрика групи регламенту та ремонту (зенітних керованих ракет малої дальності) технічної батареї (зенітних керованих ракет малої дальності) технічного дивізіону (зенітних ракетних комплексів) у військовому званні «солдат». У цій же військовій частині з 18 квітня 2013 року в такій же посаді проходив строкову військову службу солдат ОСОБА_9 .

Згідно із ст. ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдати ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у відносинах підлеглості не знаходились.

Відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 49, 50, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_10 зобов`язаний додержуватися Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до співслужбовців, поважати чужу гідність, не допускати негіднихвчинків, самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство.

Проте, о 07 год. 50 хв. 07 грудня 2013 року солдат строкової служби військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_11 , знаходячись в приміщенні контрольно-технічного пункту військової частини НОМЕР_3 , яка дислокується неподалік від АДРЕСА_1 , бажаючи продемонструвати свою уявну перевагу перед іншими військовослужбовцями,в присутності інших військовослужбовців строкової служби, діючи в порушення вищенаведених статутних вимог, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи у формі прямого умислу, наніс солдату ОСОБА_9 почергово три удари кулаком правої руки по тулубу в ділянку лівого підребер`я та три удари кулаком лівої руки в ділянку лівого підребер`я, один удар голенню правої ноги в область стегна лівої ноги та один удар голенню лівої ноги в область стегна правої ноги, заподіявши останньому тілесні ушкодження у виді закритої травми живота у вигляді розриву селезінки з крововиливом в порожнину очеревини, тобто тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння і такі, що спричинили втрату органу - видалення селезінки хірургічним шляхом - тяжкі наслідки. Після цього, солдат ОСОБА_8 припинив застосування фізичного насильства щодо солдата ОСОБА_9 та пішов.

Крім того, при викладених вище обставинах, солдат ОСОБА_8 о 7 год. 50 хв. 07 грудня 2013 року, перебуваючи в приміщенні контрольно-технічного пункту військової частини НОМЕР_3 , яка дислокується неподалік від АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді спричинення шкоди здоров`ю і тілесних ушкоджень солдату ОСОБА_9 , і свідомо припускаючи їх настання, тобто діючи у формі непрямого умислу, умисно наніс останньому почергово три удари кулаком правої руки по тулубу в ділянку лівого підребер`я та три удари кулаком лівої руки в ділянку лівого підребер`я, один удар голенню правої ноги в область стегна лівої ноги та один удар голенню лівої ноги в область стегна правої ноги, чим умисно спричинив солдату ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження у виді закритої травми живота у вигляді розриву селезінки з крововиливом в порожнину очеревини, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння і таке, що спричинило втрату органу - видалення селезінки хірургічним шляхом.

В апеляційних скаргах:
-потерпілий ОСОБА_9 просить вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2014 року скасуватиу зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121 та ч.3 ст.406 КК України, та призначити йому покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; за ч.3 ст.406 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без застосування ст.75 КК України.Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 процесуальні витрати в сумі 6 159 (шість тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн.14 коп. Цивільний позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування завданої вчиненням кримінальних правопорушень моральної шкоди 250 000,00 грн.
Доводи своєї апеляційної скарги мотивує тим, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції не врахував, що він вчинив два тяжкі злочини, передбачені ч.1 ст.121 та ч.3 ст.406 КК України та за матеріалами кримінального провадження, дослідженими та перевіреними у суді, обвинувачений свою вину у вчинені інкримінованих йому діянь не визнав, що свідчить про відсутність усвідомлення своєї провини та розкаяння. Вважає, що суд першої інстанції при призначені покарання обвинуваченому та звільненні його від відбування покарання з випробуванням безпідставно не врахував обтяжуючу обставину при визначенні покарання за вчинення злочин, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України тяжкі наслідки, які виразилися у втраті життєво важливого органу та набуття інвалідності, і відповідної мотивації у вироку не навів.
Крім цього, суд першої інстанції необґрунтовано визнав пом`якшуючою покарання обставиною усунення заподіяної шкоди, та не надав оцінки тому факту, що фактично матір`ю обвинуваченого було відшкодовано йому лише частково заподіяну шкоду, а саме були відшкодовані виключно матеріальні збитки (майнова шкода), проте моральна шкода, яку він оцінив у 250000грн., ОСОБА_8 йому не відшкодована. Також, у вироку суду першої інстанції не наведено належного обґрунтування, чому судом не врахована при застосуванні ст.75 КК України, службова характеристика військовослужбовця ОСОБА_8 , згідно якої останній за місцем служби характеризується негативно.
Також апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно не розглянуто його позовну заяву в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, з посиланням на заяву від 19.08.2014 року (т.4 а.с.2). Оскільки, в даній заяві чітко вказано про його відмову від позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, через отримання ним певної грошової суми від матері обвинуваченого, до складу якої увійшло лише відшкодування завданої матеріальної шкоди. При цьому, жодних заяв про відмову від позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, чи залишення позову в цій частині без розгляду він до суду не подавав, а відтак суд мав розглянути позовну заяву та прийняти по ній законне рішення.
-прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2014 року скасуватиу зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.406 і ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.3 ст.406 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст.70 КК України, призначити остаточне покарання ОСОБА_12 , шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді 5 (п`яти) років, позбавлення волі, в решті вирок суду (в частині вирішення питання стягнення процесуальних витрат, передачі речових доказів) залишити без змін.
Апелянт, не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними, і кваліфікацію дій засудженого, вважає, що судом безпідставнозастосовано ст.75 КК Українита не обґрунтовано визнано, що перевиховання та виправлення ОСОБА_8 можливе без відбування покарання, що не відповідає вимогам ст. 65 КК України. Суд мотивуючи своє рішення щодо звільнення від покарання з випробуванням зазначив, як обставину, що пом`якшує покарання,усунення заподіяної шкоди, яка виразилась у відшкодуванні матір`ю солдата ОСОБА_8 моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 .Однак, усунення наслідків злочину у виді втрати селезінки ніяким чином неможливе. Тому, на його переконання, суд у вироку помилково зазначив про усунення заподіяної шкоди. Крім того вказує, що ОСОБА_8 , як у ході досудового розслідування, так і у судовому розгляді вину у вчиненні інкримінованих йому діянь не визнав, а відтак каяття його не наступило, розкриттю злочинів не сприяв, а навпаки, намагався ввести органи досудового розслідування і суд в оману. Окрім цього стверджує, обвинувачений ОСОБА_8 по службі характеризується виключно з негативної сторони. Також, при звільненні ОСОБА_8 від покарання судом не враховано, що злочинні дії обвинуваченого посягають не лише на здоров`я потерпілого, але і на військову дисципліну як бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами. Залишення особи, що вчинила зазначені злочини, без належного осуду та покарання руйнує згуртованість військових колективів у цілому, унеможливлює підтримання статутних взаємовідносин, породжує невірне розуміння військовослужбовцями належних взаємовідносин між ними, сприяє вчиненню подібних злочинів у подальшому. Тому вважає, що вищенаведені обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність як вчинених злочинів, так і особи обвинуваченого, що унеможливлює його виправлення і перевиховання без призначення реального покарання у виді позбавлення волі, лише за умови якого мета покарання, передбачена ч.2 ст.50 КК України, буде досягнута.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які вважають вирок суду законним та обґрунтованим та просили вирок районного суду залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав всебічну, повну та об`єктивну оцінку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 406, ч. 1 ст. 121 КК України, визнав частково, пояснив суду, що він проходить строкову службу у військовій частині НОМЕР_3 . Вранці 07 грудня 2013 року він із ОСОБА_9 зайшли до приміщення КПП, щоб погрітися. Він присів на стільчик. В цей момент до нього підійшов ОСОБА_9 та ударив його у груди. Він сприйняв це як виклик трохи поштовхатися, щоб зігрітися перед шикуванням. А тому почав наносити не сильні удари, точніше поштовхи, в область грудей та серця. Всього наніс 3-4 удари. ОСОБА_9 при цьому стояв на твердо на ногах та групувався, намагаючись нанести удари у відповідь. Зі сторони це було як спортивна боротьба. Оскільки ОСОБА_9 змінював положення щодо нього, він допускає, що він випадково міг попасти в область тулуба, де знаходиться селезінка. Однак, його удари були не настільки сильні, щоб пошкодити внутрішні органи. Ця штовханина продовжувалася не більше 30 секунд. Приблизно о 15 год. 09 грудня 2013 року солдат ОСОБА_9 захворів. Його 10 грудня 2013 року перевели до військової служби правопорядку, а солдатів АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 . Коли він зустрівся із вказаними солдатами впрокуратурі, то останні йому розповіли, що впрокуратурі їх попросили змінити покази, оскільки прийшов висновок судово-медичної експертизи. Він попросив вказаних солдат надати правдиві покази, проте вони відмовилися, пояснивши, що в прокуратурі їх попередили, що в такому випадку їм дадуть погані характеристики та демобілізують із армії в останню чергу.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 надав аналогічні покази. Розкаювався у вчиненому та жалкував, про те, що настали такі негативні наслідки для потерпілого, він не хотів, щоб так сталося. Вину визнав частково, не мав наметі умисно заподіяти потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Вважає, що заподіяну шкоду він потерпілому відшкодував, у зв`язку із чим позов в частині стягнення моральної шкоди не визнає. Вину свою у скоєному злочині він спочатку не визнавав, оскільки він не міг повірити, що він своїми ударами міг спричинити потерпілому такі тілесні ушкодження. Однак, коли він вислухав в судовому засіданні доводи експертів, він зрозумів, що від його ударів могли настати такі наслідки, про що він дуже жалкує.
Окрім часткового визнання обвинуваченим своєї вини, його вина доведена зібраними і перевіреними в судовому засіданні доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив суду, що 07 грудня 2013 року він разом із солдатом ОСОБА_8 зайшли до приміщення контрольно-пропускного пункту, щоб погрітися. У цьому приміщенні були солдати ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які сиділи за столом обличчям до дверей. Солдати ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в той час перебували в наряді. Пізніше зайшов водій - солдат ОСОБА_15 . Коли він зайшов та закрив двері, то ОСОБА_8 розвернувся та ударив його. Він відштовхнув ОСОБА_8 та зробив йому зауваження, проте ОСОБА_8 продовжив наносити серію ударів. Він намагався ухилитися та закритися від ударів. Всього йому ОСОБА_8 наніс приблизно 6 ударів. Після чого, солдат ОСОБА_13 почав відтягувати ОСОБА_8 , останній завдав ще два удари ногами в район стегна. Приблизно о 10 год. 30 хв. 09 грудня 2013 року він повідомив фельдшеру-солдату строкової служби про сильні болі в області живота. Після обіду 09 грудня 2013 року у нього з`явилися різкі ріжучі болі в животі і о 14 год. 30 хв. працівник медичної частини прапорщик Маслян оглянула його, а ввечері того ж дня його відвезли до лікарні та зробили операцію по видаленню селезінки. Коли він лежав у санчастині, то ОСОБА_8 приходив із заступником командира частини ОСОБА_16 та просив вибачення за побиття.
- показами свідка ОСОБА_13 , який суду пояснив, що проходить військову службу у військовій частині, що поблизу м. Знам`янки. ОСОБА_17 і ОСОБА_9 знає як товаришів по службі. Останнім часом ОСОБА_8 і ОСОБА_9 часто спілкувалися між собою. Вранці 07 грудня 2013 року він перебував у приміщенні контрольно-пропускного пункту на території військової частини разом із солдатом ОСОБА_14 , оскільки вони несли службу в добовому наряді. Він сидів лицем до дверей. Приблизно о 07 год. 50 хв. вприміщення зайшли солдат ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .. Він в цей час заповнював службові журнали і не спостерігав за ними. Потім почув шум, підвів очі, побачив, як ОСОБА_8 ударив ОСОБА_9 , останній штовхнув ОСОБА_17 . Після чого ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 приблизно 6 ударів в лівий і правий боки живота, останній намагався ухилитися від ударів, але йому це не вдавалося. Він підвівся та розборонив їх. В якийсь момент до приміщення КПП зайшов солдат Мельник. Коли закінчилася сутичка, ОСОБА_9 сказав, що йому погано, просив ОСОБА_17 не чіпати його. Після вказаного інциденту ОСОБА_9 перебував у санітарній частині. ОСОБА_9 лише одну ніч ночував у казармі. Після вказаних подій він обідав із ОСОБА_9 за одним столом в їдальні та помітив, що останній погано себе почуває. В подальшому він знає, що солдату ОСОБА_9 було зроблено операцію з видалення селезінки.
- показами свідка ОСОБА_14 , який пояснив суду, що 07 грудня 2013 року він перебував у наряді, як черговий водій тягача. Знаходився у КПП частини разом із солдатом ОСОБА_13 . Перед ранковим шикуванням до приміщення КПП зайшли солдат ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Між ними сталася словесна сварка. Він в цей час заповнював службовий журнал. Після цього він почув шум, підвів очі та побачив, як ОСОБА_9 штовхнув ОСОБА_17 , а потім ОСОБА_8 наніс серію ударів двома руками почергово в область живота ОСОБА_9 . Останній прикривав руками обличчя. ОСОБА_13 розборонив їх, відтягнувши ОСОБА_17 ззаду. Йому невідомо, щоб хтось інший із службовців військової частини бив солдата ОСОБА_9 . Пізніше один із командирів довів їм, що ОСОБА_9 госпіталізували.
- показами свідка ОСОБА_18 , який пояснив суду, що служить у військовій частині НОМЕР_3 з 10 жовтня 2013 року. Близько 7 год. 45 хв. 07 грудня 2013 року він йшов на ранкове шикування. Вирішив зайти в приміщення контрольно-пропускного пункту, щоб погрітися. В цей час в приміщенні КПП були солдати: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Коли він заходив, то побачив, що ОСОБА_8 наносить два удари лівою і правою руками по тулубу ОСОБА_9 , останній прикривався піднявши руки до голови. Після цього наніс два удари ногами по ногам ОСОБА_19 . Далі солдат ОСОБА_13 розборонив їх. ОСОБА_9 стояв, тримаючись за живіт. У ОСОБА_9 від болю навіть сльози виступили на очах. Після цього випадку він не бачив ОСОБА_9
- показами свідка ОСОБА_20 , яка пояснила суду, що служить у військовій частини та перебуває на посаді начальника аптеки, а також фельдшера. За освітою вона фармацевт. В грудні 2013 року вона виконувала обов`язки начальника медичної частини. Солдатів ОСОБА_17 та ОСОБА_9 знає, як выйськовослужбовців військової частини НОМЕР_3 . Після обіду 6 грудня 2013 року до неї звернувся солдат ОСОБА_9 у зв`язку із скаргами на болі у лівому передпліччі та лівій лопатці. Вона оглянула його та зробила записи в медичній книзі. Видимих тілесних ушкоджень у солдата ОСОБА_9 вона не бачила, їй ОСОБА_9 не повідомляв, що наносили якісь тілесні ушкодження. 07 грудня 2013 року вона відпросилася з роботи, в цей день у медичному пункті залишився черговий солдат-фельдшер. Приблизно о 10 год. 30 хв. 09 грудня 2014 року солдат ОСОБА_9 звернувся у зв`язку із болями в животі, о 14 год. 30 хв. вона пальпувала ОСОБА_9 та виявила, що біль посилився, а тому вона вирішила направити його до лікарні із підозрою на апендицит. О 16 год. 30 хв. 09 грудня 2013 року вони вже були у лікарні м. Кіровограда. Потім дізналася, що солдату ОСОБА_9 видалили селезінку.
- показами свідка ОСОБА_21 , яка суду пояснила, що працює патологоанатомом в Кіровоградській міській лікарні швидкої медичної допомоги. Вона досліджувала селезінку потерпілого ОСОБА_9 . Виявила у наданій селезінці тільки свіжий крововилив, проте не знайшла гематом. Строки давності ушкодження селезінки встановлює судово-медичний гістолог. Огляд чітко описала у акті дослідження, в подальшому її передала судово-медичним експертам.
- показами експерта ОСОБА_22 , яка пояснила суду, що працює лікарем судово-медичним експертом Кіровоградського бюро судово-медичної експертизи, має стаж роботи за фахом 7 років, з вищою медичною освітою. 17 грудня 2013 року до Кіровоградського бюро СМЕ надійшла постанова від слідчого військової прокуратури про призначення судово-медичної експертизи щодо ОСОБА_9 . Для проведення експертизи була надана стаціонарна карта хворого на ім`я ОСОБА_9 , витребувані судові скельця, протокол допиту потерпілого, медична картка, отримано висновок експерта гістолога. Враховуючи дані гістологічного дослідження, дані протоколу операції, даних медичної картки, встановлено, що тілесне ушкодження утворилася внаслідок контакту із поверхнею і могли утворитися від контакту із тупою поверхнею, могло утворитися в строк до однієї доби. Був зазначений лінійний розрив та патологоанатомом не зазначено розриву капсули. Згідно висновку експерта гістолога мав місце забій селезінки давністю не більше 1 доби, немає відомостей, що капсула відшарована і там утворилася гематома. Розриву капсули селезінки не було. При лінійних розривах, які одномоментні, відшарування капсули не відбувається. З протоколу операції вбачається, що був лінійний розрив. У зв`язку з цим вона у висновку зазначила, що від моменту нанесення тілесних ушкоджень до оперативного втручання минуло не більше однієї доби.
- показами експерта ОСОБА_23 , який пояснив суду, що працює завідувачем відділу комісійних судово-медичних експертиз КМБ СМЕ, має стаж роботи із 1997 року. Судово-медична експертиза проводиться на підставі суб`єктивних і об`єктивних даних. Об`єктивними даними в цьому випадку є дані гістологічного дослідження. В ході проведення комісією експертів експертизи було проведене і гістологічне дослідження. Саме ці дані дозволили встановити строк утворення ушкодження потерпілого. При двохмоментному розриві спочатку розривається орган, а потім паренхіма. Опис зроблений паталагоанатомом не може бути об`єктивним, тому що хірург в своєму описі зазначив, що розрив органу 2 см, а патологоанатом зазначив 7 см. Дані встановлені комісією експертів з приводу утворення розриву паренхіми органу практично співпадають із даними Кіровоградського бюро СМЕ. В експертизі Кіровоградського бюро СМЕ не описані відомості стосовно капсули органу. Проте при проведенні гістологічного дослідження експертом-гістологом виявлено дефект капсули селезінки. При вказаному дослідженні експерт-гістолог заливає кусочки органу парафіном, з яких потім нарізає мікрочастинки. При дослідженні комісією експертів - досліджувалися як надані скельця Кіровоградським бюро СМЕ, так і самостійно експертом-гістологом виготовлялися мікрочастинки для дослідження. Комісія експертів дійшла до висновку, що саме за 3 доби до оперативного втручання була травматична дія тому, що не було виявлено ознак, які починаються після цього часу. Біль у потерпілого може початися тоді, коли є тиск крові на капсулу селезінки. Крім того, зауважив, що при проведенні експертизи Кіровоградським бюро СМЕ була виготовлена також експертиза гістолога, яка не призначалася слідчим.
Окрім того, вина ОСОБА_8 у зиченні інкримінованих кримінальних правопорушень, підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- доповідною про кримінальне правопорушення, що трапилося у Сухопутних військах, військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 -5 (а.с. 9-11 т. 1);
- довідкою КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» № 1685 від 10.12.2013, яка надана ОСОБА_9 , та з якої вбачається встановлений діагноз: розрив селезінки, внутрішньочеревна кровотеча (а.с.12 т.1);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 09.02.2014, в ході якого потерпілий ОСОБА_9 розповів та показав, заяких обставин 07.12.2013 року ОСОБА_8 спричинив йому в приміщенні контрольно-технічного пункту військової частини НОМЕР_3 тяжкі тілесні ушкодження (а.с. 32-38 т.1);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 08.02.2014, в ході якого свідок ОСОБА_13 показав, як обвинувачений ОСОБА_8 наносив удари потерпілому ОСОБА_9 07.12.2013 (а.с. 52-58 т.1);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.02.2014, в ході якого свідок ОСОБА_14 показав, як обвинувачений ОСОБА_8 наносив удари потерпілому ОСОБА_9 07.12.2013 (а.с.72-78 т.1);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 08.02.2014, в ході якого свідок ОСОБА_18 показав, як обвинувачений ОСОБА_8 наносив удари потерпілому ОСОБА_9 07.12.2013 (а.с.92-98 т.1);
- протоколом тимчасового доступу до речей від 24.12.2013, в ході якого вилучено гістологічні скельця стаціонарного хворого ОСОБА_9 у кількості 5 штук, гістологічні блоки стаціонарного хворого ОСОБА_9 у кількості 5 штук, селезінка стаціонарного хворого ОСОБА_9 не була вилучена, оскільки вона утилізована працівниками патаномічного відділення КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» (а.с.149-151 т.1);
-протоколом огляду речей від 24.12.2013, в ході якого оглянуто гістологічні скельця, на яких містяться зрізи тканини селезінки, та гістологічні блоки (а.с.152-153 т.1);
-протоколом тимчасового доступу до документів 24.12.2013, в ході якого вилучено медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_9 № 10749 (а.с.161-163 т.1);
-протоколом огляду документів від 24.12.2013, в ході якого оглянута медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_9 № 10749 (а.с.164-165 т.1);
-протоколом тимчасового доступу додокументів 25.12.2013, в ході якого вилучено медичну книжку строкової військової служби військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_9 (а.с.171-173 т.1);
-протоколом огляду документів від 25.12.2013, в ході якого оглянуто медичну книжку строкової військової служби військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_9 (а.с.174-175 т.1);
- висновком № 13-2014/о від 07.02.2014 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, в якому зазначено, що після вивчення та аналізу даних наданої медичної документації можна стверджувати про те, що при зверненні ОСОБА_9 за медичної допомогою о 14 год. 30 хв. 09.12.2013 у нього мала місце закрита травма живота: розрив селезінки (розрив капсули по органній поверхні розміром приблизно 7х4 см з крововиливами в паренхіму органу), крововилив (наявність рідкої крові) в порожнину очеревини. Локалізація (органна поверхня органу біля воріт) та характер (один розрив) вищезазначеного ушкодження селезінки, свідчать про те, що закрита травма живота утворилася у потерпілого при знаходженні його тулуба у вертикальному (або близькому до нього) положенні, внаслідок прямої дії (удару), можливо одноразової, тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту (на кшталт кисті, що зібрана в кулак, взутої ноги людини тощо) в ділянку лівого підребер`я. Вищезазначена закрита травма живота у вигляді розриву селезінки з крововиливом в порожнину очеревини, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) згідно із пунктом 2.1.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (які затверджені Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 та погоджені з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним Судом України, Службою безпеки України). Дані судово-гістологічного дослідження (виражена періфокальна лейкоцитарна інфільтрація, численні лейкоцити із рексованими ядрами та щільних смугасто-глибчастих мас фібрину по периферії геморагій на ділянках деструкції паренхіми селезінки), яке було проведене в межах цієї експертизи, дозволяють стверджувати про те, що закрита травма живота у вигляді розриву селезінки була спричинена ОСОБА_9 не менш ніж за 12-24 години та не більш ніж за 72 години до моменту оперативного видалення селезінки о 1920 09.12.2013, тобто приблизно в період між 1920 06.12.2013 та 072009.12.2013 відповідає терміну, «який зазначений в описовій частині постанови». Приймаючи до уваги встановлений термін утворення розриву селезінки у ОСОБА_9 , з урахуванням даних наданої медичної документації (констатування лікарем патологоанатомом при описі видаленої селезінки наявності «крововиливів під капсулу»), відомі часові дані «відсутність больового синдрому» у ОСОБА_9 о 1030 09.12.2013 та «наявність больового синдрому» у ОСОБА_9 о 1430 09.12.2013, також у сукупності з отриманими судово-гістологічними даними (дефект капсули селезінки, сполучнотканинні волокна якої по краю дефекту розпущені із вогнищами скупчень конкуруючих еритроцитів між ними та на ділянці деструкції підлеглої паренхіми селезінки з групами лейкоцитів у зоні геморагії), та з урахуванням взагалі існуючих варіантів травми селезінки, все це в своєї сукупності дозволяє стверджувати про те, що у ОСОБА_9 мав місце так званий «двохфазний розрив селезінки»: - приблизно в період між 1920 06.12.2013 та 0720 09.12.2013 ОСОБА_9 внаслідок зазначених вище дій («удар в ділянку лівого підребер`я»), отримав травму селезінки у вигляді розриву паренхіми органу; - в подальшому, в період між 1320 та 1430 09.12.2013, внаслідок перебігу вищевказаного розриву паренхіми селезінки, відбулося відшарування капсули органу та її розрив, з подальшою кровотечею в порожнину очеревини (а.с.192-202 т.1);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 13.02.2014, в ході якого підозрюваний ОСОБА_8 показав як та куди він наносив удари потерпілому ОСОБА_9 (а.с.261-270 т.1);
- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_3 №78 від 18.04.2013 про призначення солдата ОСОБА_9 на посаду водія-електрика групи регламенту та ремонту (зенітних керованих ракет малої дальності) технічної батареї (зенітних ракетних комплексів), ВОС 837037 А/995 (а.с.273 т.1);
-витягом з наказу А1405 №248 від 04.12.2013 про призначення солдата ОСОБА_9 на посаду пожежного пожежної роти водієм-електриком групи регламенту та ремонту (зенітних керованих ракет малої дальності) технічної батареї (зенітних керованих ракет малої дальності) технічного дивізіону (зенітних ракетних комплексів) (а.с. 274 т.1);
-копією обліково-послужної карти солдата ОСОБА_9 , з якої вбачається що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 (а.с.275 т.1);
- службовою характеристикою солдата ОСОБА_9 , відповідно до якої останній в період з 05.11.2013 по 04.12.2013 проходив службу в пожежній роті частини. За час проходження служби зарекомендував себе посередньо (а.с.276 т.1);
-медичною характеристикою на військовослужбовця ОСОБА_9 (а.с.277 т.1);
- витягом з наказу А1405 №78 від 18.04.2013 про призначення солдата ОСОБА_8 на посаду водія-електрика групи регламенту та ремонту (зенітних керованих ракет малої дальності) технічної батареї (зенітних керованих ракет малої дальності) технічного дивізіону (зенітних ракетних комплексів) (а.с.278 т.1);
-витягом з наказу А1405 №248 від 04.12.2013 про призначення солдата ОСОБА_8 на посаду пожежного пожежної роти водієм-електриком групи регламенту та ремонту (зенітних керованих ракет малої дальності) технічної батареї (зенітних керованих ракет малої дальності) технічного дивізіону (зенітних ракетних комплексів) (а.с.279 т.1);
-копією обліково-послужної карти солдата ОСОБА_8 (а.с.280 т.1);
- службовою характеристикою солдата ОСОБА_8 , відповідно до якої останній в період з 09.07.2013 по 04.12.2013 проходив службу в пожежній роті частини. За час проходження служби зарекомендував себе з негативної сторони. 04.12.2013 при переведенні до технічного дивізіону (ЗРК) вів себе з командиром технічного дивізіону (ЗРК) нетактовно, за що 05.12.2013 розглядався на загальних зборах підрозділу на предмет дотримання правил військової дисципліни та ввічливості. Програму бойової підготовки засвоїв задовільно. Над підвищенням своєї фахової підготовки не працює. Службові обов`язки виконує на низькому рівні. Поставлені завдання виконував несвоєчасно, розумну ініціативу не проявляє. На критику старших командирів та начальників реагує, але правильні висновки не робить. Потребує постійного контролю з боку старших начальників. Статути Збройних Сил знає незадовільно, не користується ними в повсякденній діяльності. За характером неспокійний, лінивий. З військовослужбовцями по службі має натягнуті стосунки. Почуття колективізму нерозвинуте. Честю та гідністю свого військового колективу не дорожить (а.с. 281 т.1);
-медичною характеристикою на військовослужбовця ОСОБА_8 (а.с.282 т.1);
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у висновку експерта № 25 від 09.01.2014 Кіровоградського обласного бюро СМЕ маються істотні суперечності щодо строку отримання травми, а саме вказано, що тілесне ушкодження ОСОБА_24 могло утворитися в строк до однієї доби з моменту отримання травми до моменту оперативного втручання, а у висновку № 13-2014/о від 07.02.2014 Київського міського клінічного бюро СМЕ стверджується, що травма ОСОБА_9 була спричинена не менш ніж за 12-24 години та не більш ніж за 72 години до моменту оперативного видалення селезінки о 1920 09.12.2013, тобто приблизно в період між 1920 06.12.2013 та 0720 09.12.2013 відповідає терміну, «який зазначений в описовій частині постанови».
Також, суд першої інстанції вірно проаналізував покази та висновок експерта Кіровоградського обласного бюро СМЕ ОСОБА_22 щодо визначення строку отримання травми потерпілим та правильно дійшов висновку що висновок експерта-гістолога № 12-к-13 від 26.12.2013 року мікроскопічного дослідження предметних скелець, в якому зазначено забій селезінки давністю до 1 доби є недопустимим доказом, оскільки не дотримано процесуальний порядок призначення експертизи, передбачений ст. 101 КПК України. Крім того, оскільки на цей висновок послався судово-медичний експерт Кіровоградського обласного бюро СМЕ при визначенні строку нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , то суд вірно визнав і висновок № 25 від 09.01.2014 року Кіровоградського обласного бюро СМЕ таким, що не є допустимим доказом і правильно прийняв за основу при ухвалені вироку суду висновок судово-медичної (комісійної) експертизи № 13-2014/о від 07.02.2014року Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, яким встановлено ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, а також давність їх утворення.
Показання ОСОБА_8 , надані нимпід час апеляційного розгляду стосовно того, що між ним та потерпілим ОСОБА_9 бійки не було, а лише штовханината доводи захисника щодо відсутності умислу в ОСОБА_8 на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, були предметом розгляду в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження і в судовому засіданні при апеляційному розгляді, оскільки вони спростовані свідченнями потерпілого ОСОБА_9 , які є об`єктивними, правдивими та послідовними, співвідносяться з показами свідків-очевидців ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , встановленими обставинами справи, та іншими належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та правильну оцінку.

Доводи ОСОБА_8 , які він висловив у останньому слові в суді апеляційної інстанції з приводу того, що в ході досудового слідства при проведенні слідчого експерименту на нього та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 здійснювали психологічний тиск працівники прокуратури,свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень ін. не вбачає та не визнає, колегія суддів суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки ні під час досудового та судового розгляду, ні в суді апеляційної інстанції жодних заяв від обвинуваченого чи від його захисника з цього приводу не надходили. Разом з тим, під час досудового розслідування кримінального провадження, ОСОБА_8 , будучи допитаний, як обвинувачений, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнавав, тоді, як в суді першої інстанції, так в апеляційному суді обвинувачений свою вину визнав частково.

Виходячи із наведених доказів, районний суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату органу; ч. 3 ст. 406 КК України, як порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності відносин підлеглості, що спричинили тяжкі наслідки, за викладених обставин.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п.2 ч.1 та ч. 2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частиною 1 статті 421 КПК Українипередбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про суворіше покарання, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Колегія суддів вважає, що вимоги апеляційних скарг прокурора та потерпілого про скасування обвинувального вироку суду першої інстанції у зв`язку з тим, що суд, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та доводи про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.Рішення суду щодо призначення виду та розміру покарання має бути належним чином умотивоване.

Згідно з ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням ст.75 КК України зазначених вимогкримінального закону дотримався не повністю.
Так, звільняючи ОСОБА_8 від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України, суд, в порушення вимог ст. 65 КК України, не в повній мірі врахував тяжкість вчинених ОСОБА_8 злочинів, наслідків, які настали, зокрема втрату потерпілим органу та не зазначив будь-яких даних, що свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, не взяв до уваги інші обставини, що впливають на призначння покарання, зокрема те, що обвинувачений вину визнав частково, заподіяну шкоду в повному об`ємі не відшкодував та з порушенням вимог кримінального закону без належної мотивації застосував ст.75 КК України, яке на думку колегії суддівє явно надмірно м`яким, несправедливим і недостатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження скоєння ним нових злочинів.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання із звільненням його від відбування з випробуванням, навіть з урахуванням думки потерпілого, викладеній в його заяві (а.с.2 т.4), не можна вважати обґрунтованим та є явно несправедливим внаслідок м`якості, в зв`язку з чим твердження, викладені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого про неправильне застосування судом положень ст.75 КК України та безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є обґрунтованими, в зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню в цій частині, з ухваленням нового вироку.
З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора та потерпілого про безпідставне звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.121, ч. 3 ст. 406 КК України у виді позбавлення волі, враховуючи при цьому тяжкість кримінального правопорушення, умисного та закінченого, що спричинило втрату органу потерпілим, характеризується за місцем проживання позитивно, за місцем несення військової служби негативно, раніше не судимого, часткове погашення спричиненої злочином шкоди, часткове визнання вини, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога.
Підстав для застосування покарання на підставі ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.
Також, колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу апеляційні доводи потерпілого про те, що суд не розглянув та не прийняв рішення за його позовом про стягнення з обвинуваченого заподіяної злочином моральної шкоди.
Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не виконав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим до розгляду справи по суті була надана позовна заява про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальної шкоди в сумі 7755грн. 04 коп.та моральної шкоди в сумі 250000грн.
Всупереч цьому, суд першої інстанції в резолютивній частині судового рішення не прийняв рішення за позовом потерпілого.
Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст.1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ч. 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає необхідним цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково, з наступних підстав.
Потерпілому ОСОБА_9 обвинуваченим та його мамою були передані кошті в сумі 40000грн., що підтверджується заявою потерпілого (а.с.2 т.4).
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченим відшкодована потерпілому матеріальна шкода в сумі 7755грн. 04 коп., яка зазначена останнім у позовній заяві.
Крім того, потерпілому була завдана моральна шкода внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , які проявилися в умисному заподіянні обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , що спричинило віддалення органу селезінки , виходячи з характеру, обсягу та глибини заподіяних йому душевних страждань і переживань, вимушених змін у його житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення стану здоров`я, а тоому вона підлягає відшкодуванню на користь потерпілого в розмірі заявлених 50000 грн. На переконання колегії суддів, такий розмір моральної шкоди буде в повній мірі відповідати принципам розумності, виваженості і справедливості. Однак, враховуючи те, що обвинуваченим та його мамою сплачено 40000грн., з них матеріальна шкода в сумі 7755грн. 04 коп. У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 17755грн. (40000грн.- 7755= 32245грн.; 50000грн.- 32245 грн.= 17755грн. ).
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потерпілого в частині задоволення позовної заяви про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. ч.2 ст.376, 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити .
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2014 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.
Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.3 ст. 406 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.1ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років,
- за ч. 3 ст. 406 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Обвинуваченому ОСОБА_8 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши під варту в залі суду негайно.
Строк відбування покарання рахувати з 02.03.2015 року.
Позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на ОСОБА_25 17755грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
У решті вирок суду залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4