Код суду 233 Справа № 233/1911/15-к
Вирок
Іменем України
29 квітня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нової Некрасівки Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, одруженого, з неповною середньою освітою, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, солдата, майстра взводу забезпечення 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Наказом № 60 командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2014 солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та призначено на посаду майстром взводу забезпечення 1 парашутно-десантного батальйону. Проходячи військову службу у вищевказаній посаді, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Зокрема, відповідно до ст. 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України, згідно ст. 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 2014 року №548-ХІV, кожен військовослужбовець повинен додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню та травматизму.
Так, відповідно до п. 3 ч. 1 Розділу 1 «Обов`язки водія» Практичної настанови водія по експлуатації безаварійному водінню Уралу-4320, Урал-375Д, Урал-377 від 10 квітня 1984 року, водій зобов`язаний знати та неухильно дотримуватися Правил дорожнього руху, команди, сигнали регулювання та управління.
Згідно до п. 10.1 Розділу 10 «Початок руху та зміна його напрямку» Правил дорожнього руху України, затвердженні Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Діючи всупереч наведених вимог законодавства, 16 серпня 2014 року солдат ОСОБА_5 вчинив злочин за наступних обставин.
В липні 2014 року солдат ОСОБА_5 в складі взводу забезпечення 1 парашутно-десантного батальйону вказаної військової частини був направлений в район виконання завдань до Донецької області.
Таким чином, солдат ОСОБА_5 , перебуваючи на території польового табору поблизу м. Дебальцеве Донецької області, в період часу з 14 годин 30 хвилин по 15 годину16 серпня 2014 року, через свою злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своєї бездіяльності, хоча повинен був і міг їх передбачити, порушив правила водіння транспортної машини, призначеної для перевезення людей і вантажу, та закріпленої за військовою частини НОМЕР_1 , а саме п. 10.1 Розділу 10 «Початок руху та зміна його напрямку» Правил дорожнього руху України, та не переконався перед початком руху, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, почав рух вперед на вказаному автомобілі, здійснивши наїзд на ОСОБА_8 , внаслідок чого останньому заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.
Тим самим встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_5 у порушенні правил водіння транспортної машини, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, а саме - у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України.
24 березня 2015 року між потерпілим ОСОБА_8 , з одного боку та підозрюваним ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст. ст. 468,469,472 КПК України укладено угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним.
При цьому ОСОБА_5 під час досудового розслідування та судового провадження зобов`язався: а) беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України; б) щиро каятися; в) активно сприяти розкриттю злочину.
Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_5 з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують його покарання, за вчинений злочин, передбачений ч. 1 ст. 415 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Сторони враховуючи обставини справи, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особи винного, який за місцем проходження військової служби характеризується з позитивного боку, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має на утриманні малолітню дитину, та обставин, що пом`якшують його покарання у вигляді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, беззастережне визнання своєї винуватості, керуючись ст. 58 КК України, вважають за можливе та погоджуються, що виправлення ОСОБА_5 можливе за умови призначення замість позбавлення волі на строк 2 (два) роки покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на той самий строк з відрахуванням в дохід держави 15 (п`ятнадцяти) відсотків із суми його грошового забезпечення.
При цьому ОСОБА_5 розуміє, що, відповідно до ст. 473 КК України, наслідком укладення та затвердження означеної угоди для сторін є: а) для потерпілого і підозрюваного обмеження права на оскарження вироку.
Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені в п.1 ч.1 ст.394 КПК України та в касаційному порядку, що визначені в п.1 ч.3 ст. 424 КПК України, відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1ч.4 ст.474 КПК України, ОСОБА_5 роз`яснені і є зрозумілими.
Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів ОСОБА_5 роз`яснено і є зрозумілими.
ОСОБА_5 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
ОСОБА_5 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.
Згідно ст.314 ч.3 п.1 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 ч. 3 КПК України, угода про визнання винуватості між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ст.474 ч.4 п.1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.2 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 24 березня 2015 року укладеної між потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_5 про визнання винуватості і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись ст.ст. 58, 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -
З А С У Д И В:
Затвердити угоду від 24 березня 2015 року, укладену між потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_5 про визнання винуватості
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 415 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців на той самий строк з відрахуванням в дохід держави 15 (п`ятнадцяти) відсотків із суми його грошового забезпечення.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.
Суддя