Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Шевченко Т.В. і Лавренюка М.Ю.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві
25 вересня 2008 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого
ОСОБА_1 на вирок Середино-Будського районного суду Сумської області від 26
червня 2007 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

не судимого в порядку ст. 89 КК України,

за ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки
позбавлення волі,

установила:

Суд
визнав ОСОБА_1 винуватим у тому, що він 25 і 27 квітня 2007 року у стані
сп'яніння, погрожуючи мешканці с. Чернацьке Середино-Будського району Хочиній
У. застосуванням насильства, яке не є небезпечним для її життя і здоров'я,
відкрито заволодів її грошима у сумі, відповідно, 10 грн. і 5 грн.

Ухвалою
Апеляційного суду Сумської області від 14 серпня 2007 року вирок залишено без зміни.

У касаційній
скарзі засуджений ОСОБА_1 просить змінити судові рішення, пом'якшити йому
покарання. Вважає, що досудове і судове слідство були проведені однобічно,
неповно, з істотними порушеннями норм КПК України. Твердить, що умислу на
вчинення грабежу він не мав. Потерпіла на досудовому слідстві його обмовила під
психологічним тиском працівників міліції, а суд належним чином не досліджував
доказів у справі, тому неправильно застосував кримінальний закон і призначив
суворе покарання.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
засудженого не підлягає задоволенню.

Винуватість
ОСОБА_1 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому за викладених у вироку
обставин, матеріалами справи доведена.

Сам
засуджений у суді твердив, що він дійсно, будучи нетверезим, двічі приходив до
помешкання пристарілої ОСОБА_2 та, погрожуючи господарці, відбирав у неї гроші.
У такий спосіб він заволодів 10 грн. і 5 грн.

Виходячи з цього
та беручи до уваги, що учасники судового розгляду, у тому числі засуджений, не
оспорювали доказів стосовно фактичних обставин справи та правильно розуміли
зміст цих обставин, і переконавшись у добровільності й істинності їхніх
позицій, місцевий суд, роз'яснивши їм суть положень ст. 299 КПК України,
розглянув справу за цією процедурою.

Тому вказівка у
скарзі на однобічність і неповноту судового розгляду є безпідставною.

Кваліфікація
злочинних дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 186 КК
України є правильною.

Що стосується
покарання ОСОБА_1, то воно призначене у відповідності з вимогами ст. 65 КК
України. Суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу
засудженого, всі обставини, які обтяжують і пом'якшують покарання, у тому числі
й ті, на які вказується у касаційній скарзі, а тому призначив покарання у
мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України. Будь-яких обставин для
пом'якшення йому покарання не встановлено.

Даних про
упередженість органу досудового слідства чи суду, порушення ними норм КПК
України, які були б підставою для зміни чи скасування судових рішень, не
встановлено.

Ураховуючи
наведене, колегія суддів не має підстав для призначення справи до касаційного
розгляду з обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів

ухвалила:

відмовити засудженому ОСОБА_1 в задоволенні касаційної
скарги.

Судді:

Шевченко Т.В. Редька А.І. Лавренюк М.Ю.