Справа № 477/2786/14-к
Провадження № 1-кп/477/30/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2015 року м. Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорноморка Очаківського району Миколаївської області, громадянина України, розлученого, маючого неповнолітню дитину, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
28.10.2014року ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що на території Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області розташовані залізобетонні дорожні плити, вирішив вчинити крадіжку зазначених плит.
Реалізуючи свій злочинний намір, 05.11.2014року, ОСОБА_3 , залучивши до вчинення крадіжки інших осіб, у володінні яких перебували транспортні засоби: вантажний автомобіль ДАФ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та вантажний автокран ЗІЛ 130 ГИЯ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не посвячуючи їх в свої злочинні наміри, на вищевказаних автомобілях прибули на інспекторську дорогу І нитки водоводу «Дніпро-Миколаїв» у районі с. Шевченково Жовтневого району Миколаївської області (верхнє-Інгулецьких очисних споруд), звідки таємно викрали 11 залізобетонних плит вартістю 123грн.75коп. кожна, чим спричинив МКП «Миколаївводоканал» матеріальну шкоду на загальну суму 1361грн.25коп. З місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Зазначеними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 185 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненому визнав повністю та пояснив, що на початку листопада 2014року він вирішив забрати залізобетонні плити, які він раніше, коли ходив на охоту, бачив за містом, в районі пивзаводу «Янтарь». З цією метою він звернувся до своїх знайомих, які мали у власності вантажний автомобіль та вантажний автокран, та, не ставлячи їх до відома про фактичне вчинення крадіжки, попросив їх відвезти плити до себе додому. Приїхавши на місце знаходження плит, вони погрузили 11 з них та, коли їхали назад, були зупинені працівниками міліції. Проти заявленого цивільного позову заперечував, посилаючись на те, що всі викрадені плити повернуті власнику.
Представник потерпілого в судовому засіданні підтримала заявлений позов, зазначивши, що про викрадення плит їй відомо з матеріалів, які готувались до суду. Пояснила, що плити, дійсно, повернуті, на сьогоднішній день ділянка не відновлена. Сума позову складається з розрахунку вартості робіт по укладенню плит, розрахунок проводився, виходячи з середньої протяжності плит та з кошторису робіт, закладених програмою розрахунку. Яка кількість плит бралась за основу, пояснити не може. Також пояснила, що договір по виконанню робіт ще не укладений та сума договору може в подальшому змінюватись, в залежності від обсягу та складності робіт.
Окрім визнання обвинуваченим своєї провини, його вина у вчиненому підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:
заявою про викрадення бетонних плит ( а.с.26);
даними протоколу огляду місця події від 05.11.2014року, згідно якого оглянута ділянка місцевості, розташованої неподалік пивного заводу «Янтарь», з фототаблицею ( а.с.27-30);
постановою від 05.11.2014р. про визнання 11-ти плит речовими доказами та передачу їх на зберігання, з розпискою ( а.с. 31-32);
даними протоколу проведення слідчого експерименту від 11.11.2014року, під час якого обвинувачений розказав та показав на місці обставини викрадення плит, з фототаблицею ( а.с. 34-35);
довідкою про вартість плити залізобетонної (а.с. 49);
даними інвентаризації основних засобів, (а.с. 50-62);
Аналізуючи досліджені по справі докази в сукупності, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у викраденні 11-ти залізобетонних плит, які належать МКП «Миколаївводоканал» та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка).
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, судом враховується, що він вчинив злочин середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину у вчиненому визнав повністю, не працює, має неповнолітню дитину, позитивно характеризується.
Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнається визнання вини.
Обставин, які обтяжують покарання, під час розгляду справи судом не встановлено.
Враховуючи обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, ту обставину, що викрадене повернуто потерпілому, а також з урахуванням позиції представника потерпілого, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
На підставі ст. 100 КПК України речові докази по справі: 11залізобетонних плит, передані під розписку на зберігання потерпілому МКП «Миколаївводоканал», залишити як власнику; автомобіль ЗІЛ 130 ГИЯ синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на зберігання ОСОБА_6 , залишити останньому як власнику; автомобіль ДАФ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий під розписку ОСОБА_7 , залишити останньому як власнику; автомобіль ВАЗ 2106, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , переданий на зберігання під розписку ОСОБА_3 , залишити останньому за належністю.
Вирішуючи цивільний позов по справі, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно порівняльної відомості результатів інвентаризації основних засобів, недостача складає 85 штук залізобетонних плит (а.с. 50). При цьому в провину обвинуваченому ставиться викрадення 11-ти плит. В судовому засіданні представником потерпілого пояснень щодо складових розрахунку вартості відновлювальних робіт та кількість плит, на відновлення яких складено кошторис, не надано. Крім того, розрахунок договірної ціни по відновленню дорожнього покриття інспекторської дороги водоводу «Дніпро-Миколаїв», наданий суду, не містить реквізитів підрядної організації, за поясненнями представника потерпілого, на день розгляду справи договір на виконання будівельних робіт по відновленню дорожнього покриття не укладений, під час проведення відновлювальних робіт вартість може коригуватись. Таким чином, оскільки суму витрат, понесених на відновлення пошкодженого майна, потерпілим не доведено, а в судовому засіданні встановлено, що викрадені плити в кількості 11-ти штук повернуті потерпілому, суд приходить до висновку, що цивільний позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 366, 367-369, 374 КПК України, суд -
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавленні волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, поклавши на нього у відповідності до п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця поживання та роботи, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
В задоволенні цивільного позову МКП «Миколаївводоканал» про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди відмовити.
Речові докази по справі: 11залізобетонних плит, передані під розписку на зберігання потерпілому МКП «Миколаївводоканал», залишити як власнику; автомобіль ЗІЛ 130 ГИЯ синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на зберігання ОСОБА_6 , залишити останньому як власнику; автомобіль ДАФ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий під розписку ОСОБА_7 , залишити останньому як власнику; автомобіль ВАЗ 2106, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , переданий на зберігання під розписку ОСОБА_3 , залишити останньому за належністю.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1