Ухвала іменем україни 12 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Малий - Раковець, Іршавського району, Закарпатської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Згідно вироку суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 31 серпня 2013 року о 01 годині 00 хвилин у стані алкогольного сп'яніння знаходячись біля будівлі молочної кухні розташованої на території Синельниківської ЦРЛ, по вул. Миру 52, м. Синельникове, Дніпропетровської області в ході раптово виниклої сварки між ним і потерпілим ОСОБА_2 в результаті якої ОСОБА_2 наніс один удар кулаком в область лівої брови, потім один удар ногою в область живота ОСОБА_1, після чого ОСОБА_1 взяв в руку фрагмент металевої труби, яку підібрав на місці скоєння злочину, і наніс один удар в область голови ОСОБА_2, в результаті цього удару останній не втримався на ногах і впав на спину. Після чого, ОСОБА_1 маючи намір на протиправне позбавлення життя ОСОБА_2, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, фрагментом металевої труби наніс по тулубу і по голові потерпілого не менше 6 ударів спричинивши йому, згідно висновку експерта, тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Після цього ОСОБА_1 маючи намір на протиправне позбавлення життя ОСОБА_2, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій взяв уламок залізобетонної урни і кинув її на ОСОБА_2, який в цей момент знаходився в положенні лежачи на спині.

В результаті цього удару ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудини, яка супроводжувалась поперечним переломом грудини, численні переломи ребер з обох сторін, повного відриву правої легені в області кореня, розриву міокарду правого шлуночка серця, крововиливів у плевральну і черевну порожнини, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів з вираженим недокрів'ям серця, численні дрібні розриви тканини правої частки печінки по нижній її поверхні.

Згідно висновку експерта смерть потерпілого ОСОБА_2 настала внаслідок спричинення зазначених тілесних ушкоджень.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року вирок суду в частині призначеного покарання змінено.

Призначено ОСОБА_1 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

У решт вирок суду залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор не погоджується з рішенням апеляційного суду просить його скасувати у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого і просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування таких вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не проаналізував усіх обставин вчинення кримінального правопорушення та безпідставно застосував до засудженого вимоги ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання прокурором порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суд касаційної інстанції, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги прокурора про м'якість призначеного засудженому покарання, то вони є непереконливими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

А з огляду на положення ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи його ОСОБА_1 апеляційний суд, як убачається з ухвали, зважив на те, що злочин останній скоїв у результаті протиправних дій самого потерпілого ОСОБА_2, який перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння, сам спровокував конфлікт, першим наніс удари засудженому.

Крім того, апеляційний суд взяв до уваги те, що ОСОБА_1 вперше притягується до кримінальної відповідальності, сприяв розкриттю злочину, має позитивні характеристики, працює, є особою похилого віку, за станом здоров'я хворіє на діабет, відсутність претензій зі сторони представника потерпілого у зв'язку з відшкодуванням матеріальних збитків.

Також, при призначенні ОСОБА_1 покарання суд апеляційної інстанції врахував, що на момент розгляду кримінального провадження у апеляційному суді останній повністю визнав свою вину.

З таким висновком апеляційного суду погоджуються і суд касаційної інстанції та вважає, що призначене апеляційним судом засудженому ОСОБА_1 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду і задоволення скарги прокурора, та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5