АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/604/15 Справа № 201/2/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у закритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року в кримінальному провадженні №0000277 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кочубеївська Ставропольського Краю Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз: - 26 вересня 2006 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст.71 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільненого 19 грудня 2008 року за постановою Синельниковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2008 року умовно достроково на невідбутий строк покарання 11 місяців 4 дні, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.153, ч.2 ст.187 КК України,-

Учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

потерпіла ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року засуджено ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі; ч. 1 ст. 153 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 153 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна; ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2006 року і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 10 років 1 місяця позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілих: ОСОБА_11 в рахунок відшкодування майнової шкоди 950 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн.; ОСОБА_12 в рахунок відшкодування майнової шкоди 19 630 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн.; ОСОБА_13 в рахунок відшкодування майнової шкоди 6 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. Вироком суду вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2014 року вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27грудня 2013 року щодо ОСОБА_6 скасовано, в частині призначеного покарання та ухвалено новий вирок яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі; ч. 1 ст. 153 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 153 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна; ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2006 року і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 13 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. В решті вирок районного суду залишений без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2014року щодо засудженого за ч. 3 ст.187, ч. 1 ст. 153 КК України ОСОБА_6 , по епізоду кримінальних правопорушень вчинених 04.04.2009 року щодо потерпілої ОСОБА_11 залишено без зміни, а в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 скасований в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 950 грн. та відмовлено в задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 в цій частині. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ вини ОСОБА_6 з`явлення його з зізнанням від 29.04.2009 року про вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_11 .Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна; ч. 1 ст. 153 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна.На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання за вироком апеляційного суду частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2006 року і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 10 (десяти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. В решті вирок апеляційного суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 153 КК України, по епізоду кримінальних правопорушень вчинених щодо потерпілої ОСОБА_14 , залишено без зміни.Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2014року в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст.153 КК України, по епізоду кримінальних правопорушень вчинених щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15 скасований, призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду ; кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити у зв`язку з відсутністю складу злочину .
Вимоги апеляційної скарги по епізоду кримінальних правопорушень, вчинених щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15 від 07.04.2009 року, мотивує тим, що судом не було допитано свідків зі сторони захисту, що є порушенням принципу рівності прав на подання доказів суду та свідчить про неповноту судового розгляду;
Після направлення кримінальної справи на додаткове розслідування не було виконано вказівки, зазначені в ухвалі Верховного Суду України від 23.03.2010 року, не було отримано нових доказів провини ОСОБА_6 , а докази, що були надані до суду, спростовують зазначені в обвинувальному акті кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_6 .
Так, твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 прийшов до ОСОБА_12 близько 17-30 спростовується матеріалами справи, відповідно до яких о 18 годині 09 хвилин зафіксовано телефонне з`єднання між засудженим та цією потерпілою, а тому ОСОБА_6 не міг фізично прийти раніше цього часу.
За тих обставин, що труп ОСОБА_16 підпер вхідні двері, покинути квартиру можна було лише через вікно, що зробила ОСОБА_12 .
Не з`ясовано, хто прив`язував простирадла до батареї, накривав труп ковдрою.
Не взято до уваги, що відразу після падіння ОСОБА_12 підійшли люди, які викликали міліцію та швидку допомогу.
Не взято до уваги, що між ОСОБА_12 і ОСОБА_16 постійно виникали скандали.
Проігноровано та не досліджено, яким чином потрапили бризки крові ОСОБА_16 на жіночу зелену кофту, яка органами досудового розслідування не бралась до уваги, але досліджувалась експертами.
Із дослідженого в судовому засіданні відеозапису не вбачається пошкодження дверей в спальню , які за показаннями ОСОБА_12 вибивав ОСОБА_6 .
В судовому засіданні не було досліджено всіх речових доказів у зв`язку з їх відсутністю.
Судом не було надано належної оцінки здобутим доказам та не було взято до уваги, що спочатку було порушено кримінальну справу за фактом вбивства відносно ОСОБА_12 , явку з повинною ОСОБА_6 написав внаслідок фізичного та морального впливу працівників міліції.
ОСОБА_12 заявляла про зниклі речі , надаючи неправливі покази, що не взято до уваги судом.
В апеляційній скарзі обвинучений ОСОБА_6 просить скасувати вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27.12.2014 року; кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю складу злочину.
По епізоду кримінальних правопорушень, вчинених щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15 від 07.04.2009 року, вважає, що вирок має бути скасований через неповноту досудового та судового слідства, оскільки судом були досліджені докази вибірково, не допитані свідки, не надано належної оцінки доказам, не були виконані вказівки судів, які направляли справу на додаткове розслідування, нових доказів здобуто не було, посилаючись на ті ж обставини, що викладені в апеляційній скарзі захисника.
Прокурор в апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями просить вирок суду скасувати. Призначити новий судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні в Жовтневому районному суді м.Дніпропетровська в іншому складі суду.
Доводи апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що судом допущено неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , який належних висновків для себе не робить, стає на шлях вчинення злочинів, не працює.
Оцінка достовірності показів свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 має надаватись судом першої інстанції, а з метою перевірки їх показів, усунення суперечностей або узгодженостей слід проводити їх оцінку разом із доказами, отриманими згідно КПК 1960 року.
Обвинувачений ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції просив вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні.
Захисник ОСОБА_7 в ході апеляційного перегляду просив вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні, оскільки допущені порушення судом першої інстанції, що полягають у недослідженні всіх доказів у даному кримінальному провадженні.
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав доводи апеляційної скарги прокурора із змінами та доповненнями, у задоволенні апеляційних скарг захисника та обвинуваченого просив відмовити.
Потерпіла ОСОБА_10 заперечень щодо скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду у вказаному кримінальному провадженні не мала.

Згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року ОСОБА_6 визнаний винним по епізоду кримінальних правопорушень, вчинених щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15 від 07.04.2009 року у тому, що він, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, 07 квітня 2009 року близько 17.30 години за телефонною домовленістю з потерпілою ОСОБА_23 щодо надання йому останньою послуг інтимного характеру прийшов до квартири АДРЕСА_3 , де проживала раніше йому незнайома ОСОБА_23 , яка надавала вищезазначені послуги за місцем свого проживання. Прийшовши до зали квартири, де мешкала ОСОБА_23 , у ОСОБА_24 раптово виник умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_25 , стоячи з правого боку від потерпілої ОСОБА_23 , завдав їй один сильний удар кулаком своєї лівої руки в область правої скроні. Від болю отриманого удару ОСОБА_23 трохи присіла, і одразу ж побачила в руках ОСОБА_24 ніж. Після чого, з метою подолання опору потерпілої, ОСОБА_25 став погрожувати ОСОБА_23 застосуванням насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, в разі, якщо потерпіла ОСОБА_23 не віддасть йому наявні в неї грошові кошти та інші цінності матеріального характеру, у зв`язку з чим демонстрував потерпілій наявний в нього ніж. Після цього ОСОБА_6 став вимагати від ОСОБА_23 передати йому наявні в неї в квартирі грошові кошти або інші матеріальні цінності, чим остаточно подолав її волю до подальшого опору. Однак, незважаючи на погрози з боку ОСОБА_24 про застосування до потерпілої ОСОБА_23 насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, остання, сприймаючи такі погрози як реальні, побоюючись за своє життя та здоров`я, пояснила, що за місцем її проживання грошових коштів та інших цінностей матеріального характеру немає. Почувши відмову потерпілої ОСОБА_23 про необхідність зазначення місцезнаходження грошових коштів та матеріальних цінностей, ОСОБА_25 зв`язав потерпілу скотчем, який приніс с собою, чим остаточно позбавив потерпілу можливості самостійно пересуватись та чинити опір ОСОБА_26 , та почав оглядати квартиру ОСОБА_23 з метою заволодіння майном останньої.
Під час вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_12 та в процесі огляду ОСОБА_27 квартири потерпілої з метою заволодіння її майном, відкривши вхідні двері ключем, до квартири увійшов співмешканець ОСОБА_12 - ОСОБА_15 . Після чого ОСОБА_25 попрямував до передпокою квартири на зустріч ОСОБА_28 з яким розпочав розмову, яка переросла у конфлікт, в результаті якого на підставі раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_24 виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_15 , тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Реалізуючи свій злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_15 , 07 квітня 2012 року близько 18.30 години, обвинувачений ОСОБА_25 наявним в нього ножем, який вирішив використати як знаряддя злочину, та утримуючи його в правій руці, наблизився до потерпілого ОСОБА_29 , який знаходився в передпокої зазначеної квартири, де діючи умисно, бажаючи настання смерті останнього, наніс потерпілому ОСОБА_15 2 удари ножем у життєво важливі органи - в область живота зліва, а потім ще 2 удари в життєво важливі органи- в область задньої поверхні грудної клітини зліва потерпілого. В результаті умисних дій ОСОБА_24 потерпілому ОСОБА_16 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: проникаючої колото-різаної рани на задній поверхні грудної клітини зліва, з ушкодженням нижньої частини лівої легені по задній поверхні; проникаючої колото-різаної рани на передній поверхні грудної клітки зліва, з ушкодженням верхньої частини лівої легені; проникаюче колото-різане поранення на передній черевній стінці зліва з частковим пошкодженням великого сальника і прилеглих до нього судин, а також нижній частині стінки пілоричного відділу шлунка, підшлункової залози по верхньому краю і пошкодження вени з судинного пучка лівої нирки; непроникаючого колото-різаного поранення по задній поверхні грудної клітки зліва. Виявлені при дослідженні трупу ОСОБА_15 проникаючі колото-різані поранення грудної клітини та живота, які супроводжувалися внутрішнім і зовнішнім кровотечею і ускладнилися розвитком гострого недокрів`я, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя і здоров`я в момент їх заподіяння, та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_15 .
Від отриманих тілесних ушкоджень приблизно в 19.00 годині ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий ОСОБА_15 помер у приміщенні передпокою квартири АДРЕСА_3 .
Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_25 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, із застосуванням фізичного насильства та з погрозою застосування фізичного насильства, 07 квітня 2009 року приблизно о 19.10 годині, застосовуючи фізичне насильство, схопив за волосся потерпілу ОСОБА_23 , якій в цей час вдалося звільнитися від скотчу та вибігти на допомогу до ОСОБА_15 , та потягнув ОСОБА_23 у спальну кімнату квартири, де знову почав погрожувати застосуванням фізичного насильства потерпілій ОСОБА_23 невстановленим слідством ножем, а також висловлюючи на її адресу погрози про застосування до неї фізичного насильства, проти волі потерпілої ОСОБА_23 , воля до опору якої була подолана ОСОБА_27 , змусив її вступити з ним у орогенітальні статеві зносини, які тривали близько 5 хвилин.
При цьому ОСОБА_23 просила ОСОБА_24 дати можливість надати допомогу ОСОБА_15 , який ще подавав ознаки життя. Після чого ОСОБА_25 , припинивши статевий акт з ОСОБА_23 , прослідував до передпокою квартири, де лежав ОСОБА_15 . У цей момент потерпіла ОСОБА_23 , побоюючись за своє життя та здоров`я, з метою припинити насилля над собою, бажаючи врятуватись бігством від нападника ОСОБА_24 , закрила міжкімнатні двері у спальню, та відкривши вікно у кімнаті, в якій вона знаходилась, прийняла рішення залишити приміщення квартири через вікно, не зважаючи на те, що квартира розташована на третьому поверсі. У цей час ОСОБА_25 , почувши це, вибив двері в спальню та підбіг до ОСОБА_23 , що знаходилась на підвіконні, схопив потерпілу ОСОБА_23 за волосся, але не втримав, внаслідок чого приблизно о 19.30 годині потерпіла ОСОБА_23 зірвалась з вікна вищевказаної квартири на асфальтну поверхню.
Знаходячись в квартирі, ОСОБА_25 , доводячи до кінця свій злочинний умисел на напад з метою заволодіння майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, заволодів майном потерпілої ОСОБА_23 , а саме мобільним телефоном «Нокіа» вартістю 730,00 гривень, стартовим пакетом «Київстар» вартістю 25 гривень, обручкою з золота 525 проби вартістю 550,00 гривень, булавкою з золота 525 проби вартістю 275,00 гривень, браслетом з золота 525 проби вартістю 550,00 гривень, золотими сережками вартістю 1100,00 гривень, грошовими коштами в сумі 1400,00 гривень, а всього на загальну суму 4630,00 гривень.
Після чого ОСОБА_25 , усвідомлюючи, що потерпіла від його злочинних дій змогла залишити місце скоєння ним злочинів, та незважаючи на її падіння з висоти третього поверху будинку, у наближений час після закінчення злочинних дій ОСОБА_27 зможе покликати на допомогу та повідомити про обставини вчинених ним злочинів, з метою запобігання бути викритим у вчиненні злочинів, прив`язав до батареї штору та накрив тіло ОСОБА_15 ковдрою, після чого з вищевказаним майном потерпілої ОСОБА_12 через вхідні двері квартири місце скоєння злочину залишив.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав доводи зміненої апеляційної скарги із доповненнями, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, потерпілу, яка також просила вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора щодо скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав неповноти судового розгляду, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, підлягають задоволенню, а апеляційні скарги захисника та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

В той же час, доводи апеляційних скарг прокурора, захисника, обвинуваченого про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону , неповноту судового розгляду при розгляді кримінального провадження по епізоду кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_6 від 07.04.2009 року щодо потерпілої ОСОБА_12 та по вбивству ОСОБА_30 , колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.
Так, завданням кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, поміж іншого, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або, засуджений і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
А відповідно до ч. 4 цієї норми закону та ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
З огляду на положення ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні цих кримінальних правопорушень, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищеперерахованих норм кримінального процесуального закону, зокрема і щодо неповноти судового розгляду, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та передчасно прийшов до висновку про визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст.153 КК України, по епізоду від 07.04.2009 року.
Так, з протоколу огляду місця події та трупу від 07.04.2009 року вбачається, що труп ОСОБА_15 знаходився під вхідними дверима, накритий покривалом. В ході даної слідчої дії з приміщень ванної кімнати та кухні виявлені та вилучені дві жіночі кофти та рушник із нашаруванням бурого кольору, відро з водою, а також наявні в приміщенні ножі, які були визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження (т. 2 а.к.п.115, 170-171).
Суд, поклавши в основу обвинувального вироку як доказ протокол огляду місця події та трупу від 07.04.2009року (т.1 а.к.п.7-33), не обговорив питання, чи є він належним доказом, оскільки захисник звертав увагу суду на те, що поняті не були присутні в квартирі, де проводився огляд, зазначені обставини не були перевірені судом першої інстанції, свідки ОСОБА_31 , ОСОБА_17 , які були понятими, судом першої інстанції не допитувались .
Згідно показань свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_32 і ОСОБА_21 на досудовому слідстві, які були досліджені судом першої інстанції, вони пояснювали, що в складі оперативної групи прибули до квартири, звідки випала ОСОБА_33 , двері якої знаходились у зачиненому стані, а також щось їх підпирало. У зв`язку із чим, у дверях була проламана дірка, через яку вони побачили труп чоловіка, який упершись обличчям у двері повністю заважав зайти в квартиру. Протиснувши руку у дірку, ОСОБА_20 з середини відкрив замки. Відчиняючи двері, труп чоловіка був відсунутий від дверей, і вхід в квартиру став вільним (т.1 а.к.п.85-88).
Суд першої інстанції, спростовуючи доводи сторони захисту про те, що труп ОСОБА_15 перешкоджав вільному виходу із квартири, взяв до уваги як доказ протокол відтворення обстановки та обставин події від 26.12.2012 року (т.11, а.с.20-24), не мотивувавши, чи є він належним доказом, оскільки дана слідча дія проводилась не за місцем події, де було вчинено вбивство ОСОБА_15 , а в службовому кабінеті РВ ДГУ УМВС України в Дніпропетровській області, де інші двері та інші умови.
Враховуючи викладене, залишилось не з`ясованим, чи міг хто- небудь покинути квартиру через двері за умови, що з середини вони були заблоковані трупом потерпілого.
Крім того, судом першої інстанції досліджувались:
- висновок експерта № 394, яким встановлено, що на клинку одного з ножів, які були виявлені та вилучені на місці вчинення злочину, і наданих на дослідження, встановлено наявність крові, видову приналежність якої не визначено (т. 2 а.к.п. 31-33),
- висновок № 470 МК від 22.07.2009 року (т.2 а.к.п. 69-76) , з якого вбачається, що колото- різані поранення потерпілому ОСОБА_15 могли бути спричинені клинком наданого на дослідження кухонного ножа, умовно названого « №1, 2 », тобто ножем з зеленою рукояткою, виявленого та вилученого на місці вчинення злочину,
- висновок експерта №438, з якого вбачається, що при судово- медичному дослідженні вказаних речових доказів, в тому числі і жіночої кофти, на них встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні її, у всіх слідах крові виявлені антигени А,В і Н, що не виключає можливість цих слідів за рахунок крові особи з групою АВ, з супутнім антигеном Н, у тому числі не виключена можливість походження цих слідів за рахунок крові потерпілого ОСОБА_15 , та не виключена можливість суміші крові в цих слідах від двох і більше осіб, в тому числі і ОСОБА_6 (т.2 а.к.п. 8-16). А згідно показань потерпілої ОСОБА_12 остання стверджувала, що вона до потерпілого після спричинення йому ножових поранень взагалі не торкалась,
однак суд першої інстанції у вироку не мотивував, чому не бере до уваги вказані висновки, не з`ясував, яким чином кров потерпілого ОСОБА_15 і ОСОБА_6 могла потрапити на одяг потерпілої ОСОБА_12 , хто і для чого намагався його випрати, хто і навіщо накрив труп потерпілого покривалом.
Спростовуючи доводи обвинуваченого щодо його непричетності до вчинення зазначеного злочину, суд першої інстанції пославсь на показання потерпілої ОСОБА_13 , яка пояснювала, що потерпілий ОСОБА_15 з розумінням відносивсь до роду діяльності потерпілої ОСОБА_12 , яка займалася наданням інтимних послуг, при цьому не перевіривши доводи сторони захисту про те, що свідки ОСОБА_34 , ОСОБА_35 вказували на те, що між ОСОБА_15 і ОСОБА_12 часто виникали сварки, оскільки зазначених свідків не допитав, хоча клопотання про їх допит задовольнив.
Судом першої інстанції оголошувалася ухвала Верховного Суду України від 23.03.2010 року (т.3, а.к.п.319-321, т.13, а.к.п.51), в якій зазначено про недоліки та неповноту досудового слідства, однак чи було їх усунено під час досудового розслідування, суд під час розгляду кримінального провадження належним чином не перевірив, не провів ретельного аналізу і оцінки доказів, на які посилались захисник та обвинувачений, з належною повнотою не з`ясував, чи достатньо їх у матеріалах кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.115, ч. 2 ст.187, ч. 2 ст. 153 КК України, та ухвалення в цій частині обвинувального вироку.
Згідно з вимогами п.1, п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою згідно із п.1, п.3 ч.1 ст. 409 КПК України для скасування вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року щодо ОСОБА_6 по епізоду кримінальних правопорушень, вчинених 07.04.2009 року щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15 .
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2015 року також вказано про необхідність усунення зазначених недоліків, а також про необхідність усунення розбіжностей у показах свідків ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , які на досудовому слідстві пояснювали, що між ОСОБА_15 і ОСОБА_12 часто виникали сварки, та потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які стверджували, що ОСОБА_15 не заперечував проти способу її життя, конфліктів з цього приводу не виникало. Крім цього, не усунуті суперечності у показаннях свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_32 , ОСОБА_21 які на досудовому слідстві вказували, що при виїзді на місце було встановлено, що потерпіла зірвалась з простирадла, намагаючись по ньому спуститись з вікна вниз, а свідки ОСОБА_38 та ОСОБА_39 пояснили, що їм потерпіла повідомила про те, що сама випала з вікна (т.1 а.к.п. 85-88; 89-90).
Однак в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції, встановивши порядок дослідження доказів, відповідно до якого ухвалив допитати потерпілих, допитати свідків, вивчити матеріали та речові докази, допитати обвинуваченого, задовольнивши клопотання захисника та обвинуваченого щодо допиту свідків ОСОБА_40 , ОСОБА_17 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_41 , (том 12, а.к.п.100-101), не допитав вказаних свідків, тоді як сторона захисту наполягала на їх допиті, у зв`язку із запереченнями учасників кримінального провадження відмовив у оголошенні показів свідка ОСОБА_42 (том 13, а.к.п.41), зміст протоколів допиту свідків ОСОБА_43 (том 1, а.к.п.71), ОСОБА_35 (том 1, а.к.п.73), ОСОБА_36 (том 1, а.к.п.74), ОСОБА_37 (том 1, а.к.п.76) не оголошував, клопотань щодо оголошення показань вказаних свідків сторони не заявляли, при огляді речових доказів не було оглянуто ножі та одну жіночу кофту, які визнані речовими доказами (том 2, а.к.п.115,170-171), а тому залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що є неповнотою судового розгляду.
Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені недоліки, оскільки вказані свідки судом першої інстанції не були допитані, їх показання, надані під час досудового слідства, судом першої інстанції не досліджувались, таких клопотань сторони не заявляли як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції, просили призначити новий розгляд в суді першої інстанції, тоді як відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Відповідно до п.19) ч.1 ст.7 КПК України, ч.2, ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості винесення кінцевого рішення по справі.

Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції- без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено кримінально-процесуальним законом саме на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку в перелік підстав, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст.415 КПК України, не входять неповнота судового розгляду, та істотні порушення кримінального процесуального закону передбачені ст.23 КПК України, ст.370 КПК України, ст.374 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.15), п.16) ч.1 ст.7 КПК України, ч.6 ст.22 КПК України та ст.23 КПК України, вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року щодо ОСОБА_6 по епізоду кримінальних правопорушень, вчинених 07.04.2009 року щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд у суд першої інстанції в іншому складі, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника- частковому задоволенню, апеляція прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції- задоволенню.
При новому розгляді справи, суду першої інстанції необхідно встановити фактичні обставини справи, дати оцінку здобутим доказам, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, з дотриманням прав учасників процесу, перевірити інші доводи, зокрема і щодо відсутності належних, допустимих, достатніх доказів вини ОСОБА_6 по епізоду кримінальних правопорушень вчинених 07.04.2009 року щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15 дати на них вичерпну відповідь, при цьому звернути увагу на недоліки на які вказували в своїх рішеннях від 23.03.2010 року, 25.08.2011 року, 09.08.2012 року, 29 січня 2015 року Верховний суд України, Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, Амур- Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська, Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у разі ж доведеності вини ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст.115, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 153 КК України призначити покарання відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.
Обгрунтування апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у відповідності до вимог ч.2 ст.415 КПК України не можуть бути вирішеними судом апеляційної інстанції наперед, оскільки прокурор просив про скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, та зазначені вимоги апеляційної скарги задоволено.
Крім того, суду першої інстанції слід звернути увагу на те, що в ухвалі від 29 січня 2015 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено висновки щодо призначення покарання.
На підставі п.12 ч.1 ст.537 КПК України колегія суддів, враховуючи, що в ході апеляційного розгляду ОСОБА_6 вказав про перебування його в СІЗО №3 м.Дніпропетровська, вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2014 року він засуджений по епізоду кримінальних правопорушень, вчинених 04.04.2009 року щодо потерпілої ОСОБА_11 до покарання у виді позбавлення волі, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сплинув, клопотань щодо запобіжного заходу від учасників провадження не надходило, тому колегія суддів приходить до висновку щодо тимчасового залишення ОСОБА_6 у СІЗО №3 м.Дніпропетровська у зв`язку з розглядом кримінального провадження.
На підставі вище викладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, п.6) ч.1 ст.407 КПК України, ст.409 КПК України-ч.1 ст.412 КПК України, п.15), п.16) ст.7 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року щодо ОСОБА_6 по епізоду кримінальних правопорушень вчинених 07.04.2009 року щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу із змінами та доповненнями прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_8 , на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року щодо ОСОБА_6 по епізоду кримінальних правопорушень вчинених 07.04.2009 року щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15 задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року щодо ОСОБА_6 по епізоду кримінальних правопорушень, вчинених 07.04.2009 року щодо потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , скасувати, призначивши новий судовий розгляд в тому ж суді першої інстанції, в іншому складі.
На підставі п.12 ч.1 ст.537 КПК України тимчасово залишити ОСОБА_6 у СІЗО №3 м.Дніпропетровська у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4