г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4157/14-к
Номер провадження 1-кп/213/41/15
У Х В А Л А
Іменем України
03 березня 2015 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру матеріалів досудового розслідування за № 0001352, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , прож.: АДРЕСА_2 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за ч.1 ст. 307 КК України, що відноситься до умисних тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 знаходиться під вартою на підставі ухвали слідчого судді від 24 жовтня 2014 року, в якій було зазначено, що у зв`язку з тяжкістю злочину, існує ризик вчинення нового злочину, т.як. він не має засобів до існування, не працював, згідно підозри займався злочинною діяльністю за місцем проживання. Встановлено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 60000грн. (а.с. 107-108 том2).

Ухвалою суду від 17 грудня 2014 року, в підготовчому судовому засіданні, зазначений запобіжний захід обвинуваченому було продовжено, зазначено існування ризику переховування, та вчинення нового злочину.

Ухвалою суду від 12.02.2015р. дію запобіжного заходу було продовжено.

Відповідно до ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку.

В судовому засіданні прокурор просив продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, вказавши, що обвинувачений з урахуванням тяжкості злочину може переховуватись від суду. Оскільки злочин вчинено ним за місцем мешкання, існує ризик вчинення нового злочину. Зазначила, що обвинувачений не має засобів до існування, за що він буде жити. Зазначила, що невідомо хто є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , чи не заперечують особи, що там проживають. Зазначила, що обвинувачений може виїхати до зони АТО, оскільки свідок вказав, що робив відповідні прохання.

Захисник заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки обвинувачений раніше не судимий, характеризується позитивно, не перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога, буде допомагати батькам які потребують стороннього догляду, буде працювати у батьків, а саме робити їм ремонт, переховуватись не буде, вчинювати нові злочини не буде.

Обвинувачений просив звільнити його з під варти, зазначивши, що від суду ховатись він не збирається. Свою вину він не визнає і не відмовляється допомагати слідству. Злочини не буде вчинювати.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу судом враховуються вимоги ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання за інкремінований злочин, а саме за ст. 307 ч.1 КК України передбачене покарання від 4 до 8 років позбавлення волі.

Водночас суд враховує, практику Європейського суду з прав людини у справах: "Панченко проти Російської Федерації", "Горал проти Польщі", "Тодоров проти України", "Адам,як проти Польщі", в яких зазначено, що тяжкість пред`явлених звинувачень сама по собі не може служити виправданням тривалих періодів утримання під вартою.

Суд враховує, що обвинувачений утримується під вартою з 23.10.2014р., тобто більше 4х місяців.

Суд враховує, що злочин за ч.1 ст. 307 КК України відноситься до умисних тяжких злочинів, враховує те, що обвинувачений раніше не судимий. Характеризується з позитивної сторони. На даний час, враховуючи презумпцію невинуватості, вважається невинуватим.

Суд враховує позицію обвинуваченого, що зазначив, що буде давати пояснення в кінці судового слідства. Суд враховує вік та стан здоров,я обвинуваченого, що не є особою похилого віку, та на здоров,я не скаржився, на умови перебування під вартою також не скаржився.

Суд враховує матеріальний стан обвинуваченого, що на момент вчинення інкремінованого злочину офіційно не працював, з пояснень свідків встановлено, що працював неофіційно. Свідки сторони захисту зазначили, що будуть допомагати обвинуваченому, він буде працювати у батьків, робити їм ремонт, забезпечать його засобами першої необхідності.

Суд враховує, що обвинувачений не одружений, дітей не має, суд враховує, що обвинувачений має місце реєстрації, але не проживав там, проживав разом з батьками за їх місцем реєстрації, оскільки вони потребували сторонньої допомоги, яку він їм надавав.

Обвинувачений не працює офіційно, свідками сторони захисту зазначено, що вони будуть його утримувати, він буде працювати у них робити ремонт.

Щодо ризику переховування, то стороною захисту зазначено, що батьки обвинуваченого потребують сторонньої допомоги, за станом здоров,я, пояснили, що сестри обвинуваченого також допомагають батькам, але їм також необхідна фізична допомога, тобто чоловіча, яку може надати, та надавав обвинувачений.

Суд враховує репутацію обвинуваченого, який характеризується позитивно, має вищу освіту, раніше не судимий.

Суд враховує, що обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Відповідно до Постанови ПВССУ від 19.12.2014р., при вирішенні питання про обрання чи продовження запобіжного заходу має враховуватись поведінка обвинуваченого та його соціальні зв,язки, що також відображено в Рішеннях Європейського суду з прав людини у справах: Смирнова проти Росії, Вемгофф проти Німеччини, Летельєр проти Франції, де зверталась увага, що обвинувачені вперше притягувались до кримінальної відповідальності, мали постійне місце проживання, неповнолітніх дітей, але це не було враховано судами, та фактично не розглядалось питання застосування альтернативних запобіжних заходів.

Суд враховує поведінку обвинуваченого в суді, що пояснив, що надасть покази в кінці судового слідства, оскільки бажає дослідити всі докази сторони обвинувачення, та спростувати їх своїми свідченнями.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує право кожного на свободу та особисту недоторканність, частина 1 (пункт с) цієї статті дозволяє законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Частина 3 цієї статті вказує, що кожен, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Таран проти України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен бути необхідним за конкретних обставин. Тримання під вартою відповідно до підпункту с пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів за і проти звільнення.

Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення.

Щодо участі обвинуваченого в діях у зоні АТО, то обвинувачений пояснив, що в 2014 році ним подавалась заява про добровільну участь, але йому було відмовлено, на даний час він не збирався туди їхати, буде виконувати покладені на нього обов,язки.

Враховуючи стосунки обвинуваченого з батьками, що підтвердили необхідність його допомоги, те що вони є близькими, те що суду надано довідки про те, що батько обвинуваченого дійсно потребують допомоги, суд вважає наявними тісні соціальні зв,язки, що існує невелика вірогідність переховування обвинуваченого від суду, яка не обгрунтовує його тримання під вартою.

Також, щодо ризику вчинення злочину, то з урахуванням уточнення сторони захисту, що йому будуть надавати допомогу батьки, він буде робити їм ремонт, тобто він матиме засоби до існування, суд вважає що даний ризик не доведений.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що квартира в якій зареєстрований обвинувачений належить їй, та вона не проти, щоб він там проживав, також зазначила, що забезпечить його першим необхідним, тобто він буде мати засоби до існування.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом, який у відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України є винятковим, та застосовується лише в разі неможливості застосування більш м,яких запобіжних заходів.

Ризики зазначені стороною обвинувачення частково втратили свою актуальність, ризик переховування невеликий, ризик вчинення злочину спростовано.

Відповідно до Постанови ПВССУ від 19.12.2014р., суттєве зменшення ризиків зумовлює зміну запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Суд підтримує позицію захисту, та вважає можливим обрати більш м,який запобіжний захід, оскільки ризики зменшились.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 176 КПК України домашній арешт є запобіжним заходом.

Відповідно до ч.2 ст. 181 КПК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбівлення волі.

Стороною обвинувачення не доведено необхідність тримання обвинуваченого під вартою. З урахуванням тяжкості обвинувачень, та невеликої можливості переховування, задля недопущення порушення прав обвинуваченого за ст. 5 Конвенції, суд вважає можливим змінити запобіжний захід обвинуваченому на домашній арешт.

Таким чином, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою - слід відмовити.

На обвинуваченого слід покласти обов,язки прибувати до суду на виклик суду, не відлучатись за межі області; повідомляти суд про зміну місця проживання, носити електронний засіб контролю.

Стороною захисту було заявлено клопотання про витребування довідок, щодо стану здоров,я свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме щодо перебування на обліку в лікаря нарколога.

Сторона обвинувачення заперечувала, оскільки не доведено необхідність збирання характеризуючих матеріалів на свідків.

Суд вислухавши сторони вирішив, що стороною захисту не робились такі запити, їм не відмовляли у їх наданні, тобто не доведено, що існують труднощі в отриманні таких доказів. Крім того свідки в судовому засіданні зазначали, що були наркозалежними, сторона обвинувачення не оспорює дане твердження. Судом не встановлено необхідність витребування таких документів. Покази зазначених свідків будуть оцінені в нарадчій кімнаті при вирішенні справи по суті, будуть оцінюватись у сукупності з всіма іншими доказами, та судом буде взято до уваги зауваження на покази даних свідків стороною захисту.

Керуючись ст. ст. 22,176,177, 181.183, 314-316,343,371,372 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:
Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу - задовольнити, клопотання обвинувачення залишити без задоволення.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на домашній арешт, строком на 60 днів, а саме до 01.05.2015р., звільнивши з зали суду.

Заборонити ОСОБА_4 залишати місце мешкання, а саме: квартиру АДРЕСА_3 без дозволу суду з 18:00 годин вечора до - 10:00 години ранку наступного дня.

Зобов`язати ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися за межі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.

Роз,яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники міліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Покласти обов,язок на Інгулецький РВ забезпечити обвинуваченого ОСОБА_4 електронним засобом контролю.

В разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

В задоволенні клопотання захисту про витребування довідки на свідків - відмовити.

Копію даної ухвали направити для виконання Інгулецькому РВ. Оголосити перерву до 16:00 годин 12.03.2015р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1