У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Коротких О.А.,

за участю прокурора Матюшевої О.В.,

представника цивільного

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши
в судовому засіданні в м. Києві 23 жовтня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_2. на судові рішення щодо ОСОБА_3

встановила:

вироком Будьонівського районного суду
м. Донецька від 28 серпня 2006 року

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Ул'янівськ Російської Федерації, жителя м. Донецька, раніше
не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами
строком 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_3. звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3
роки.

На підставі ст. 76 КК України на
нього покладено обов'язки
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та
періодично з'являтися для реєстрації в ці органи.

Постановлено стягнути із ОСОБА_3. на користь потерпілих:

- ОСОБА_4.
на відшкодування матеріальної шкоди 3 000 грн.;

- ОСОБА_5. на
відшкодування матеріальної шкоди 1 760 грн. 82 коп. та моральної - 20 000 грн.

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5. до товариства з обмеженою відповідальністю Донецький
лікеро-горілчаний завод “ЛІК” ( надалі ТОВ ДЛГЗ “ЛІК”) про стягнення 80 000
грн. на відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 12 січня
2007 року вирок щодо ОСОБА_3. залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_3. визнано винуватим та
засуджено за те, що він 13 травня 2006 року близько 19 години 15 хвилин у м. Донецьку, в порушення вимог п. п. 2.1, 10.1, 12.1, 12.4, 12.9 Правил дорожнього
руху, у стані алкогольного
сп'яніння керував автомобілем “HYUNDAI- Accent”, який на
підставі договору оренди належав ТОВ ДЛГЗ “ЛІК”. Рухаючись в населеному пункті
зі швидкістю 110-140 км/год, не
справився з керуванням автомобіля, виїхав за межі проїжджої частини та вчинив
наїзд на електроопору і огорожу водойми. Унаслідок цього пасажирам автомобіля ОСОБА_4.,
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 були заподіянні тяжкі тілесні ушкодження, від яких остання померла.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_5. просить судові
рішення щодо засудженого скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд. Вважає, що судовий розгляд справи проведено неповно, необ'єктивно, однобічно, а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Cуд безпідставно відмовив у задоволенні цивільного позову
про стягнення із ТОВ ДЛГЗ “ЛІК” моральної шкоди у розмірі 80000 грн. ,а ухвала
апеляційного суду постановлена з порушенням вимог ст. 377 КПК України.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора Матюшевої О.В., яка
просила про скасування ухвали апеляційного суду з направленням справи на новий
апеляційний розгляд, представника цивільного відповідача ОСОБА_1., яка просила
залишити скаргу без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши
наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд належно оцінив докази, які є у справі, та дійшов
обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3. у порушенні правил
безпеки дорожнього руху, внаслідок чого трьом потерпілим були спричинені тяжкі
тілесні ушкодження, від яких одна з потерпілих померла, і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст.
286 КК України, що по суті не оспорюється у касаційній скарзі.

Доводи скарги потерпілої ОСОБА_5. про те, що суд
безпідставно відмовив у задоволенні її цивільного позову про стягнення із ТОВ
ДЛГЗ “ЛІК” моральної шкоди у розмірі 80000 грн., є необгрунтованими.

Як убачається із матеріалів справи, суд належним чином
мотивував свій висновок про те, що в день вчинення злочину ОСОБА_3.,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння,
у вихідний день самовільно використовував для особистих потреб
автомобіль, тобто керування цим автомобілем не було пов'язаним з
виконанням засудженим своїх трудових
обов'язків. Отже, немає підстав вважати ТОВ ДЛГЗ “ЛІК” особою, зобов'язаною
відшкодувати моральну шкоду потерпілій, заподіяну діями засудженого. Заявлені ж
потерпілою позовні вимоги до ОСОБА_3. суд задовольнив в повному
обсязі. Тому, відсутні правові підстави визнати
неправильним вирішення судом позовних
вимог потерпілої ОСОБА_5., як про це вона наголошує в своїй касаційній
скарзі.

Як видно із матеріалів справи, такі ж, як і в касаційній
скарзі, твердження потерпіла висловлювала у своїй апеляції. Апеляційним
судом при перевірці даної кримінальної
справи в апеляційному порядку прийнято правильне рішення. Свої висновки, з
якими погоджується колегія суддів, із цього питання суд належним чином
умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно
перевірив і належним чином оцінив.

Та обставина, що при викладенні апеляційної вимоги
потерпілої ОСОБА_5 щодо стягнення на її користь на відшкодування моральної
шкоди у розмірі 80000 грн. в апеляційній ухвалі помилково зазначено, що вона
просить стягнути зазначену суму з
засудженого замість ТОВ ДЛГЗ “ЛІК”, не є підставою для скасування цього
рішення. Зі змісту апеляційної ухвали вбачається, що, мотивуючи прийняте
рішення про відмову в задоволенні апеляції ОСОБА_8., апеляційний суд мотивував,
чому саме ТОВ ДЛГЗ “ЛІК” не повинно
нести відповідальність у цивільно-правовому порядку. З цих же підстав суд і відмовив у задоволенні
її апеляції. Тому доводи касаційної
скарги ОСОБА_8., що ухвала апеляційного суду постановлена з істотними
порушеннями кримінально-процесуального закону, колегія суддів вважає
безпідставними.

Істотних порушень норм КПК України на досудовому слідстві
та при судовому розгляді справи не допущено.

На підставі
викладеного та керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити потерпілій ОСОБА_5. у задоволенні касаційної
скарги.

Судді:

Паневін В.О. Коротких О.А. Глос Л.Ф.