Справа № 466/884/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/420/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2015 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

у справі № 466/884/15-к за заявою засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким,
за участю :

прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року, якою в задоволенні заяви відмовлено

в с т а н о в и л а :
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2013 року ОСОБА_8 засуджений за ст. 185 ч. 3 КК України до трьох років позбавлення волі і відбуває покарання у Личаківській ВК № 30. Початок строку відбування покарання обчислюється з 17.07.2013 року, закінчення терміну покарання 17.07.2016 року.

04 лютого 2015 року ОСОБА_8 звернувся до адміністрації виправної колонії з заявою, в якій просив скерувати матеріали його особової справи до суду для вирішення питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року в задоволенні клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 , покликаючись на безпідставну відмову у задоволенні клопотання та невідповідність висновків суду, наведених в ухвалі, фактичним обставинам справи, просить її скасувати і ухвалити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити.

У доведеність своїх вимог вказує, що за час відбування покарання в місцях позбавлення волі перевиховався, зробив для себе належні висновки, про вчинене шкодує. Вважає, що став на шлях виправлення, про що свідчить його сумлінна поведінка, ставлення до праці та навчання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про обставини справи, виступ засудженого ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про законність ухвали й необхідність залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали справи, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, встановила наступне.

Відповідно до ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається з ухвали, районний суд відмовив ОСОБА_8 в задоволенні клопотання з тих підстав, що він не надав суду достатніх доказів для висновку про своє виправлення.

З правильністю цього висновку погоджується й суд апеляційної інстанції.

Так, з характеризуючих даних в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_8 раніше двічі притягався до кримінальної відповідальності і відбуваючи покарання по попередній судимості за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.05.2010 за ч. 1 ст. 185, ст. 71 КК України, 24.12.2010 був умовно-достроково звільнений з місць позбавлення волі на невідбуту частину покарання 5 місяців 26 днів. За час відбування покарання за останнім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2013 року засуджений ОСОБА_8 стягнень та заохочень не має. До роботи на виробництві адміністрацією виправної колонії не залучався у зв`язку із скороченням обсягів виробництва. З іншими засудженими підтримує рівні взаємовідносини, адекватно реагує на критику, проте не завжди дотримується правомірних взаємовідносин і ввічливого ставлення з персоналом. У чистоті й порядку утримує своє спальне місце і приліжкову тумбочку, завжди має охайний вигляд, дбайливо ставиться до майна установи. Разом з тим, не завжди сумлінно ставиться до виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань через особисту неорганізованість, не приймає участі у суспільно-корисній праці щодо поліпшення житлово-побутових умов засуджених, ініціативи не проявляє, не прагне підвищення наявного загальноосвітнього рівня. Зрідка відвідує релігійні обряди та богослужіння. За характером спокійний, у відношенні до себе достатньо вимогливий, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування.

На день розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_8 відбув 01 рік 10 місяців 19 днів більше половини строку покарання, призначеного судом за тяжкий злочин.

24.07.2014 комісією виправної колонії відмовлено у застосуванні до ОСОБА_8 ст.ст. 100, 101 КВК України, а 29.01.2015 відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

Ствердження ОСОБА_8 в апеляції про добросовісну поведінку під час відбування покарання суперечать його характеристиці наданій адміністрацією установи, згідно якої він не завжди дотримується правомірних взаємовідносин і ввічливого ставлення з персоналом, не завжди сумлінно ставиться до виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань через особисту неорганізованість, не приймає участі у суспільно-корисній праці щодо поліпшення житлово-побутових умов засуджених, ініціативи не проявляє, не прагне підвищення наявного загальноосвітнього рівня. Як вбачається з характеризуючи матеріалів, за час відбування покарання ОСОБА_8 жодного разу не заохочувався адміністраціє виправної колонії.

Отже, доводи апеляційної скарги засудженого про його позитивну характеристику і виправлення не відповідають дійсності.

З врахуванням матеріалів справи та характеризуючих даних про особу засудженого ОСОБА_8 колегія суддів вважає, що висновок районного суду про те, що ОСОБА_8 не довів свого виправлення є вірним.

Ті обставини, на які ОСОБА_8 покликається в апеляції відсутність порушень дисципліни і стягнень, що він не створює конфліктів, не вживає спиртних напоїв, наркотичних засобів, не виготовляє, не зберігає й не розповсюджує заборонені предмети, не бере участі в настільних та інших іграх з метою здобуття матеріальної чи іншої вигоди, не порушує встановлений порядок відбування покарання, займається фізкультурою та самоосвітою, вивчає юриспруденцію, читає книжки, і що за час перебування в місцях позбавлення волі він перевиховувався, зробив належні висновки та шкодує про вчинений злочин, ще не є свідченням його виправлення, адже добросовісна поведінка засуджених під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є їхнім обов`язком.

Зважаючи на викладене підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає і залишає рішення районного суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього дня протягом трьох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії рішення.

Судді :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4