Справа № 1-1/08
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Ковель 13
березня 2008 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Денісова В.П.,

за участю секретаря Матвійчук Т.Е.,

прокурора Масалова С.М.,

представника потерпілої ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Ковелі кримінальну справу про обвинувачення
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Звірів Ківерцівського району
Волинської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, вдови,
раніше не судимої, (кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_2. за ч.1ст.364,
ч.1 ст.366 КК України провадженням закрита на підставі ст.1 п.г Закону України «Про
амністію» від 11.07.2003 року),
працюючої сільським головою Мощенської сільської ради, проживаючої в
АДРЕСА_1;

у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України, -

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_2, працюючи на посаді
Мощенського сільського голови, будучи службовою особою, яка займає
відповідальне становище, а саме керівником органу місцевого самоврядування, з
усіма відповідними повноваженнями, умисно не виконуючи постанову Ковельського
міськрайонного суду від 20.03.2006 року, що набула чинності 08.06.2006 року,
якою виконавчий комітет Мощенської сільської ради Ковельського району та
Мощенського сільського голову ОСОБА_2. було зобов'язано виконати всі дії щодо
приватизації будинкуАДРЕСА_2 відповідно
до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня
1992 року №2482-ХП, ст.ст.30,42 Закону України «Про місцеве самоврядування в
Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, ст. 16 Житлового Кодексу України
шляхом постановлення відповідного рішення про надання дозволу на приватизацію
та передачу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_5 будинку АДРЕСА_2
Ковельського району в приватну власність, використовуючи свої повноваження,
внесла на розгляд 3 сесії 5 скликання Мощенської сільської ради питання про
невиконання вищезазначеної постанови
Ковельського міськрайонного суду, а також ухвали апеляційного суду Волинської
області від 08.06.2006 року, і у своєму виступі закликала депутатів не виконувати ці рішення суду.

Незважаючи на звернення до
примусового виконання 10.07.2006 року вищезазначених судових рішень,
ігноруючи визначені державним виконавцем
ДВС строки виконання рішення суду та
попередження державного виконавця про наслідки невиконання постановленого судом
рішення, а також будучи притягнутою 09.08.2006 року і
30.08.2006 року останнім до відповідальності
згідно ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання
без поважних причин, у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, ОСОБА_2, як сільський голова, а також посадова
особа, на яку постановою суду було покладено обов'язок по виконанню судового
рішення, умисно не вчинила жодних дій, спрямованих на виконання постанови суду,
внаслідок чого судові рішення
залишаються не виконаними.

Підсудна ОСОБА_2 винною себе в
умисному невиконанні судового рішення не визнала і показала, що як сільський
голова Мощенської сільської ради була стороною та представляла інтереси
відповідача при розгляді Ковельським міськрайонним судом адміністративної
справи №2а-15/06. Постановою суду було зобов'язано виконавчий комітет
Мощенської сільської ради Ковельського району та її, як сільського голову, виконати всі дії
щодо приватизації будинку АДРЕСА_2 Ковельського району, шляхом постановлення відповідного
рішення про надання дозволу на приватизацію та передачу ОСОБА_3, ОСОБА_4та
неповнолітнім ОСОБА_5 зазначеного житла. Також їй відомо, що ухвалою
апеляційного суду Волинської області від 08.06.2006 року апеляційні скарги
виконавчого комітету Мощенської сільської ради Ковельського району та
сільського голови Мощенської сільської ради Ковельського району залишені без
задоволення, а постанова Ковельського міськрайонного суду від 20 березня 2006
року - без змін. Дане рішення залишено без зміни також ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 13.12.2007 року. Вважає, що вирішення даного
питання відноситься до компетенції сесії сільської ради згідно ст.26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні», тому вона винесла це питання не
на виконком, як було зазначено у рішенні суду, а на сесію сільської ради, на
яку запросила членів виконкому. На сесії доповіла депутатам рішення
апеляційного суду. Після чого депутати
прийняли рішення, яким доручили ОСОБА_2. далі звертатись в судові інстанції та пресу, і не надали
дозволу на приватизацію житла ОСОБА_3. Вона не спонукала і не примушувала
депутатів до невиконання рішення суду. Виконавчим комітетом в 1997 року було
надано житло ОСОБА_3. Але потерпіла захопила більше жилої площі ніж їй було
виділено. Якби остання заплатила 20000 гривень, то б сесія дала б згоду на
приватизацію житла. Не могла виконати дане рішення, так як в жодних документах
не вказано площі, яка надається ОСОБА_3. Вважає, що ордер, виданий ОСОБА_3,
підроблений. У зв'язку з чим зверталась у правоохоронні органи для проведення
перевірки за фактом підробки. Після отримання ухвали Вищого адміністративного
суду України вона буде звертатись у Європейську хартію місцевого
самоврядування. Рішення суду виконувати не буде.

Хоч підсудна своєї винуватості у
вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала, вчинення нею умисного
невиконання судового рішення, що набрало законної сили, стверджується рядом
доказів досліджених судом.

Потерпіла ОСОБА_3 показала, що на
підставі ордера Мощенської сільської ради вона в 1997 році з своєю сім'єю
вселилась у житловий будинок АДРЕСА_2. Зазначене приміщення було побудоване за
рахунок раніше існуючого в селі радгоспу і використовувалось під житло
директорами радгоспу. У вересні 2004 року вона вирішила приватизувати цей будинок,
у якому тривалий час проживала і проживає на даний час разом з сім'єю. Підсудна повідомила її, що згоди на
приватизацію будинку не дасть і внесла на розгляд сесії питання про надання
згоди на приватизацію житла за умови сплати нею 20000 грн. Зазначена позиція підсудної була покладена в
основу рішення сесії. Рішення сесії було визнане судом незаконним, але підсудна
продовжувала чинити перешкоди у реалізації її права на безоплатну приватизацію
житла. Тому вона та її дочка змушені
були звертатись до суду з позовом до
Мощенської сільської ради Ковельського району, сільського голови Мощенської
сільської ради ОСОБА_2 про надання дозволу на приватизацію та передачу житла в
приватну власність. Незважаючи на те, що постановою Ковельського міськрайонного
суду від 20.03.2006 року позов було задоволено, виконавчий комітет Мощенської
сільської ради і сільського голову Мощенської сільської ради ОСОБА_2,
зобов'язано виконати всі дії, щодо приватизації житла і вказане рішення
звернене до примусового виконання, на даний час підсудна не вчинила жодних дій,
спрямованих на виконання судового рішення. Приміщення, у якому вона проживає, є
житловим приміщенням. Внаслідок злочинних дій підсудної вона протягом тривалого
періоду часу не може реалізувати своїх законних прав на безоплатну приватизацію
житла.

Об'єктивність
показань потерпілої про законність отримання нею житлового приміщення, у якому
вона проживає із сім'єю, підтверджується
рішенням Мощенської сільської ради №55 від 11.08.1997 року про надання
житла ОСОБА_3 (а.с.7 т.2), ордером №1 від 22.10.1997 року, виданий ОСОБА_3, на
право заняття жилого приміщення площею 70 кв.м. (а.с.10 т.2), корінцем до
вказаного ордеру (а.с.73 т.2), випискою з рішення №53 від 11.08.1997 року про
оформлення права власності на жилий будинок АДРЕСА_2 за Мощенською сільською
радою (а.с.14 т.2), рішенням виконавчого комітету Мщенської сільської ради №53
від 11.08.1997 року про переведення приміщення дитячого садка під житловий фонд
(а.с.6 т.2).

Про те, що підсудна ОСОБА_2.
умисно не виконала рішення суду не заперечила сама підсудна та стверджується
рядом доказів, досліджених судом.

Постановою Ковельського міськрайонного суду
від 20.03.2006 року зобов'язано виконавчий комітет Мощенської сільської ради
Ковельського району та Мощенського сільського голову ОСОБА_2. виконати всі дії
щодо приватизації будинку АДРЕСА_2
Ковельського району відповідно до Закону
України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року
№2482-ХП, ст.ст.30,42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від
21 травня 1997 року №280/97-ВР, ст. 16 Житлового Кодексу України шляхом
постановлення відповідного рішення про надання дозволу на приватизацію та
передачу ОСОБА_3, ОСОБА_4та неповнолітнім ОСОБА_5 будинку АДРЕСА_2 Ковельського
району в приватну власність. (а.с.25-26 т.2).

Ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 08.06.2006 року, якою апеляційні скарги виконавчого
комітету Мощенської сільської ради Ковельського району та сільського голови
Мощенської сільської ради Ковельського району ОСОБА_2. залишені без
задоволення, а постанова Ковельського міськрайонного суду від 20 березня 2006
року без змін. (а.с.27-28 т.2).

Ухвалою
Вищого адміністративного суду України від 13.12.2007 року касаційну скаргу
виконавчого комітету Мощенської сільської ради залишено без задоволення, а
постанову Ковельського міськрайонного суду від 20.03.2006 року і ухвалу
апеляційного суду Волинської області від 8.06.2006 року - без змін (а.с.70-71
т.2).

Підсудна
у справі не заперечує той факт, що вона знала про те, що 08 червня 2006 року постанова суду у справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до виконавчого комітету Мощенської сільської ради,
сільського голови Мощенської сільської ради ОСОБА_2. про надання дозволу на
приватизацію та передачу житла в приватну власність набула чинності, оскільки
була присутня в судовому засіданні при розгляді цієї справи Апеляційним судом і
яким її апеляційна скарга, як сільського голови, залишена без задоволення, а
постанова Ковельського міськрайонного суду від 20 березня 2006 року без змін.

Про те, що ОСОБА_2. умисно не виконуючи
рішення суду, з 16.04.2002 року є головою Мощенської сільської ради, тобто,
особою, яка займає відповідальне становище, не заперечує сама підсудна та
стверджується копіями рішень Мощенської сільської ради від 16.04.2002 року №1/1
(а.с.54 т.2); посадовою інструкцією сільського голови Мощенської сільської ради
(а.с.55 т.2).

Однак, незважаючи на вказану обставину, і
те, що саме на підсудну, як на
сільського голову та на виконавчий комітет сільської ради постановою суду було
покладено обов'язок виконати всі дії, щодо приватизації будинку АДРЕСА_2,
підсудна ОСОБА_2., як голова виконкому
не зібрала засідання виконкому по питанню виконання судового рішення, а
27 червня 2006 року на третій сесії п'ятого скликання Мощенської сільської
ради, використовуючи свої повноваження, внесла на розгляд сесії питання про
невиконання вищезазначеної постанови Ковельського міськрайонного суду та
ухвали апеляційного суду Волинської області від 08.06.2006 року.

Про умисне невиконання підсудною судового
рішення підтвердила у судовому засіданні державний виконавець. Даний свідок
показала, що виконавчий лист №2 «а»/27/06 надійшов на виконання ДВС у м. Ковель
і Ковельському районі 10.07.2006 року. Того ж дня було відкрите виконавче
провадження і встановлено термін для добровільного виконання судового рішення,
про що винесено відповідну постанову. Оскільки обов'язок виконання судового
рішення прямо був покладений на підсудну, як на сільського голову та виконкому
Мощенської сільської ради, постанова була скерована сільському голові Мощенскої сільської ради
ОСОБА_2. Так як підсудна отримала вказану постанову із запізненням, 28 липня
2006 року, то головним державним виконавцем
Омельчук Г.М., яка на даний час не працює, встановлено додатковий термін
для добровільного виконання постанови Ковельського міськрайонного суду до
04.08.2006 року. Також підсудну було попереджено про відповідальність за
невиконання судового рішення. 07 липня 2006 року від підсудної надійшло повідомлення про
неможливість виконання рішення суду. Під час перевірки підтвердився факт
невиконання підсудною судового рішення. Жодних дій, щодо приватизації будинку
АДРЕСА_2 сільським головою вчинено не було. Незважаючи на ту обставину, що
ОСОБА_2. притягнуто до відповідальності за невиконання судового рішення, а також надано ще один
термін для виконання судового рішення, зокрема до 21 серпня 2006 року, судове
рішення, так і залишається невиконаним.

Об'єктивність
показань свідка ОСОБА_6. підтверджується: копією виконавчого листа від
20.03.2006 року (а.с.29 т.2), копією постанови про відкриття виконавчого
провадження (а.с.30 т.2), копією акта державного виконавця від 28 липня 2006
року (а.с.31 т.2), якими доводиться факт надання підсудній у справі додаткових
строків до 04 серпня 2006 року і до 21 серпня 2007 року, відповідно, для
добровільного виконання постанови суду. Копією листа начальника ДВС у м. Ковель
та Ковельському району від 31 липня 2006 року №28040/2 на ім'я виконкому
Мощенської сільської ради і Мощенського сільського голови ОСОБА_2., чим
доводиться той факт, що підсудна була попереджена про необхідність виконати
постанову суду у строки, визначені державним виконавцем, і про наслідки
невиконання, у визначені державним виконавцем строк, судового рішення.(а.с.32
т.2). Постановами про накладення штрафу на ОСОБА_2. за невиконання рішення суду
від 09 серпня 2006 року і 30 серпня 2006 року (а.с.33,34 т.2). Актом державного
виконавця від 30 серпня 2006 року, з якого видно, що судове рішення у справі
№2а/27/06 підсудною ОСОБА_2. не виконано. (а.с.35 т.2).

Хоча підсудна в судовому
засіданні заперечила той факт, що на зазначеній сесії сільської ради закликала
депутатів до невиконання рішення суду, дана обставина підтверджується
показаннями свідків, які є депутатами Мощенської сільської ради.

Так,
свідок ОСОБА_7. показав суду, що він є депутатом Мощенської сільської ради. Під
час сесії, на якій розглядалось рішення Ковельського міськрайонного суду,
ОСОБА_2. зачитала зазначене рішення суду і висловила свою думку, яка полягала в
тому, щоб його не виконувати. Тому депутати сільської ради проголосували проти
виконання рішення суду.

Аналогічні
показання дала свідок ОСОБА_8.

Про те,
що ОСОБА_2. рішення суду не вносила на виконавчий комітет, як у ньому
зазначено, а винесла на розгляд сесії підтвердили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

Допитаний
в судовому засіданні секретар виконавчого комітету Мощенської сільської ради
свідок ОСОБА_12. показала, що на виконавчий комітет Мощенської сільської ради
ОСОБА_2. не виносилось питання виконання судового рішення. Сільський голова
сказала, що членів виконкому слід запросити на сесію сільської ради. На сесії,
заслухавши судове рішення, депутати прийняли рішення про доручення ОСОБА_2. далі оскаржувати постанову суду.

Показання
цих свідків у частині умисного невиконання ОСОБА_2. постанови суду
підтверджується копіями: протоколу третьої сесії п'ятого скликання Мощенської
сільської ради від 27.06.2006 року, з якого видно, що на засіданні сесії
сільський голова ОСОБА_2. доповіла зміст ухвали апеляційного суду Волинської
області у справі, щодо приватизації житла
ОСОБА_3, заявила про самовільне захоплення ОСОБА_3 частини зазначеного приміщення і звернулась до депутатів з
питанням про дачу згоди на звернення у Вищий апеляційний суд чи у Верховний Суд
України з приводу законності судового рішення (а.с.41-44 т.2); рішення
Мощенської сільської ради Ковельського району від 27.06.2006 року №03/6,
яким сільському голові доручено далі
звертатись в судові інстанції та пресу з заявами по даному питанню, а рішення
про надання дозволу на приватизацію не приймати (а.с.45 т.2).

Допитані
в ході судового розгляду справи члени виконавчого комітету Мощенської сільської
ради ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17. показали, що сільським
головою ОСОБА_2. їм було повідомлено те,
що ухвалою апеляційного суду Волинської області від 08.06.2006 року постанова
Ковельського міськрайонного суду від 20 березня 2006 року, якою виконавчий
комітет Мощенської сільської ради Ковельського району та Мощенського сільського
голову ОСОБА_2. зобов'язано виконати всі дії щодо приватизації будинку АДРЕСА_2
Ковельського району відповідно до Закону
України «Про приватизацію державного житлового фонду» шляхом постановлення
відповідного рішення про надання дозволу на приватизацію та передачу ОСОБА_3,
ОСОБА_4та неповнолітнім ОСОБА_5 будинку АДРЕСА_2 у приватну власність, залишено
без змін. Однак, засідання виконкому, по цьому питанню не було, оскільки
ОСОБА_2. як сільський голова і голова виконкому сказала, що питання надання
дозволу на приватизацію житла не відноситься до компетенції виконкому. На сесію
вони були запрошені як члени виконкому. Голосувати чи приймати будь-які рішення
на сесії, вони не мали права.

З показів вищевказаних свідків
також вбачається, що підсудна, як сільський голова та голова виконкому, не
роз'яснила депутатам і членам виконкому
обов'язку виконати судове рішення, яке набрало законної сили, що свідчить про порушення ОСОБА_2. вимог
ст.42 Закону України «Про місцеве
самоврядування», відповідно до вимог якої
сільський голова забезпечує у межах наданих законом повноважень органів
виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів,
організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її
виконавчого комітету;...здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого
комітету.

Незважаючи на зазначені вище
обставини підсудна, як сільський голова не довела до відому депутатів сільської
ради про наслідки розгляду цивільної справи
і з метою невиконання судового рішення від 20 березня 2006 року, що
набуло чинності, 27 червня 2006 року,
фактично внесла на розгляд сесії питання про невиконання постанови
Ковельського міськрайонного суду від 20 березня 2006 року, а також ухвали
апеляційного суду Волинської області від 08.06.2006 року.

Заперечуючи свою вину у вчиненні
злочину підсудна посилається на відсутність в неї інформації про порядок
виконання судового рішення.

Разом з тим, в судовому засіданні
підсудна повідомила суд, що добре знає
порядок приватизації громадянами житла, оскільки по Мощенській сільській раді досить велика
кількість громадян вже безоплатно приватизувала житло, в тому числі і сама ОСОБА_2.
і долучила до матеріалів справи свідоцтво про право власності на власне житло.

В постанові Ковельського
міськрайонного суду від 20.03.2006 року прямо вказано норми закону, якими підсудній слід було
керуватися під час виконання судового рішення, зокрема: Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду»
від 19 червня 1992 року №2482-ХП, ст.ст.30,42 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року
№280/97-ВР, ст. 16 Житлового Кодексу України.

Разом з тим, про
безпідставність посилань підсудної на більшу площу, яка підлягає приватизації
ОСОБА_3, спростовується записами в ордері та його корінці про житлову площу
приміщення - 70 квадратних метрів, а також і даними про кількість житлових кімнат
у зазначеному житлі - 2 (дві).

В судовому засіданні не знайшли
свого підтвердження і показання підсудної ОСОБА_2. в тій частині, що до
невиконання рішення суду її спонукали об'єктивні обставини, а саме необхідність
створення дитячого садочка в с. Мощена.

В судовому засіданні не доведено,
що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2.
потерпілій ОСОБА_3 було заподіяно істотної шкоди, а тому зазначену кваліфікуючу
ознаку з обвинувачення підсудної слід
виключити.

Таким чином, своїми умисними
діями, які виразились у невиконанні службовою особою, яка займає відповідальне
становище (сільським головою) судового рішення, а саме постанови Ковельського
міськрайонного суду від 20.03.2006 року, що набула чинності 08.06.2006 року
і якою виконавчий комітет Мощенської
сільської ради Ковельського району та Мощенського сільського голову ОСОБА_2.
зобов'язано виконати всі дії щодо приватизації будинку АДРЕСА_2 Ковельського
району відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року №2482-ХП,
ст.ст.30,42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня
1997 року №280/97-ВР, ст. 16 Житлового Кодексу України шляхом постановлення
відповідного рішення про надання дозволу на приватизацію та передачу ОСОБА_3,
ОСОБА_4та неповнолітнім ОСОБА_5 будинку АДРЕСА_2 Ковельського району в приватну
власність, ОСОБА_2 вчинила злочин, передбачений
ч.2 ст.382 КК України.

При
обранні міри покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки
скоєного ОСОБА_2. злочину та особу винної, а саме, що вчинений злочин
відноситься до категорії середньої тяжкості, ОСОБА_2. характеризується за
місцем проживання виключно позитивно.

До обставин, що пом'якшують покарання ОСОБА_2., суд
відносить те, що вона є особою пенсійного віку, позитивно характеризується за
місцем роботи.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2., суд не вбачає.

При таких обставинах суд вважає, що виправлення і
перевиховання підсудної можливе без
реального відбуття покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Потерпіла
ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_2. 10000 гривень у відшкодування моральних
збитків, посилаючись на те, що діями останньої їй, як людині похилого віку
завдано душевні хвилювання і страждання, а також порушено її права на
приватизацію житла. Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, враховуючи вимоги
розумності та справедливості, з підсудної ОСОБА_2. слід стягнути на користь
потерпілої ОСОБА_3 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень у відшкодування моральної
шкоди. В решті позову ОСОБА_3 - відмовити.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України,
суд, -

З А С У Д И В:

Визнати винною ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого
ч. 2 ст. 382 КК України, та призначити їй покарання 3(ТРИ) роки позбавлення волі
з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків строком
на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2від
відбуття призначеного основного покарання, якщо вона протягом іспитового строку
терміном 2 (два) роки не вчинить нового
злочину і виконає покладені на неї обов'язки, передбачені ст. 76 КК України:

- не виїжджати за межі України на постійне місце
проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання та
роботи;

- періодично з'являтись для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити
ОСОБА_2 попередній - підписку про
невиїзд.

Стягнути із ОСОБА_2. на користь потерпілої
ОСОБА_3 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень у відшкодування моральної
шкоди.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської
області протягом п'ятнадцяти діб з моменту
його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: В.П.
ДЕНІСОВ