і м е н е м у к р а ї н и
Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі :
суддів
Кривенди О.В., Шевченко Т.В.,
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 10 квітня 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням першого заступника прокурора Закарпатської
області на судові рішення щодо ОСОБА_1.
Вироком Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської області від 5 березня 2007 року, залишеним
без зміни ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 3 жовтня 2007
року,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на три роки позбавлення волі з
позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки, а за ч.
1 ст. 135 КК України - виправдано.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1. на
користь ОСОБА_2 15 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1. визнано винним у тому, що
він, за обставин, викладених у вироку, ІНФОРМАЦІЯ_2, приблизно о 1-й годині,
керуючи автомобілем “Форд-Скорпіо” НОМЕР_1 в с. Минай Ужгородського району,
порушив правила безпеки дорожнього руху та вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_3,
який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

У касаційному поданні прокурор
посилається на необґрунтоване, на його думку, виправдання ОСОБА_1. за ч. 1 ст.
135 КК України. Просить судові рішення щодо ОСОБА_1. скасувати, а справу -
направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, міркування прокурора, який підтримав касаційне подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи подання, колегія суддів
вважає, що воно підлягає задоволенню
з таких підстав.

Виправдовуючи ОСОБА_1. за ч.1
ст. 135 КК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний
суд, зазначив, що обов'язковою ознакою об'єктивної сторони злочину, передбаченого
ч.1 ст. 135 КК України, є причинний зв'язок між залишенням у небезпеці і настанням
смерті потерпілого чи інших тяжких наслідків.

Проте такий висновок судових інстанцій не ґрунтується на законі.

Об'єктивна сторона злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України полягає у суспільно небезпечній
бездіяльності зазначеного у цій статті спеціального суб'єкта, а саме, залишенні
без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

Цей злочин вважається закінченим з моменту ухилення від надання
допомоги особі, що перебуває в небезпечному для життя стані, незалежно від того,
наскільки ефективною могла бути така допомога. Для кваліфікації дій особи за ч.1
ст. 135 КК України не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати
допомогу залишеному в небезпеці.

Як видно з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_1 після наїзду на пішохода ОСОБА_3, усвідомлюючи, що він своїми діями поставив потерпілого у
небезпечний для життя стан, не зупинився для надання першої медичної допомоги потерпілому
чи виклику карети швидкої допомоги, не переконався у тому, чи потребує потерпілий
допомоги, а продовжив рух, залишивши місце
ДТП.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що висновок місцевого суду та суду апеляційної інстанції про
відсутність у діях ОСОБА_1. складу передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України
злочину, не ґрунтується на законі, у зв'язку з чим постановлені в справі судові
рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Під
час нового
судового розгляду необхідно постановити судове рішення з дотриманням усіх вимог
кримінального та кримінально-процесуального
законодавства.

Виходячи
з наведеного та керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах Верховного Суду України, -

у
х в а л и л а :

касаційне
подання першого заступника прокурора Закарпатської області задовольнити.

Вирок Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 5 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 3 жовтня 2007 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.

судді:

Верещак В.М. Кривенда О.В. Шевченко Т.В.