АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11-кп/791/154/13 р. Головуючий у 1-й інстанції Бугрименко В.В.
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач Пляс М.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2013 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого:Пляса М.Г.
суддів:Шевцової В.Г., Буженко Н.В.
при секретаріЧорі Я.Ю.
з участю прокурораКудрявченка Д.В.
захисника обвинуваченогоГолуб В.В. ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката Голуб В.В. на вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 травня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Нова Каховка, Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до трьох років обмеження волі з триманням засудженого у кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов'язковим залученням до праці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Захід забезпечення кримінального провадження - тимчасове обмеження ОСОБА_7 у користування правом керування транспортними засобами продовжено на два місяці, а саме до 24 липня 2013 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 940 гривень 80 копійок.

Вирішено питання з речовим доказом по справі.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 15 вересня 2012 року, близько 01.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21124, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснюючи рух по автодорозі "Херсон-Каховка-Генічеськ" зі сторони с. Новоолексіївка в напрямку м. Нова Каховка Херсонської області, в порушення п.п. 2.3. б), 2.9 а), 19.3, 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, в результаті чого здійснив виїзд за межі проїжджої частини з послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді дерева. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир зазначеного автомобіля - ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, і від яких настала смерть ОСОБА_8

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 - адвокат Голуб В.В. вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України є недоведеною. Вказує на те, що покази ОСОБА_7, які він давав під час досудового розслідування, в судовому засіданні не були дослідженні, тому суд не повинен був посилатися на них, як на доказ. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно покладено в основу вироку покази свідка ОСОБА_9 на досудовому слідстві від 09.10.2012 року, оскільки протокол допиту останнього містить виправлення, шляхом закреслення, котрі не обумовленні в протоколі підписом слідчого та свідка, що є порушенням закону. Також вказує, що суд не прийняв до уваги те, що зустрічний автомобіль рухався з увімкненим дальнім світлом фар посередині дороги, що змусило ОСОБА_7 з'їхати з дороги. Таким чином, на думку захисника, висновок суду не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду. Просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати, та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7

У своїй апеляційній скарзі прокурор вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м'якості, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд при постановленні вироку необґрунтовано застосував положення ст. 69 КК України. Посилання суду на позитивну характеристику, першу судимість, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, на думку прокурора, є лише даними про особу засудженого, та ніяким чином не знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину і є лише підставою для призначення покарання в мінімальних межах ч. 2 ст. 286 КК України. Просить вирок скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України - 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Заслухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника -адвоката Голуб В.В., які підтримали подану адвокатом апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора та відмову у задоволенні апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, в яких сторони залишилася на висловлених позиціях, надавши останнє слово обвинуваченому, в якому він просив виправдати його за ч.2 ст.286 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляції захисника і прокурора задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину за зазначених у вироку обставин відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що 15 вересня 2012 року, близько 01.00 год., він керував автомобілем ВАЗ 21124 реєстраційний номер НОМЕР_1, і рухався із с. Новоолексіївка в напрямку м. Нова Каховка. Перед виїздом він вжив близько 150 гр. горілки. В якості пасажирів в автомобілі знаходились ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Під час руху він помітив транспортний засіб, який рухався з увімкненим дальнім світлом фар. Продовжуючи рух, він почав зменшувати швидкість руху, подавав світлові сигнали водію зустрічного автомобіля, але останній не відреагував, після чого його засліпило. Проте він побачив, що зустрічний транспортний засіб частково рухається по його смузі руху. З метою уникнення зіткнення, він вирішив об'їхати перешкоду з правого боку по узбіччю, але в цей час відчув, що колеса автомобіля потрапили у траншею, після чого автомобіль перестав бути керованим та зіткнувся з деревом. В результаті вказаної події пасажир ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в лікарні через декілька днів.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що під час спілкування з ОСОБА_7 безпосередньо після події, останній повідомив йому, що на автодорозі "Херсон-Каховка-Генічеськ" зустрічний автомобіль засліпив його, у зв'язку з чим він здійснив відворот руля вправо, після чого відбулося зіткнення з перешкодою.

З протоколу огляду місця ДТП, схеми до нього та фототаблиці вбачається, що місцем події є автодорога "Херсон-Каховка-Генічеськ", ділянка дороги пряма, покриття сухе, асфальтобетонне, ширина проїзної частини складає 6 м., ширина узбіччя - 4 м. На схемі зафіксовано місце розташування транспортного засобу після зіткнення з перешкодою та сліди юзу (а.с. 7-16).

Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу ВАЗ 21124, реєстраційний номер НОМЕР_1, в ньому зафіксовано пошкодження, характерні для дорожньо-транспортної пригоди. (а.с. 17).

Згідно висновку авто-технічної експертизи №2363 від 3 листопада 2012 року з технічної точки зору, водій автомобіля ВАЗ 21124 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1, 10.1 та 19.3 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігання даній дорожньо-транспортній події для водія полягала у виконанні ним п. 19.3. ПДР, для чого перешкод технічного характеру за наданими матеріалами справи не вбачається. (а.с. 62-64).

З висновку експертизи №2-/287 від 23 жовтня 2012 року вбачається, що у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у виді: відкритого перелому правої зорової частки лобної кістки, забою головного мозку в області правої лобної долі, пластичного крововиливу під тверду мозкову оболонку правої півкулі 60 мл., крововиливу під м'яку мозкову оболонку над правою півкулею головного мозку, крововиливу у м'які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні у лобній області з правого боку, забійної рани у проекції надбрівної дуги, локальних переломів 2-4 ребра з правої лопаткової лінії, 3-4 ребра з правої середньої ключової лінії, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Вказані тілесні ушкодження спричинені тупими предметами, не виключно 15 вересня 2012 року від ударів об виступаючі частини автомобіля, який зіткнувся з перешкодою. Смерть ОСОБА_8 настала в результаті відкритого перелому кісток черепу, забоїв головного мозку, крововиливів під тверду та м'яку мозкову оболонку (а.с. 43).

Згідно висновку експертизи № 2276 від 03 листопада 2012 року, безпосередньо перед ДТП робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля ВАЗ 21124, реєстраційний номер НОМЕР_1, знаходились в технічно-працездатному стані (а.с.50-51).

Відповідно до висновку токсичного дослідження крові №4659 - 15 вересня 2012 року ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп'яніння (1,44%) (а.с. 21).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_9, даних під час судового розгляду, в частині того, що ОСОБА_7 вимушений був з'їхати на узбіччя, так як зустрічний транспортний засіб рухався по його смузі, оскільки зазначена обставина не узгоджується з іншими доказами у кримінальному провадженні, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_8, якому ОСОБА_7 сам розповідав, що він з'їхав з дороги через засліплення; показаннями свідка ОСОБА_9, даними на досудовому слідстві, оголошеними та дослідженими в судовому засіданні, згідно яких він знаходився на задньому сидінні автомобіля, коли почув від ОСОБА_7 - "Я нічого не бачу". Він підвівся і побачив, що назустріч їде великогабаритний автомобіль з увімкненим дальнім світлом, останній рухався по свої полосі руху; висновком авто- технічної експертизи, який зроблений експертом на підставі вихідних даних, які вказані в постанові про призначення зазначеної експертизи. При цьому, вихідні дані, які стосуються безпосередньо обставин пригоди, вказані зі слів ОСОБА_7, який пояснив, що в зустрічному напрямку рухався великогабаритний транспортний засіб, водій якого включив дальнє світло фар, через що погіршилась видимість у напрямку руху. Він (тобто ОСОБА_7) продовжив рух і при зближенні перестав бачити проїжджу частину. Він застосував відворот керма праворуч і частково виїхав на праве узбіччя по ходу руху свого автомобіля, де став знижувати швидкість. Після того, як його автомобіль виїхав на узбіччя, він відчув, що праві колеса потрапили до ями, через що почався неконтрольований рух його автомобіля і в результаті відбувся наїзд на дерево.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 09.10.2012 року під час досудового слідства містить виправлення шляхом закреслення, яке не застережене в протоколі підписом слідчого та свідка, що є порушенням закону, і тому цей доказ не може бути визнано допустимим, колегія суддів вважає, що це порушення є незначним і, крім того, сам свідок визнав, що він бачив в протоколі одне закреслення, після чого він підписав увесь протокол. При цьому суд першої інстанції вірно прийняв ці показання в якості допустимих доказів, пославшись на ч.8 Перехідних положень КПК України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів провадження та аудіозапису судового засідання, протокол допиту обвинуваченого ОСОБА_7 від 15.11.2012 року під час досудового слідства не було оголошено під час судового розгляду, тому посилання суду в мотивувальній частині вироку на зазначені покази не можуть бути доказом у кримінальному провадженні.

Таким чином, на думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно встановлено той факт, що саме в результаті порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 б), 2.9 а), 19.3, 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України настала смерть ОСОБА_8

Дії засудженого ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання то воно відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо його необхідності, достатності та справедливості. При призначені покарання суд першої інстанції врахував, що злочин, який вчинив ОСОБА_7, хоча і відноситься до категорії тяжких, але вчинений з необережності, врахував особу винного, який характеризується виключно позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також обставини, які пом'якшують покарання - відшкодування спричиненої шкоди, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння. Крім того, судом врахована думка потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі. З урахуванням вищевикладеного суд, обґрунтовано дійшов висновку, що встановлені ним обставини, які пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, дали можливість перейти до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.286 КК України, призначивши основне покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження волі строком на три роки і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк два роки.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності застосування положень ст. 69 КК України, оскільки обставини, які врахував суд, є лише даними про особу засудженого, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг немає, а тому немає підстав для скасування або зміни вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора та адвоката Голуб В.В. залишити без задоволення, а вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 травня 2013 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового розгляду на протязі трьох місяців з моменту її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:(три підписи)

Згідно з оригіналом

Головуючий М.Г. Пляс