Справа № 11-а-2327/2007
у першій інстанції: Скорін А.В.
ст. 186 ч.2, 187 ч.2
Доповідач в апеляції: Лагнюк М. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада
2007р. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
м. Києва у складі:

головуючого, судді Лагнюка
М. М.

суддів Бовтрук
В.М. та Ковальської В.В.

за
участю прокурора Решетняк
Н.О.

засудженого ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві
кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та захисника засуджених - адвоката
ОСОБА_2 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2007 року,

яким засуджені

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженець та мешканець АДРЕСА_3, громадянин України, судимий 29 березня 2007 року вироком
Дніпровського районного суду м. Києва
за ст.
186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,
уродженець м. Магдебург
Німеччина, громадянин України, зареєстрований у АДРЕСА_1 мешканець АДРЕСА_2 , судимий 29 березня 2007 року вироком
Дніпровського районного суду м. Києва
за ст.
186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі, обоє,
за ст. 186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення
волі, за
ст. 187 ч.2 КК України на 7 років
позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

На
підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим призначено 7 років позбавлення волі з
конфіскацією всього особистого майна. Згідно з ч. 4 ст. 70
КК України ОСОБА_1 та ОСОБА_3 частково приєднано невідбуту частину покарання
згідно вироку Дніпровського районного суду м.
Києва від 29 березня 2007 року і остаточно визначено їм до відбуття 7
років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна.

Згідно
вироку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнані винними у вчиненні відкритого викрадення
чужого майна (грабежі), поєднаному з
насильством, яке не є небезпечним для
життя і здоров'я потерпілого, вчиненому
повторно за попередньою змовою групою осіб та у нападі з метою заволодіння
чужим майном, поєднаному з
насильством, небезпечним для життя і
здоров'я особи, яка зазнала нападу
(розбої), вчиненому за попередньою
змовою групою осіб за таких обставин.

23
листопада 2006 року близько 23 години 50 хвилин ОСОБА_1 та ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння
біля будинку № 7/60 на проспекті Палладіна в м.
Києві побачили потерпілого ОСОБА_4,
який розмовляв по мобільному телефону і у ОСОБА_3 виник намір заволодіти
майном потерпілого, на що ОСОБА_1 дав
свою згоду, тим самим вступивши з
ОСОБА_3 в попередню злочину змову. Реалізуючі свій злочинний намір
ОСОБА_3, діючи згідно розподілених з
ОСОБА_1 ролей підбіг до ОСОБА_4 і наніс йому удар кулаком в ліву щелепу і ногою
в праву ногу, від чого ОСОБА_4 впав і у
нього з рук випав мобільний телефон. Піднімаючись з землі ОСОБА_4 хотів забрати
телефон, однак ОСОБА_1 в цей час наніс
ОСОБА_4 удар ногою в обличчя від якого потерпілий втратив свідомість і ОСОБА_1, скориставшись цим заволодів його мобільним
телефоном «Самсунг Д-600» в комплексі з сім карткою оператора мобільного
зв'язку «Діджус» на рахунку якої було 60 гривень, завдавши йому шкоди на загальну суму 1 580
гривень .

Крім
того, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 27 листопада
2006.року близько 00 годин 50 хвилин,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння біля будинку № 91 по
проспекту-Перемоги в м. Києві побачивши
потерпілого ОСОБА_5, що йшов їм
назустріч, вступивши між собою в злочину
змову, вирішили заволодіти його
майном. Діючи згідно з розподілених
ролей з метою виконання свого злочинного умислу ОСОБА_3 підбіг до ОСОБА_5, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та
здоров'я, наніс останньому удар ногою в
спину від якого ОСОБА_5 впав і випустив з рук портфель, який ОСОБА_3 відкрито викрав. В цей час
ОСОБА_1, діючи узгоджено з ОСОБА_3, відкрито викрав з правої внутрішньої кишені
куртки потерпілого мобільний телефон «Самсунг X 630» зі
стартовим пакетом мобільного зв'язку «Київстар» вартістю 25 гривень на рахунку
якої було 10 гривень, а всього завдали
шкоду потерпілому на загальну суму 968 гривень.

В
апеляціях захисник ОСОБА_2 та засуджені ОСОБА_1 і ОСОБА_3, не оспорюючи фактичних обставин справи
просять змінити вирок районного суду в частині призначення покарання і
застосувати щодо засуджених вимоги
ст. 69 КК України, пом'якшивши призначене покарання. Вони
вважають, що воно не відповідає ступеню
тяжкості вчинених злочинів та особам засуджених внаслідок суворості.
Зазначають, що судом не достатньо
враховані при призначенні покарання особи засуджених, каяття та повне визнання ними вини, повне відшкодування потерпілим шкоди.

В
доповненнях до апеляції засуджений ОСОБА_1 вказує, що особистого майна в нього ніякого не
має, а потерпілим в повному обсязі
відшкодована матеріальна, а тому просить
скасувати призначене йому додаткове покарання в виді конфіскації всього
особистого майна.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення адвоката
ОСОБА_2, який підтримав свою апеляцію та
апеляції засуджених та просив пом'якшити призначене засудженим покарання. застосувавши
вимоги ст. 69 КК України, пояснення засудженого ОСОБА_1,
який просив

задовольнити
його апеляцію, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій
засуджених та їх захисника та просив вирок залишити без зміни, провівши судові дебати, надавши останнє слово засудженому ОСОБА_1,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з таких
підстав.

Висновки
суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вчиненні злочинів при
обставинах, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому
законом порядку та перевірених судом за Угодою учасників судового розгляду в
порядку ч.3 ст. 299 КПК України доказах і в апеляціях не
заперечуються.

Кваліфікація
дій засуджених за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого
майна (грабіж), поєднаний з
насильством, яке не є небезпечним для
життя і здоров'я потерпілого, вчинений
повторно, за попередньою змовою групою
осіб та за ч.2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння
чужим майном, поєднаний з
насильством, небезпечним для життя і
здоров'я особи, яка зазнало нападу
(розбій), вчинений за попередньою змовою
групою осіб є правильною і також не оспорюється в апеляціях.

Твердження
в апеляціях про суворість призначеного покарання не може бути визнані
обгрунтованими. Як вбачається з вироку при обранні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 покарання
суд врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, фактичні обставини справи, особи винних,
обставини, які пом'якшують та
обтяжують покарання та призначив покарання в мінімальних межах санкції
закону, за яким вони засуджені і, відповідно до ч. 4 ст. 70
КК України частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Призначене судом покарання за своїм видом та
розміром відповідає вимогам закону, є
необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових
злочинів.

Враховуючи
особи засуджених та кількість вчинених ними злочинів, колегія судді не знаходить підстав для
пом'якшення призначеного їм покарання та застосування вимог ст. " 69 КК України.

Не
можуть бути взяті до уваги доводи викладені в доповненнях до апеляції
засудженого ОСОБА_1 на підставі яких він просить скасувати призначене йому
додаткове покарання - конфіскацію майна в зв'язку з тим, що такий вид покарань як конфіскація майна є
обов'язковим , якщо безпосередньо
передбачений у санкції закону і суд зобов'язаний призначати його, а незастосування цього покарання можливе лише
на підставі ч.2 ст. 69 КК України.

З уваги на
тяжкість вчинених ОСОБА_1 злочинів,
колегія суддів не вбачає підстав застосування ст. 69
КК і до додаткової міри покарання призначеної йому.

На
підставі викладеного, апеляції захисника
ОСОБА_2 та засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляції
захисника ОСОБА_2та засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 липня 2007 року щодо ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 - без зміни.