АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0006008 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 6 листопада 2014 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Косенівка Уманського району Черкаської обл., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначене покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнений від покарання на підставі п. 2 ч. 1ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирішено питання відшкодування матеріальних та моральних збитків.
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, 14 березня 2008 р. приблизно в 16.30 годин ОСОБА_6 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «Daewoo Nexia» д/н НОМЕР_1 , рухаючись у світлий час доби, по сухій чистій проїзній частині вул. Градинської зі сторони вул. Бальзака в м. Києві, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вул. Радунською в м. Києві, грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 2.3,б. 10.1. 16.3. 16.11 та вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, належно не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, при наближенні до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю «Hyndai Getz» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , який наближався в цей час до вказаного перехрестя по головній дорозі по проїзній частині вул. Радунської зі сторони вул. Лисківської в м. Києві, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки для руху іншим учасникам руху, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1. Правил дорожнього руху України «Дати дорогу», розпочав виконувати поворот ліворуч, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Hyndai Getz» д/н НОМЕР_2 , який від зіткнення відкинуло на зустрічну смуту руху, де він здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf» д/н НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_9 , який наближався в цей час до вказаного перехрестя по проїзній частині вул. Радунської зі сторони вул. Драйзера в м. Києві. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Hyndai Getz» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритої травми хребта - компресійного уламкового перелому тіла п`ятого поперекового хребця, закритої травми правого передпліччя у вигляді перелому обох кісток променевої та ліктьової на межі середньої та нижньої третин, водій автомобіля «Volkswagen Golf» д/н НОМЕР_3 ОСОБА_11 отримала тілесне ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому правого надколінника з ушкодженням власної зв`язки.

Посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також на неправильність розв`язання цивільних позовів, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відхилено його клопотання щодо проведення огляду місця події і призначення комплексної авто технічної та траснпортно-трасологічної експертизи, а також не було допитано очевидця події ОСОБА_12 , допит якого за його клопотанням було задоволено.
Крім того, захисник звертає увагу, що відтворення обстановки і обставин ДТП не було здійснено за участю всіх учасників ДТП, а також на його клопотання безпідставно відмовлено у проведенні слідчого експерименту, метою якого була перевірка фактичних обставин справи.
Також, на думку захисника, висновки зроблені на підставі проведених по справі експертиз, не можуть бути визнанні допустимими доказами по справі, оскільки вони суперечать один одному і складені на підставі суперечливих показань учасників ДТП без врахування фактичних обставин події ДТП, схеми ДТП, показань очевидців події ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Крім того, як вважає апелянт, вказані висновки є недопустимими доказами по справі, виходячи із положень ст. 86 КПК України, оскільки вони отримані не у порядку , встановленому кримінальним процесуальним законом, а що стосується висновку комплексної автотехнічної та тарснпортно-трасологіної експертизи № 6178/6672 від 30 липня 2013 року, то вів отриманий на підставі даних, які зроблені до набрання чинності нині діючого КПК, тим самим, даний висновок також має бути визнаний недопустимим доказом по справі.
При цьому, як зазначає захисник, за наявності суперечливих доказів, які свідчать як на користь обвинуваченого так і проти нього, у вироку суду не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші.
Також захисник звертає увагу на те, що постановою слідчого від 23 грудня 2009 року по факту ДТП, яка є предметом судового розгляду, відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_6 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і дана постанова є не скасованою. А тому, за наявності суперечливих доказів по справі, 90 відсотків, яких отриманні в порядку КПК України в редакції 1960 року, суд ухвалюючи вирок не вирішив питання про допустимість більшої частини доказів по справі, та, фактично, не вирішив питання чи винен ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Більш того, апелянт зазначає, що місцевим судом занадто завищений розмір завданої потерпілим моральної та матеріальної шкоди, оскільки в судовому засіданні не було доведено той факт, в чому конкретно виражається моральна шкода потерпілих, а також чи була заподіяна реальна матеріальна шкода на ту суму, яку вони заявили.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу

Згідно ст.. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 , не в повній мірі дотримався вище вказаних вимог закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, досліджених судом першої інстанції, 23 березня 2008 року слідчим винесено постанову про порушення кримінальної справи за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, порушеній кримінальній справі присвоєно реєстраційний № 03-12443.
Відповідно до постанови 14 березня 2008 року приблизно о 16.30 год. на проїзній частині нерегульованого перехрестя вулиць Радунської та Градинської м. Києва, відбулось зіткнення автомобілів: марки «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_9 , марки «Hyndai Getz» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , марки «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_14 та марки «Daewoo Nexia» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 , внаслідок ДТП ОСОБА_9 та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження (ас. 98 т. 1).

За результатами досудового слідства у кримінальній справі за № 03-12443 постановами слідчого від 23 грудня 2009 року в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відмовлено за відсутністю в діях кожного з них складу злочину (ас. 27, 28, 29-31 т.2), і в цей же день постановою слідчого порушена кримінальна справа за ч. 1 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_8 (ас. 32-35 т.2).

У подальшому, 2 лютого 2011 року постановою слідчого кримінальна справа № 03-12443 відносно ОСОБА_8 закрита на підставі пп. 1, 2 ст. 213, п. 2 ст. 6 КПК України, тобто, за відсутністю складу злочину, досудове слідство продовжено по факту ДТП (ас. 64-66 т. 2).

Відповідно до п. 8 Перехідних положень КПК України (2012 року) допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 р.), кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю, якщо про відмову в порушенні справи по тому ж факту є нескасована постанова органу дізнання, слідчого, прокурора.

З огляду на викладене, враховуючи, що станом на 2 лютого 2011 року постанова від 23 грудня 2009 року про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_6 не була скасована, докази, зібрані у справі, в т.ч. на підставі сукупності яких слідчий виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_6 за відсутністю в його діях складу злочину, та досліджені судом, а саме: протокол огляду місця ДТП від 14 березня 2008 року, схема ДТП від 14 березня 2008 року, довідка по ДТП від 14 березня 2008 року, висновок експерта № 424/Е від 9 квітня 2008 року-14 травня 2008 року, висновок експерта ; 425/Е від 9 квітня 2008-14 травня 2008 року, протокол огляду транспортного засобу від 27 травня 2008 року; протокол огляду транспортного засобу від 28 травня 2008 року, протокол огляду транспортного засобу від 4 вересня 2008 року; протокол огляду транспортного засобу від 28 жовтня 2008 року; протоколи відтворення обстановки та обставин ДТП від 7 липня 2008 року, висновок експерта № 402ат від 23 вересня 2008 року; висновок експерта № 392ат від 29 вересня 2009 року, а також протокол відтворення обстановки і обставин ДТП від 10 листопада 2010 року, на які послався суд у вироку, не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 , оскільки вони є недопустимими щодо такого обвинувачення.

На думку колегії суддів, при наявності не скасованих постанов слідчого про відмову в порушенні кримінального справи щодо трьох учасників ДТП та про закриття кримінальної справи одо четвертого учасника ДТП, та за відсутності інших осіб, які могли бути причетні до вчинення даного злочину, законних підстав, передбачених КПК України (1960 року), для подальшого проведення розслідування органом досудового слідства не було.

Крім того, згідно п 6.1. Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 серпня 2012 №113 (із змінами та доповненнями) відомості про кримінальні правопорушення за заявами і повідомленнями, що надійшли до органів дізнання, слідчих, прокурорів до набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України і в яких не прийнято рішення про порушення кримінальної справи чи про відмову в порушенні кримінальної справи вносяться до Реєстру органами досудового розслідування протягом десяти днів з моменту його впровадження.

Разом з тим, в порушення вимог зазначеного Положення, за наявності у справі прийнятих рішень відносно всіх учасників ДТП: про відмову в порушенні кримінальної справи щодо трьох учасників ДТП та закриття провадження у справі щодо четвертого учасника ДТП у зв`язку з відсутністю в діях кожного з них складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, 22 квітня 2013 року, тобто поза межами 10 днів впровадження Реєстру, до ЄРДР за № 0006008 внесені відомості по факту ДТП, яке відбулося 14 березня 2008 року на перехресті вулиць Радунської та Градинської м. Києва, внаслідок якого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження за ч. 1 ст. 286 КК України (ас. 91 т.2).

27 травня 2014 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (ас. 126 т. 2).

Разом з тим, таке рішення, за наявності не скасованої у встановленому кримінально-процесуальним законодавством порядку щодо ОСОБА_6 постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутності в його діях складу злочину, порушує встановлену законом заборону двічі притягати особу до відповідальності за вчинення одного і того самого кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, докази, здобуті під час досудового розслідування, починаючи з 2 лютого 2011 року, які були досліджені судом та покладені в основу обвинувальному вироку щодо ОСОБА_6 , а саме: висновок № 1331/11-18 комплексної судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи від 30 березня 2012 року, висновок № 6733/6734/12-52 судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 9 січня 2013 року, висновок комплексної авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 6178/6672 від 30 липня 2013 року, є недопустимими, оскільки отримані з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , на які послався суд у вироку, не містять у собі даних щодо обставин вчинення ДТП, а містять тільки інформацію про наслідки дорожньо-транспортної пригоди, і таким чином не свідчать про винуватість або невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Що стосується показань потерпілої ОСОБА_8 , на які послався суд у вироку, то, заважаючи на відсутність їх підтвердження іншими належними, достатніми та допустимими доказами винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ДТП, вони не можуть служити безспірним доказом вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 17 КПК України підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Частиною 2 ст. 86 КПК України передбачено, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

З огляду на викладене, у кримінальному провадженні не встановлені достатні і допустимі докази для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді, і з урахуванням вимог КПК України (2012 року), який не передбачає можливості повернення справи на додаткове розслідування, вичерпані можливості їх отримати.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до ст.. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи встановлене під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді і вичерпані можливості їх отримання, а апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково.

У зв`язку із скасуванням вироку та закриттям кримінального провадження колегія суддів приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_8 слід залишити без розгляду у відповідності до вимог ч. 3 ст. 129 КПК України.

Керуючись ст..ст. 376, 404, 405, 407, 409, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від6 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України - не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з дня проголошення.

_________________________ __________________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3