Справа № 11-4/2008 р. Головуючий
у 1 інстанції Ченцова С.М.
Категорія ст.121 ч.2 КК Доповідач Трейтяк О.П.
У Х В А Л А

І
М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2008 року Колегія
суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Чернігівської
області в складі:

Головуючого ТРЕЙТЯК О.П.

Суддів БОРИСЕНКА І.П., ГРОМ
Л.М.

при секретарі ГОЙ Н.Г.

з участю прокурора
ЛИСУНА С.І.

адвоката ОСОБА_6

представника потерпілих ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями
потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, прокурора, який затвердив обвинувальний висновок,
засудженого ОСОБА_1 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від
16 серпня 2007 року.

Цим вироком ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року

народження,
уродженець м. Дрезден ФРН, росіянин, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1,
раніше судимий: 1) 05.10.2000 року за ст.ст. 140 ч.3. 143 ч.2, 42, 46-1 КК
України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на
2 роки, 2) 13.08.2001 року за ст.ст.143 ч.2, 43 КК України до 3 років
позбавлення волі, 3) 16.02.2005 року за ст.185 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений
16.08.2006 року за відбуттям строку покарання,

засуджений за
ст.121 ч.2 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі, за ст.135 ч.3 КК
України до 7 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
остаточно ОСОБА_1 призначено 8 років 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
уродженець та житель АДРЕСА_1, українець, громадянин України, згідно
ст.89 КК України не судимий,

засуджений за
ст.121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі, за ст.135 ч.3 КК України до
6 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
остаточно ОСОБА_2 призначено 7 років позбавлення волі.

ЗасудженіОСОБА_1. та ОСОБА_2 визнані
винними в тому, що 05 лютого 2007 року близько 20 години, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, в будинку ОСОБА_7 по вулиці АДРЕСА_2 на ґрунті
особистих неприязних стосунків, які раптово виникли,ОСОБА_1. вчинив бійку з
ОСОБА_8, під час якої умисно наніс ОСОБА_8 не менше 4 ударів кулаком в обличчя.
Пізніше, близько 21 години, в будинку по вулиці АДРЕСА_3. та ОСОБА_2 на ґрунті
неприязних відносин влаштували бійку з ОСОБА_8, в ході якої умисно наносили
ОСОБА_8 удари кулаками і ногами в обличчя та по голові, в результаті чого
спричинили потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть
потерпілого ОСОБА_8

Того ж вечора, тобто 05 лютого 2007
року приблизно о 21 годиніОСОБА_1. та ОСОБА_2 в будинку по АДРЕСА_3 після
спричинення потерпілому ОСОБА_8 тяжких
тілесних ушкоджень завідомо залишили останнього без допомоги, чим
поставили у небезпечний для життя стан, внаслідок чого ОСОБА_8 через деякий час
помер в даному будинку.

В апеляціях:

- потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не погоджуються
з вироком в частині кваліфікації дій засуджених та призначеного їм покарання,
вважають, що всі обставини справи свідчать про наявність у засуджених умислу на
скоєння вбивства ОСОБА_8, тому їхні дії необхідно кваліфікувати за ст.115 КК
України, безпідставно і без мотивно відмовлено в порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_9 яка згідно показань свідків також причетна до вчинення
злочину, в її діях є склад злочину, передбаченого ст.ст.27, 121 ч.2 КК України
або ж ст.396 КК України, скарга на постанову слідчого про відмову в порушенні
кримінальної справи, подана ними до суду, залишена без розгляду з причин, що
вона подана вже на стадії знаходження справи в суді, чим, на їх думку,
судом порушені вимоги
кримінально-процесуального законодавства; зазначають, що зникли документи
ОСОБА_8 - паспорт, трудова книжка та банківська картка, але слідчим не
перевірялась версія про зникнення документів; покарання, призначене обом
засудженим є занадто м'яким, обидва засуджені, на їхню думку, заслуговують
більш суворого покарання, судом при призначенні покарання не враховані тяжкість
злочину, фактична відсутність каяття, оскільки вони давали неправдиві показання
про дійсні обставини справи і про роль ОСОБА_9, схильність ОСОБА_1 до скоєння
злочинів, негативні характеристики, обставини, що обтяжують їх покарання, а
також думка потерпілих про покарання, спричинена їм шкода так і не
відшкодована, навіть не було таких спроб і просять скасувати вирок суду щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, повернути дану справу на додаткове розслідування для
перекваліфікації дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ст.115 КК України, вирішення питання
про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9, вирішення інших
процесуальних питань по юридичній оцінці дій засуджених; в разі, якщо
апеляційна інстанція прийде до висновку про відсутність підстав для повернення
справи на додаткове розслідування, просять призначити обом засудженим
найсуворіше покарання, передбачене ст.ст.121 ч.2, 135 ч.3 КК України.

- прокурор, який затвердив обвинувальний
висновок, не заперечує щодо доведеності вини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України, але вважає, що за ст.135 ч.3 КК
України обоє засуджені безпідставно та просить вирок суду відносно ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 змінити в зв'язку з неправильною кваліфікацією, виключивши з
обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ст.135 ч.3 КК України, та призначити покарання
ОСОБА_1 за ст.121 ч.2 КК України - 8 років позбавлення волі, ОСОБА_2 за ст.121
ч.2 КК України - 7 років позбавлення волі.

- засудженийОСОБА_1. зазначає, що він повністю
згоден з вироком Менського районного суду, посилається на те, що він з'явився з
повинною до міліції, активно сприяв розкриттю злочину, позов визнав, позбавляти
життя людину він не хотів і не думав, що так станеться і просить суд, якщо
можливо, пом'якшити йому покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення потерпілих ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та їх представника, які підтримали свою апеляцію і просили задовольнити
її; адвоката ОСОБА_6, який просив вирок скасувати, а справу направити на
додаткове розслідування, оскільки ОСОБА_2, на його думку, є лише невільним
свідком злочину і не мав відношення до смерті ОСОБА_8; пояснення засудженого
ОСОБА_1, який підтримав свою апеляцію і просив суд, врахувавши всі обставини
прийняти об'єктивне рішення; пояснення засудженого ОСОБА_2, який заявив, що не
бажав смерті ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи
апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого ОСОБА_1, потерпілих
ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, апеляція прокурора підлягає
задоволенню частково.

Висновок суду про доведеність винності
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні умисного заподіяння тяжких тілесних
ушкоджень групою осіб, що спричинило смерть потерпілого за обставин,
встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується
сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів і є
обґрунтованим.

ЗасудженийОСОБА_1. в судовому засіданні
суду першої інстанції та в апеляційному суді винним себе визнав повністю і
показав, що 05 лютого 2007 року вранці
він зустрівся з ОСОБА_9, яка розповіла йому про те, що ОСОБА_8 взяв у неї
обручку і не повертає. Того ж дня ввечері він прийшов до ОСОБА_2, разом вони випивали, коли прийшла ОСОБА_9 і
попросила ОСОБА_8 покликати ОСОБА_8 з дому, бо їй його рідня не кличе ОСОБА_8.
Вони пішли втрьох до будинку ОСОБА_4, але покликати ОСОБА_8 пішов він, бо
ОСОБА_2 був дуже п'яним. Йому відповіли, що ОСОБА_8 немає вдома і тоді ОСОБА_2
сказав, що ОСОБА_8 може бути в сусідів ОСОБА_7. Разом з ОСОБА_9 він зайшов до
ОСОБА_7 і у веранді будинку побачили ОСОБА_8, якого запросили на вулицю
поговорити. Коли вийшли на вулицю, ОСОБА_9 спитала ОСОБА_4 про обручку, а потім
психанула і пішла. Після цього він став запитувати ОСОБА_4 про обручку і чому
той не повертає її ОСОБА_9. ОСОБА_8 у відповідь образив його, тому він 4-5
разів сильно ударив ОСОБА_4 в область обличчя, і більше не бив, бо побачив кров
на обличчі ОСОБА_4. Потім вони втрьох, він, ОСОБА_2 і ОСОБА_8, пішли додому до
ОСОБА_2, де продовжили вживати спиртне. Під час розмови ОСОБА_2 почав
з'ясовувати в ОСОБА_8 про алюміній, який у нього незадовго до цього викрав
ОСОБА_8, і 2-3 рази ударив ОСОБА_8 по обличчю, а він їх примирив і вони знову
випили. Потім ОСОБА_8 ніби приліг на диван, а ноги були на підлозі. Вони з
ОСОБА_2 продовжували випивати. Через деякий час він, поглянувши на ОСОБА_8,
зрозумів, що з ним не все гаразд, а коли доторкнувся до нього, то відчув холод,
намагався привести його до свідомості. Зрозумівши, що ОСОБА_8 мертвий, вони з
ОСОБА_2 сховали його в шафу, а наступного дня ввечері вони вдвох віднесли труп
ОСОБА_8 на болото неподалік від будинку ОСОБА_2. ОСОБА_9 їх попросила тільки
викликати ОСОБА_8, щоб поговорити, розмовляти з ОСОБА_8 про її обручку вона їх
не просила, це була його власна ініціатива.

Засуджений ОСОБА_2 винним себе визнав
частково та показав в апеляційному суді, що незадовго до 05 лютого 2007 року
втрьох, він, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 хотіли випити, але не було грошей, тоді ОСОБА_9
зняла з руки обручку і запропонувала здати її в заставу, щоб придбати
спиртного. ОСОБА_8 взяв її обручку і ходив до ОСОБА_10 за горілкою. ОСОБА_8
приніс спиртне, закуску. 05 лютого 2007
року, коли вони були вдвох з ОСОБА_1, до нього додому прийшла ОСОБА_9 і
попросила знайти ОСОБА_4, у якого вона хотіла забрати свою обручку.
ОСОБА_1зайшов до ОСОБА_4 додому, спитав його, але брат відповів, що ОСОБА_8
вдома немає. Він після цього сказав, що ОСОБА_8 може бути у ОСОБА_7 в
сусідньому будинку. ОСОБА_1і ОСОБА_9 пішли до ОСОБА_7 і через декілька хвилин
вийшли з ОСОБА_8. ОСОБА_9 в ОСОБА_4 питала за обручку, потім лаялись і
ОСОБА_1став бити ОСОБА_8 ОСОБА_4 в обличчя та по голові. Скільки ударів
ОСОБА_1завдав ОСОБА_8 він не пам'ятає, бо був п'яним. Під час бійки ОСОБА_9
пішла. Потім ОСОБА_1перестав бити ОСОБА_8, сказав пішли і запросив ОСОБА_8 піти
з ними випити мирову. Втрьох прийшли до нього додому, він пам'ятає, що вдарив
ляпасом ОСОБА_4 один раз, коли розмовляли про алюміній, який у нього викрали.
Він був п'яний, тому погано пам'ятає скільки ударів завдали ОСОБА_8 у ОСОБА_1 і
він. Потім, коли вони виявили, що ОСОБА_8 мертвий вони сховали його в шафу, а
наступного дня винесли труп ОСОБА_8 на болото за його будинком.

В судовому засіданні суду першої
інстанції ОСОБА_2 також показував, що, коли ОСОБА_9 вивела від ОСОБА_7 на
вулицю ОСОБА_4, почали розбиратись за обручку і ОСОБА_1бив ОСОБА_4 ногами та
кулаком в обличчя. Після того як у ОСОБА_8 пішла носом кров, ОСОБА_1 перестав
його бити. ОСОБА_9 пішла додому, бо ОСОБА_8 пообіцяв їй повернути обручку, а
вони втрьох пішли до нього додому. В будинку під час вживання спиртних напоїв
ОСОБА_1 також наносив удари ОСОБА_8 в обличчя, по голові і по ребрах. ОСОБА_8
від ударів з табурета впав на підлогу, в нього носом пішла кров. ОСОБА_8
намагався підвестись і в цей момент він наніс йому удар кулаком правої руки в
щелепу. Від цього удару ОСОБА_8 залишився лежати на підлозі. Вони з ОСОБА_1
продовжували пити. Виявивши неживого ОСОБА_4, вони з ОСОБА_1 перелякались і
сховали його в шафу, а сліди крові на підлозі замили. Наступного дня ввечері
вони винесли труп ОСОБА_4 на болото і там залишили.

Потерпіла ОСОБА_3 показала, що в лютому
2007 року вона лежала в лікарні, її навідувати приходили сини. 04 лютого до неї
прийшов син ОСОБА_8, у якого був синець під оком. На її запитання ОСОБА_8
відповів, що приходив чоловік ОСОБА_9 ОСОБА_11 і побив його. 05 лютого 2007
року ОСОБА_8 збирався влаштовуватись на роботу, тому носив при собі всі
документи - паспорт, трудову книжку, кредитну картку, квитанцію на отримання
мобільного телефону з ремонту. Після цього ОСОБА_8 до неї більше не приходив і
вона його не бачила. 11 лютого їм подзвонила невідома жінка і сказала, що тіло
ОСОБА_8 лежить на болоті.

Потерпілий ОСОБА_4 показав, що ОСОБА_9.
дзвонила його брату по телефону і погрожувала через обручку, він зрозумів це,
бо брат відповів одного разу їй, щоб не погрожувала йому. 05 лютого 2007 року
близько 17 години брат прийшов додому, приблизно о 19 годині подзвонила ОСОБА_9
і з розмови він зрозумів, що вона знову погрожувала брату через обручку. Ще
через годину брат вдягнувся та пішов з дому. Після цього приблизно через
півгодини заходив ОСОБА_1і шукав ОСОБА_8, але він відповів, що брата немає
вдома. Більше він брата не бачив. 11 лютого їм додому подзвонила невідома жінка
і повідомила де знаходиться тіло ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_12 показала, що ввечері 05
лютого 2007 року до них додому прийшов ОСОБА_8 ОСОБА_8. Через деякий час зайшли
ОСОБА_1і ОСОБА_9, сказали ОСОБА_8, який знаходився у веранді, щоб він вийшов з
ними. ОСОБА_8 піднявся, вони взяли його під руки і вивели на вулицю. Що було на
вулиці, вона не бачила. Тілесних ушкоджень видимих на ОСОБА_8і, коли він
прийшов до неї додому, не було.

Свідок ОСОБА_9. показала, що вона
ОСОБА_8 в борг давала свою обручку, а він не повертав їй обручку, тому вона
дзвонила ОСОБА_8 і казала, якщо він не віддасть обручку, то в нього будуть
неприємності, не маючи на увазі нічого конкретного. 05 лютого 2007 року зранку вона гуляла з дитиною і зустріла
ОСОБА_1, з яким була давно знайома. Зайшли до ОСОБА_2, де випили і вона пішла,
а ОСОБА_1залишився в ОСОБА_2. Коли гуляли з ОСОБА_1, вона розповіла йому про
свою обручку, яку взяв ОСОБА_8 і не збирався повертати. Допомоги в поверненні
обручки вона не просила. Пізніше вона подзвонилаОСОБА_8 і знову спитала де її
обручка, на що ОСОБА_8 відповів, що обручку не збирається віддавати. Тоді вона
пішла до ОСОБА_2 і попросила покликати ОСОБА_4 ОСОБА_8, бо, коли вона
приходила, то родичі їй ОСОБА_8 не звали. ОСОБА_1сходив до ОСОБА_4 і спитав
ОСОБА_8, але йому відповіли, що того немає вдома. Тоді ОСОБА_2 сказав, що
ОСОБА_8 може бути у сусідів ОСОБА_7. До ОСОБА_7 в будинок вона зайшла разом з
ОСОБА_1, у веранді сидів ОСОБА_8. Вона сказала ОСОБА_8, щоб вийшов поговорити
та взяла рукою його за плече і вивела на вулицю. На вулиці вона психанула та
пішла додому, а що було між ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_8 не знає.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили
обставини бійки на вулиці між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 і присутність при цьому
ОСОБА_2

Свої показання про обставини побиття
ОСОБА_8 засудженіОСОБА_1. та ОСОБА_2 підтвердили при відтворення обстановки та
обставин події (а.с.69-74, 77-81).

Згідно висновку судово-медичної
експертизи у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої
внутрішньочерепної травми, що супроводжувалась крововиливом під тверду мозкову
оболонку лобно-височної ділянки, крововиливом в м'які мозкові оболонки,
набряком головного мозку, які виникли в строк 05 лютого 2007 року від дії тупих
предметів, які є тяжкими тілесними ушкодженнями за ознакою небезпеки для життя
та є у причинно-наслідковому зв'язку з настанням смерті потерпілого. Дані
тілесні ушкодження могли утворитись від 7 ударів кулаком руки в обличчя, якщо
потерпілий знаходився обличчям до напрямку удару (а.с.123-127).

Суд дав оцінку показам ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як даних на
досудовому слідстві, так і в судовому засіданні і обґрунтовано визнав обох винними в нанесенні ОСОБА_8
тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого, оскільки вони
об'єктивно підтверджені іншими доказами.

Доводи в скаргах про неповноту досудового та судового
слідства, а також неправильність кваліфікації дій засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_1
за ст.121 ч.2 КК України слід визнати необґрунтованими, оскільки вивченням
матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи
необ'єктивність дослідження слідчими органами та судом обставин справи.

Що стосується необхідності кваліфікувати дії ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 як умисного вбивства ОСОБА_4, то обставини нанесення та локалізація
ударів, тривалість процесу побиття ОСОБА_8 свідчать про відсутність умислу у
засуджених на умисне вбивство ОСОБА_8 і про необережне ставлення до настання
смерті.

Тому дії засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судом правильно кваліфіковані
за ст.121 ч.2 КК України.

Доводи потерпілих про порушення норм
кримінально-процесуального законодавства, оскільки судом не розглянута по суті
їх скарга на бездіяльність слідчого по справі та постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_9, колегія суддів вважає
безпідставними.

З мотивувальної частини вироку видно, що суд розглядав
скаргу потерпілих на бездіяльність слідства та постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_9 і визнав її такою, що не підлягає
розгляду.

Постанова про
відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_9 винесена 04 квітня 2007
року (а.с.116-117), з цією постановою потерпілі були ознайомлені 05 квітня 2007
року (а.с.198,199), а скаргу на неї до суду подали тільки 07 травня 2007 року
(а.с.233), тобто після закінчення передбаченого ст.236-1 КПК України строку.
Розгляд судом скарг на бездіяльність слідчого взагалі кримінально-процесуальним
законодавством не передбачений. Тому суд дійшов правильного висновку про те, що
скарга потерпілих на бездіяльність слідчого і постанову про відмову в порушення
кримінальної справи щодо ОСОБА_9 не підлягає розгляду.

Необґрунтованими вважає колегія суддів і доводи
потерпілих про те, що органи досудового слідства не дали юридичної оцінки факту
зникнення документів ОСОБА_8, оскільки з матеріалів справи вбачається що
офіційно з заявою про зникнення документів ОСОБА_8 до правоохоронних органів
потерпілі не звертались.

Як видно з матеріалів справи, досудове слідство і судовий
розгляд проводились відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Доводи прокурора про безпідставність засудження ОСОБА_1
та ОСОБА_2 за ст.135 ч.3 КК України колегія суддів вважає обґрунтованими.

Кримінальна відповідальність за ч.3 ст.135 КК України
настає коли між залишенням у небезпеці і тяжкими наслідками існує причинний
зв'язок, це означає, що тяжкі наслідки настали саме внаслідок залишення у
небезпеці. Згідно висновку
судово-медичної експертизи ОСОБА_8 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, від
яких і настала смерть потерпілого, що свідчить про відсутність причинного
зв'язку між залишенням у небезпеці та смертю потерпілого. Крім того, суд
встановив, що тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_8 засудженіОСОБА_1. та ОСОБА_2
завдали умисно, тому і відповідальність повинна наставати за умисне тяжке
тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. З суб'єктивної сторони
злочин, передбачений ч.3 ст.135 КК України, характеризується прямим умислом,
тобто винний усвідомлює, що він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя
стан, залишає його без допомоги і бажає чинити саме так.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що в
діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній склад злочину, передбаченого ч.3 ст.135 КК
України, тому вирок в цій частині підлягає скасуванню з закриттям провадження
по справі.

Що стосується міри покарання, призначеної засудженим
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, то вона призначена з
дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням характеру і ступеня тяжкості
вчинених злочинів, даних про особу засуджених та всіх обставин справи, що
обтяжують та пом'якшують їх відповідальність. У даному випадку покарання є
необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових
злочинів. Обставини, на які посилається в своїй апеляції засудженийОСОБА_1.
судом враховані. Доводи як про надмірну
суворість покарання, так і про невиправдану його м'якість колегія суддів вважає
безпідставними.

Зменшення об'єму обвинувачення засуджених, на думку
колегії суддів, не дає підстав для пом'якшення покарання.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів

У
Х В А Л И Л А:

Апеляції засудженого ОСОБА_1, потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4
залишити без задоволення.

Апеляцію прокурора, який затвердив обвинувальний
висновок, задовольнити частково.

Вирок Менського районного суду Чернігівської області від
16 серпня 2007 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині засудження їх за ст.135
ч.3 КК України скасувати і справу в цій частині закрити за відсутністю складу
злочину.

Цей же вирок в частині засудження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ст.121 ч.2 КК України
залишити без змін.

Судді:

БОРИСЕНКО І.П. ТРЕЙТЯК О.П.
ГРОМ Л.М.