А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А
Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23.01.2013
м.
Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської
області у складі суддів :

Мишинчук Н.С./ головуючої /

Дідика В.М., Феєра І.С.

при секретарі судових засідань Федич
Т.О.

з участю прокурора Сирохман Л.І.

розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали кримінального
провадження № 0000001 щодо ОСОБА_5, за
апеляційною скаргою прокурора
Хустської міжрайонної прокуратури
Верховської С.І. на вирок Хустського
районного суду Закарпатської області
від 18 жовтня 2013 року, яким

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, з середньою
освітою, не одруженого, не працюючого,
раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та
призначено йому покарання у виді трьох
років позбавлення волі, з позбавленням
права керувати транспортними засобами
строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5
звільнено від відбування призначеного
покарання з іспитовим строком один рік
та покладено на нього обов'язки,
передбачені ст. 76 КК України, а саме:
повідомляти орган
кримінально-виконавчої інспекції про
зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу
вироку в законну силу залишено -
особисте зобов'язання.

Вирішено питання про речові докази в
порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7
задоволено повністю, стягнуто ОСОБА_5 32
000 грн. матеріальної шкоди на користь
потерпілої.

Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у
тому, що він 1 січня 2013 року о 05 год.
керуючи автомобілем марки ВАЗ ,
державний номерний знак НОМЕР_1,
рухаючись по вул. Миру в с. Нанково в
напрямку с. Нижнє Селище, порушив
вимоги п.1.10 Правил дорожнього руху
України, а саме не обрав безної
швидкості руху та не врахував погодні
умови і особливості дорожнього
покриття у зв'язку з чим не впоравшись з
керуванням виїхав на праве узбіччя
дороги, де допустив наїзд на металеву
огорожу будинку №132 по вул. Миру в с.
Нанково в результаті чого пасажир
автомобіля ОСОБА_7, який сидів на
передньому пасажирському сидінні
отримав тяжкі тілесні ушкодження, від
яких помер під час транспортування в
Хустську районну лікарню.

В апеляційній скарзі прокурор не
оспорюючи фактичні обставини справи та
юридичну кваліфікацію дій
обвинуваченого просить скасувати
вирок суду, у зв'язку з неправильним
застосуванням закону України про
кримінальну відповідальність та
посилається на безпідставне
звільнення обвинуваченого від
відбування додаткового покарання на
підставі ст. 75 КК України.

В доповненні до апеляційної скарги
прокурор змінила свої апеляційній
вимоги та просить пом'якшити
призначене обвинуваченому ОСОБА_5
судом першої інстанції покарання,
просить призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286
КК України три роки позбавлення волі з
позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на один
рік. На підставі ст. 75 КК України
звільнити ОСОБА_5 від відбування
основного покарання з іспитовим
строком один рік та покласти на нього
обов'язки, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 76 КК
України.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, прокурора, який
підтримав апеляційну скаргу та
доповнення до неї та просив
задовольнити, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
наступного висновку.

Як вбачається з оскаржуваного вироку,
суд призначив ОСОБА_5 за ст. 286 ч. 2 КК
України основне покарання строком на
три роки позбавлення волі і додаткове
покарання у виді позбавлення права
керувати транспортними засобами
строком на два роки та на підставі ст. 75
КК України звільнив засудженого від
відбування основного покарання.

За змістом ст. 75 КК України, якщо суд при
призначенні покарання у виді виправних
робіт, службового обмеження для
військовослужбовців, обмеження волі, а
також позбавлення волі на строк не
більше п'яти років, враховуючи тяжкість
злочину, особу винного та інші
обставини справи, дійде висновку про
можливість виправлення засудженого
без відбування покарання, він може
прийняти рішення про звільнення від
відбування покарання з випробуванням,
тобто відповідно до вимог вказаної
статті звільнення від відбування
покарання застосовується лише щодо
основного покарання.

Суд, звільняючи ОСОБА_5 від відбування
покарання на підставі ст. 75 КК України,
будь-яких застережень щодо звільнення
засудженого від відбування
додаткового покарання у вироку не
зазначив, а навпаки у мотивувальній
частині констатував, що дійшов
висновку про можливість звільнення
обвинуваченого від відбуванння
основного покарання.

За таких обставин, доводи прокурора про
те, що суд звільнив ОСОБА_5 на підставі
ст. 75 КК України від відбування
призначеного покарання в цілому, не
відповідає фактичним обставинам.

Разом з тим, судова колегія вважає, що з
метою безперешкодного виконання
вироку, в резолютивній частині слід
зазначити, що ОСОБА_5 звільнений від
відбуванння основного покарання. З цих
підстав апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Інші вимоги апелянта, а саме про
пом`якшення покарання, судова колегія
відхиляє, як необгрунтовані.
Покарання, призначене судом першої
інстанції ОСОБА_5 є справедливим,
підстав для його зміни судова колегія
не вбачає.

Неправильного застосування закону
України про кримінальну
відповідальність чи істотних порушень
кримінально-процесуального закону, які
слугували б підставами для скасування
вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України,
апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора
задовольнити частково.

Вважати ОСОБА_5 таким, що
звільнений на підставі ст. 75 КК України
від відбування основного покарання,
призначеного за ч.2 ст. 286 КК України .

В решті вирок Хустського
районного суду Закарпатської області
від 18 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_5-
залишити без зміни.

Судді: