Справа № 460/3496/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/140/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000037 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого, проживаючого у АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 408 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за ч.1 ст.408 КК України на два роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 , який з 20.05.2014 року проходив військову службу за мобілізацією та перебував на посаді старшого навідника 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригади військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , отримавши 24 травня 2014 року на підставі розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 записку про звільнення поза розташуванням військової частини до 20 год. 00 хв. 25 травня 2014 року для забезпечення здійснення виборчого права у позачергових виборах Президента України за місцем своєї реєстрації в м. Львові, у визначений строк 25 травня 2014 року о 20 год. 00 хв. не з`явився, так як стаціонарно лікувався в 3-му хірургічному відділенні Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги АДРЕСА_2 . Після завершення стаціонарного лікування у вищевказаному медичному закладі 30 травня 2014 року, з метою ухилення від військової служби ОСОБА_6 не повернувся для проходження військової служби у військову частину польова пошта НОМЕР_2 , перебуває за місцем свого фактичного проживання в АДРЕСА_1 .

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду в частині призначення йому покарання. Вказує, що суд, призначаючи покарання, в достатній мірі не врахував всіх пом`якшуючих покарання обставин, не взяв до уваги, що він визнав свою вину та активно сприяв у розкритті злочину. Вважає, що у суду були всі підстави для застосування щодо нього положень ст.ст. 69, 75 КК України. При цьому покликається на те, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, має на утриманні малолітнього сина, злочином не було заподіяно жодної шкоди, що в свою чергу знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину. На підставі наведеного ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, з урахуванням ст. 69 КК України, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

На дану апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні подав заперечення, в яких просить оскаржуваний вирок суду залишити без зміни. Покликається на те, що ОСОБА_6 мобілізований до Збройних Сил України у зв`язку з проведенням в Україні заходів часткової мобілізації і кримінальне правопорушення вчинене ним під час особливого періоду, а тому суспільна небезпечність такого злочину підвищена. Звертає увагу, що вчиняючи дезертирство, ОСОБА_6 тим самим ухиляється від виконання конституційного обов`язку громадянина України по захисту суверенітету держави у складі Збройних Сил України. Вважає, що суд призначив ОСОБА_6 покарання з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без зміни, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи. Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюється.

Щодо покарання, з яким обвинувачений не погоджується, то таке призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; обране з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину; пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття у вчиненому, а також відсутності обтяжуючих покарання обставин.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі.

Підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнення його від відбування покарання в порядку ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, суд призначив обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією цієї частини ст.408 КК України, і таким чином врахував пом`якшуючі обставини та дані про особу обвинуваченого. Обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів не вбачає.

За змістом ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням може мати місце лише за наявності передбачених законом передумов і є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особу винного, колегія суддів вважає, що досягнення встановленої ч.2 ст. 50 КК України мети виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого та неможливе без відбування ним покарання, а тому підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України та для пом`якшення призначеного покарання не вбачає.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому відмовляє йому в задоволенні його апеляційних вимог.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Яворівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4