У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Косарєва В.І., Школярова В.Ф.,

розглянула в судовому засіданні у
місті Києві 25 березня 2008 року кримінальну справу за касаційними скаргами
захисників-адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
засудженого ОСОБА_3 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30
грудня 2005 року та на ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду м. Києва
від 16 листопада 2006 року.

Вказаним вироком засуджений

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, раніше не судимий,

за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі строком на 11 років.

Вироком задоволено цивільний позов і постановлено стягнути з ОСОБА_3 105370
грн. на користь потерпілого ОСОБА_4.

ОСОБА_3 визнаний винним і засуджений за те, що 10 липня 2005 року близько
22 год. у районі пішохідного переходу біля будинку № 4 по вул. Васильківській у
м. Києві здійснив постріли з невстановленого слідством револьвера у ОСОБА_5,
чим спричинив останньому поранення, від яких той ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_1 просить
скасувати постановлені судові рішення та закрити справу, посилаючись на
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та на неповноту і
однобічність судового слідства. Як вказує захисник, у ОСОБА_3 був відсутній
умисел на вбивство ОСОБА_5, оскільки він діяв у межах необхідної оборони, реагуючи
на те, що потерпілий наносив батькові-інвалідові удари в голову. Крім того,
захисник вказує, що револьвер, з якого стріляв ОСОБА_3, не призначений для
ураження людини, і ОСОБА_3 до того ж стріляв у ОСОБА_5 з відстані 2 метри.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_2 просить
скасувати судові рішення та закрити справу, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права, оскільки ОСОБА_3 діяв у межах,
передбачених ст. 36 КК України, а револьвер, з якого він стріляв, не є
вогнепальною зброєю.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_3 просить скасувати постановлені
судові рішення, наводячи доводи, аналогічні доводам захисників, та посилаючись
на те, що він не заподіював вогнепального поранення потерпілому, оскільки
постріл здійснював не з вогнепальної зброї.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши
викладені у касаційних скаргах захисника та засудженого доводи, колегія суддів
вважає, що скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

ОСОБА_3 визнав, що здійснив у ОСОБА_5 більше двох пострілів, причому
останні в область плечей і голови потерпілого, у зв'язку з тим, що потерпілий
наносив удари його батькові-інваліду, але йому особисто ОСОБА_5 ніяких погроз не висловлював та
тілесних ушкоджень не спричинював. Після події він і батько з місця пригоди
від'їхали, у гаражі він змінив одяг, а револьвер віддав батькові.

Ці показання ОСОБА_3 також підтверджуються його батьком, свідком ОСОБА_6,
який показав, що ОСОБА_5 став чіплятися до нього як до водія автомобіля,
наносив йому удари. Захищаючи його, син здійснив кілька пострілів з револьвера
у ОСОБА_5

Винність ОСОБА_3, у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_5 підтверджується
показаннями свідка ОСОБА_7, яка пояснила, що після того, як почула звук від
різко гальмуючого автомобіля та гучний чоловічий голос, вона виглянула у
віконце з приміщення кіоску, де перебувала, і побачила, як пішохід (ОСОБА_5),
що рухався по пішохідному переходу, обурюючись, вдарив по даху автомобіля, і
хтось - або водій, або пасажир автомобіля, - вийшовши з нього, вистрілив у
пішохода. Потім, коли пішохід рушив у бік тротуару, вона почула наступний
постріл, від якого пішохід впав на землю.

Такі ж показання дав свідок ОСОБА_8, вказавши при цьому, що пішохід ударив не по даху автомобіля, а водію
в обличчя, і загалом він чув чотири постріли, які здійснив пасажир автомобіля.

Винність ОСОБА_3 у спричиненні смерті ОСОБА_5 також підтверджується
висновком судово-медичної експертизи від 15 жовтня 2005 року, згідно з яким
ОСОБА_5 були спричинені три рани, одна з яких у лобній області зліва має ознаки
тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Причиною смерті
ОСОБА_5 стало одиночне вогнепальне кульове поранення голови з ушкодженням
лобної кістки, крововиливом під оболонки, в шлуночки і тканини мозку, які
обумовили розвиток набрякання головного мозку (т.1, а.с. 159-174).

Згідно з висновком судово-криміналістичної експертизи від 30 вересня 2005 року на
футболці потерпілого ОСОБА_5 в області лівого рукава знайдено чотири, а в
області спини зліва одне наскрізні вогнепальні вхідні кульові пошкодження. В
області пошкоджень на футболці виявлена металізація сполуками свинцю (т.1, а.с.
187-196).

Посилання скаржників на те, що ОСОБА_3 перебував у стані необхідної оборони,
спростовуються наведеними доказами, а також тим, що згідно зі ст. 36 КК України
необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних
законом прав та інтересів особи, яка захищається, від суспільно небезпечного
посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в
даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Однак, згідно з матеріалами справи, ОСОБА_3 здійснив не один постріл у бік
ОСОБА_5, а щонайменше чотири, причому після перших двох пострілів, здійснених у
спину ОСОБА_5, останній почав відходити від ОСОБА_3 та його батька, покидаючи
місце події, але внаслідок погроз, що вони продовжували висловлювати,
повернувся. І після цього ОСОБА_3 знову двічі вистрілив у потерпілого, потрапивши
йому у голову. Характер та локалізація пострілів свідчать про те, що вони були
здійснені у життєво важливі органи.

Отже, ОСОБА_9 та ОСОБА_6після здійснення останнім двох пострілів у спину
ОСОБА_5 продовжили конфлікт, чим вимусили потерпілого повернутися. Особа не
може бути визнана такою, що перебуває у стані необхідної оборони, якщо вона
викликала напад цілеспрямовано, щоб використати його як привід для вчинення
протиправних дій.

Аналіз приведених даних, взятих у їх сукупності, дав підстави суду дійти правильного
висновку щодо винності ОСОБА_3 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_5 і правильно
кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 115 КК України.

При обранні міри покарання ОСОБА_3 суд урахував положення ст. 65 КК України та призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

у задоволенні касаційних скарг захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2 та засудженого
ОСОБА_3 відмовити.

Судді:

Присяжнюк Т.І.
Косарєв В.І.
Школяров В.Ф.