Справа № 201/8525/14-к
Провадження № - 1КП/201/389/2014
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0001542 відносно:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з вищою освітою, слухача 1-го курсу Дніпропетровського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, одруженого, маючого на утримані малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
11.05.2014 приблизно о 13-45 годин ОСОБА_3 , знаходячись у коридорі квартири АДРЕСА_2 , за місцем свого мешкання, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з раніше знайомим ОСОБА_5 , взявши у праву руку кухонний ніж господарсько-побутового призначення, реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, завдав один удар клинком ножу господарсько-побутового призначення в область задньої поверхні лівого стегна, таким чином спричинив умисне тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_5 у вигляді сліпого колото-різаного поранення на задній поверхні лівого стегна у верхній третині ближче до сідничної складки, на відстані 84 см вгору від підошовної поверхні стоп, яке переходить в раньовий канал, який йде донизу та досередини, сліпо закінчується на глибині 10 см, яке згідно висновку експерта № 2066е від 14.06.2014 р. за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовило короткочасний розлад здоров`я понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, а саме, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що він являється чоловіком ОСОБА_8 , яка раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі з потерпілим в якому у них народилась донька ОСОБА_9 . Між обвинуваченим та потерпілим склались неприязні відносини. 10.05.2014 р. потерпілий зателефонував ОСОБА_8 , повідомив, що має намір зустрітись з донькою і вони призначили зустріч на 11.05.2014 р. В цей день, приблизно о 12-00 годин обвинувачений, ОСОБА_8 та її донька ОСОБА_10 знаходились в квартирі АДРЕСА_2 , в якій вони проживають. Потерпілий зателефонував ОСОБА_8 і вона вийшла до нього на вулицю, а через деякий час зателефонувала обвинуваченому і сказала доньку потерпілому не давати та повідомила, що потерпілий погрожував обвинуваченому розправою. Через декілька хвилин після її дзвінка потерпілий почав дзвонити і стукати у вхідні двері, однак обвинувачений двері не відчиняв. Приблизно через 15 хв. потерпілий припинив свої дії і обвинувачений подумав, що він пішов. Ще приблизно через 15 хв. обвинувачений виглянув у дверне вічко і побачив невідомих йому жінку і чоловіка, які намагались потрапити в кв. АДРЕСА_3 . Жінка подзвонила у двері обвинуваченого і попросила про допомогу. Обвинувачений відчинив двері і в цей час зверху зі сходів спустився потерпілий, поставив ногу під двері, чим не дав можливості зачинити їх. Обвинувачений сказав, що дитину не дасть, на що потерпілий пхнув двері, внаслідок чого вони відчинились і потерпілий зайшов в квартиру, а двері прикрились. Потерпілий схопив обвинуваченого та почав його бити, намагався поцілити коліном в обличчя, наніс декілька ударів кулаками по тулубу і спині, схопив обвинуваченого за шию і почав душити. Обвинувачений, побоюючись за своє життя та за здоров`я дитини, вирвався і побіг на кухню, де схопив кухонного ножа, і розвернувся до потерпілого, який в той час стояв в коридорі, напівдорозі до кухні, біля входу у зал, де була дитина. Потерпілий розвернувся і мав намір вибігти з квартири, однак обвинувачений з метою затримання потерпілого, замахнувся ножем і поцілив ним в сідницю потерпілого. Останній побіг, а обвинувачений, погнався за ним, щоб переконатись, що той вибіжить з підїзду. Пробігши декілька поверхів обвинувачений повернувся додому. На сходовій клітинці стояли люди, які запитали про можливість потрапити в кв. АДРЕСА_4 , що неможливо так як балкони не суміжні. Після цього обвинувачений подзвонив ОСОБА_8 і попросив викликати міліцію. Через деякий час приїхали два міліціонери, які обшукали обвинуваченого та запитали де ніж. Він показав їм ножа, який вимитий лежав на кухні і міліціонери забрали його та кудись зателефонували. Через деякий час приїхав слідчий ОСОБА_11 з криміналістом, які почали оглядати квартиру та описувати її. При цьому слідчий бачив гармидер в квартирі, однак не звернув на нього увагу. Під час огляду слідчий покликав обвинуваченого на кухню і запитав чи його це ніж, вказавши на ніж, який лежав на столі, який раніше забрали міліціонери. Обвинувачений сказав, що можливо, так як той ніж забрали і слідчим ніж було опечатано. При цьому понятих не було. Також обвинувачений пояснив, що коли ОСОБА_5 вибігав з квартири, то двері він не тримав і обвинувачений ножем в його руку не штрикав. Станом на 01.06.2014 року ОСОБА_5 в лікарні не лежав, а лежав лише 2 тижні, так як вже 31.05.2014 року катався на велосипеді, що підтверджується скріншотом з мережі Інтернет. Обвинувачений вважає, що діяв в умовах необхідної оборони, а тому просить виправдати його.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними органом досудового слідства та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме.

Показаннями потерпілого ОСОБА_5 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що 11.05.2014 р. він приїхав до будинку АДРЕСА_5 , щоб побачитись з донькою, яка проживає з колишньою дружиною потерпілого ОСОБА_8 і обвинуваченим. ОСОБА_8 вийшла на вулицю і повідомила, що дитину не дасть, так як він не заплатив аліменти. Після цього ОСОБА_8 пішла до своєї матері, а потерпілий піднявся до кв. АДРЕСА_6 в який жила його донька де почув через двері, що його донька плаче. Він, знаючи зі слів доньки, що обвинувачений знущається над нею, почав дзвонити і стукати в двері, однак двері не відчинили, а зробили в квартирі голосніше звук телевізора. Потерпілий піднявся на декілька сходів вгору і став чекати. Через 5-10 хв. плач дитини стих і гучність телевізора зменшили. Ще через декілька хвилин на сходову клітинку піднялись чоловік і жінка, які намагались потрапити в сусідню квартиру, так як там знаходилась хвора людина. Потерпілий порекомендував їм подзвонити в кв. АДРЕСА_6 , так як балкони кв. АДРЕСА_6 і 34 суміжні і в сусідню квартиру можна пробратись через балкон. Люди подзвонили в кв. АДРЕСА_3 і обвинувачений відчинив їм двері. В цей час потерпілий підійшов до дверей, поставив свою ногу, перешкоджаючи зачинити двері, так як боявся за свою доньку. В ході спілкування з обвинуваченим останній пхнув потерпілого, а потерпілий пхнув обвинуваченого внаслідок чого останній відійшов на декілька кроків назад і вони разом опинились в коридорі квартири. Потерпілий, не заходячи далі, почав шукати очима доньку, а обвинувачений в цей час побіг на кухню, а через 5-10 с. повернувся з ножем у руці зі словами: Я тебе зараз порішу. Потерпілий розвернувся, щоб відчинити двері і в цей час відчув удар ножем в ногу. Він відчинив двері і став між двома дверима, намагаючись внутрішніми дверима прикритись від нападу, однак, внутрішні двері закрились не повністю і обвинувачений в щілину тикав ножем, намагаючись поранити потерпілого та влучив у палець. В цей час потерпілому вдалось відчинити вхідні двері і він побіг вниз, а обвинувачений за ним погнався і біг до 2-го поверху. Потерпілий вибіг з підїзду і побачив, що його нога скривавлена, а тому викликав міліцію і швидку допомогу.

З висновку експерта № 2066е від 14.06.2014 р. вбачається, що у потерпілого ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді сліпого колото-різаного поранення задньої поверхні лівого стегна у верхній третині ближче до сідничної складки, на відстані 84 см вгору від підошовної поверхні стоп, яке переходить в раньовий канал, який йде донизу та досередини, сліпо закінчується на глибині 10 см, які спричинені у термін на який вказує потерпілий (11.05.2014 р.) та які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні.

Показання обвинуваченого і потерпілого в частині механізму нанесення обвинуваченим удару ножем в стегно потерпілого об`єктивно підтверджуються: протоколом слідчого експерименту від 16.06.2014 р. за участі потерпілого ОСОБА_5 (а.с. 60) в ході якого останній вказав, що удар в стегно йому було нанесено ножем, зажатим в руці обвинуваченого, в той час як потерпілий знаходився спиною до обвинуваченого; висновком експерта №2119е від 18.06.2014 р. (а.с. 68) згідно якого локалізація і характер виявленого у потерпілого тілесного ушкодження не суперечить механізму його спричинення, на який вказує ОСОБА_5 під час слідчого експерименту; протоколом слідчого експерименту від 23.06.2014 р. за участі підозрюваного ОСОБА_3 (а.с. 117) в ході якого останній вказав, що він ножем, зажатим в правій руці, рухом руки знизу вгору наніс один удар в область задньої частини лівої ноги під сідницю потерпілому, який в той час був повернутий спиною до підозрюваного; висновком експерта №2231е від 24.06.2014 р. (а.с. 125) згідно якого локалізація і характер виявленого у потерпілого тілесного ушкодження не суперечить механізму його спричинення, на який вказує підозрюваний під час слідчого експерименту, однак напрямок нанесеного удару не відповідає напрямку раньового каналу.

Показання обвинуваченого і потерпілого в частині проникнення останнього до квартири та вихід з квартири підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , допитаних в судовому засіданні, які пояснили, що 11.05.2014 року вони приїхали до кв. АДРЕСА_7 , так як у них була інформація, що в цій квартирі знаходиться людина, яка потребує допомоги. Вони піднялись до квартири, постукали, однак їм ніхто не відчинив і вони вирішили спробувати пробратись у квартиру через балкон. Для цього вони подзвонили в двері кв. АДРЕСА_6 . Їм відчинив обвинувачений. В цей час зверху зі сходів спустився потерпілий, який підійшов до дверей і вони з обвинуваченим почали говорити на підвищених тонах. Обвинувачений не пускав потерпілого в квартиру, а той напирав на нього і все таки зайшов у середину. Двері зачинились і за ними було чути лише тихе шарудіння. ОСОБА_12 зателефонував до міліції, швидкої та слюсаря щоб відчинити двері кв. АДРЕСА_3 і надати допомогу чоловікові, який в ній знаходився. В цей час з кв. АДРЕСА_6 вибіг потерпілий, а за ним вибіг обвинувачений з ножем в руках і вони побігли вниз. Через деякий час обвинувачений повернувся і зайшов у свою квартиру, а свідок ОСОБА_12 вийшов на вулицю, де побачив потерпілого з закривавленою ногою.

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 , пояснила, що вона була дружиною потерпілого а зараз дружина обвинуваченого і між нею з обвинуваченим і потерпілим склались неприязні відносини, так як потерпілий неодноразово погрожував обвинуваченому розправою. 11.05.2014 р. потерпілий приїхав відвідати дитину, однак свідок не дозволила, так як потерпілий не сплатив аліменти. Коли свідок йшла в квартиру, потерпілий пішов за нею, а тому вона, з метою уникнення конфлікту, пішла до своєї матері, яка проживає по-сусідству, а потерпілий залишився в підїзді. Свідок зателефонувала обвинуваченому і сказала, щоб він не віддавав доньку та не відчиняв двері. Через деякий час їй зателефонував потерпілий, погрожуючи розправою, та телефонував обвинувачений, повідомляючи що потерпілий дзвонить і стукає в двері квартири, однак обвинувачений йому не відчиняє. Ще через деякий час свідок повернулась додому, де схвильований обвинувачений повідомив її, що потерпілий ввірвався в квартиру, почав душити обвинуваченого, бити його, внаслідок чого у останнього були тілесні ушкодження.

Показання свідка ОСОБА_8 об`єктивно підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_14 , допитаної в судовому засіданні, яка пояснила, що вона являється матір`ю ОСОБА_8 11.05.2014 року вона зустріла на вулиці доньку, яка на підвищених тонах розмовляла по телефону з потерпілим з приводу надання доньки для прогулянок та сплати аліментів. Через деякий час вона пішла додому, а ще через деякий час додому до ОСОБА_8 прийшла і свідок, яка побачила там міліцію та автомобіль швидкої допомоги в якому знаходився потерпілий з пораненою ногою. Свідок піднялась в квартиру, де побачила обвинуваченого, який був схвильований та мав тілесні ушкодження у вигляді синців та подряпин зліва зверху на спині та шиї. Також свідок пояснила, що відносини між потерпілим та обвинуваченим погані, так як потерпілий весь час погрожує розправою.

З протоколу огляду квартири АДРЕСА_2 від 11.05.2014 р. (а.с. 6) вбачається, що огляд проведено слідчим ОСОБА_15 за участі понятих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 . В ході огляду встановлено, що вхід в квартиру здійснюється через двоє дверей: металеві та дерев`яні, які пошкоджень не мають, обстановка в коридорі квартири дещо порушена, однак явних слідів боротьби не виявлено, на кухонному сталі в кухні виявлено ніж з рукояткою білого кольору.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка слідчий ОСОБА_15 пояснив, що 11.05.2014 р. він виїжджав на огляду квартири АДРЕСА_2 . Вже на місці він залучив в якості понятих чоловіка та жінку, які там знаходились та за їх участі, та участі власника квартири, провів її огляд. Обвинувачений також був присутній при огляді, однак до огляду не залучався. На час огляду обстановка в квартирі була фактично не порушена, що говорив сам обвинувачений і обвинувачений на наявність у нього тілесних пошкоджень не скаржився. Також під час огляду було виявлено ніж, який обвинувачений вказав як предмет, яким він наніс тілесні ушкодження потерпілому та який на той момент був вимитий.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що коли приїхали міліціонери, то вони проводили огляд квартири. Свідок в огляді участі не приймав, однак протокол огляду підписав без зауважень.

В той же час, свідок ОСОБА_13 пояснила, що коли приїхали міліціонери, то вони проводили огляд квартири в якому приймала участь і вона і ОСОБА_12 . В ході огляду було виявлено ніж, який слідчий показував їм, як понятим.

Також в судовому засіданні була допитана в якості свідка слідчий Жовтневого РВ ОСОБА_16 , яка пояснила, що 11.05.2014 р. до неї надійшла заява від потерпілого про вчинення злочину і вона в той же день опитувала обвинуваченого в ході чого не бачила на ньому тілесних ушкоджень, та останній не скаржився на наявність таких. Тільки наступного дня ОСОБА_3 звернувся з заявою про спричинення йому тілесних ушкоджень і свідок дала йому направлення на СМЕ.

З протоколу огляду від 03.06.2014 р. (а.с. 31) вбачається, що ОСОБА_5 добровільно видано брюки в яких він знаходився станом на 11.05.2014 р., які у лівій задній частині мають пошкодження у вигляді отвору 10*16 мм. та пляму червоного кольору, а з висновку експерта № 194 від 17.06.2014 р. (а.с. 87) вбачається, що на вказаних брюках є одне скрізне пошкодження, яке утворене в результаті дії колючо-ріжучого предмета, можливо клинком ножа, вилученого 11.05.2014 р. в ході огляду кухні квартири АДРЕСА_2

Аналізуючи показання обвинуваченого в сукупності з показаннями потерпілих, свідків, документами, описаними вище, суд приходить до висновку, що всі ці докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять істотних суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що 11.05.2014 р. о 13-45 годин у коридорі квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 завдав один удар клинком ножу господарсько-побутового призначення в область задньої поверхні лівого стегна ОСОБА_5 , чим спричинив легке тілесне ушкодження і дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В показаннях потерпілого і свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не вбачається істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження та ролі обвинуваченого при скоєнні злочину. Деякі розбіжності в їх показаннях щодо того, хто був ініціатором звернення за допомогою до власника кв. АДРЕСА_6 , свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками і очевидцями яких вони були і не впливають на висновки суду в цілому.

Показання ОСОБА_12 про те, що він не був присутній при огляді квартири, суд сприймає як помилкові, викладені так в зв`язку з перебігом певного проміжку часу та в зв`язку з його індивідуальним сприйняттям подій в той час коли він займався і допомогою своєму знайомому і був залучений в якості понятого. Факт участі ОСОБА_12 в огляді квартири підтвердився в судовому засіданні як показаннями свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_13 , так і особистим підписом ОСОБА_12 в протоколі огляду.

В зв`язку з вищевикладеним суд не приймає до уваги посилання сторони захисту на недопустимість, як доказу, протоколу огляду місця події від 11.05.2014 р.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому реалізовував своє право на захист для відвернення протиправного насильницького вторгнення в житло, а отже не підлягає кримінальній відповідальності на підставі ч. 5 ст. 36 КК України суд вважає необгрунтованим з наступних підстав.

Частиною 5 ст. 36 КК України передбачено, що не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

У даному кримінальному провадженні встановлено, що в момент нанесення обвинуваченим удару ножем в стегно потерпілого останній мало того, що припинив активні дії, направлені на вторгнення в житло, а й стояв спиною до обвинуваченого маючи намір покинути квартиру, що говорить про те, що в момент нанесення удару необхідності відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло, а отже вимоги ч. 5 ст. 36 КК України застосуванню не підлягають.

Крім того, суд приймаючи рішення про винність ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, враховує: негативні взаємовідносини, що склались між потерпілим та обвинуваченим; те, що на момент проникнення потерпілого в квартиру в ній знаходилась його донька з якою протиправно обмежено право потерпілого у спілкуванні; та те, що метою проникнення потерпілого в квартиру було саме спілкування з дитиною та перевірка її стану після того, як потерпілий чув її плач.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому переслідував мету затримання останнього і доставку його до правоохоронних органів, а отже його дії не можна визнавати злочинними на підставі ч. 1 ст. 38 КК України суд вважає необгрунтованим з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 38 КК України передбачено, що не визнаються злочинними дії потерпілого та інших осіб безпосередньо після вчинення посягання, спрямовані на затримання особи, яка вчинила злочин, і доставлення її відповідним органам влади, якщо при цьому не було допущено перевищення заходів, необхідних для затримання такої особи.

У даному кримінальному провадженні встановлено, що обвинувачений знайомий з потерпілим, який, як було відомо обвинуваченому, не являється суспільно-небезпечною чи асоціально особою, а отже обвинувачений міг повідомити про вчинення злочину потерпілим з вказівкою його анкетних данних, без затримання останнього і, тим більше, без застосування ножа для такого затримання.

Суд вважає встановленим той факт, що нанесення тілесного ушкодження потерпілому було викликане наявністю тривалого конфлікту між потерпілим і обвинуваченим, а не бажанням затримати останнього, так як обвинувачений не продовжив свої дії, направлені на затримання, хоча міг це зробити.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, за місцем навчання характеризується позитивно.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України є активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, зокрема, взаємовідносинам сторін до вчинення злочину, даним про особу обвинуваченого, який не являється суспільно-небезпечною особою. Крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 7731,71 гривня, суд вважає, що з урахуванням встановлених судом обставин з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь цивільного позивача, на підставі ст. 1166 ЦК України, підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 693,36 гривень, витрати понесені на лікування підтвердженні чеками.

Сплата лікарнянських зборів не є обов`язковою при перебуванні в лікарні, а тому до матеріальної шкоди судом віднесена бути не може, витрати на операцію та харчування потерпілим не доведено, а отже вони не підлягають стягненню, вартістью штанів також не може бути підтверджена інформацією з інтернет ресурсу, а отже вона не доведена, а тому стягненню не підлягає.

Що стосується відшкодування втраченого заробітку, то з розрахунку заробітної плати вбачається, що ОСОБА_5 був відсутній на роботі 120 годин, тобто 15 днів в зв`язку з лікарняним. Для визначення розміру втраченого заробітку необхідно мати данні про середньоденну заробітну плату потерпілого, яку потерпілим надано не було, а тому керуючись принципом диспозитивності, суд вважає за можливі відмовити в задоволенні цієї частини позову.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень, суд приходить до висновку, що позивачу, протиправними діями обвинуваченого спричинена моральна шкода, яка виразилась у моральних переживаннях потерпілого за своє здоров`я під час спричинення тілесних ушкоджень, порушенням нормальних життєвих зв`язків потерпілого і необхідності відшукувати додаткові зусилля в зв`язку з лікуванням та необхідністю відвідування правоохоронних органів.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань позивача, завданих внаслідок отримання травм, характер немайнових втрат порушення нормальних життєвих зв`язків, тривалість немайнових втрат, а також поведінку потерпілого внаслідок якої він отримав травму. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями відповідача в 500 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. ст. 1167 ЦК України.

Речові докази - брюки підлягають поверненню ОСОБА_5 , в а ніж конфіскації на підставі п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 693,36 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 гривен, а всього 1193,36 гривень (одна тисяча сто дев`яносто три гривні тридцять шість копійок).

Речовий доказ чоловічі брюки тілесного кольору повернути ОСОБА_5 .

Речовий доказ ніж, що зберігається в камері схову речових доказів Жовтневого РВ конфіскувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Вирок після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1