АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5
обвинуваченогоОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження №0007432 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2014 року, яким:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканець м. Києва, раніше судимий:
- 13 серпня 2014 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ст. ст.185 ч.1, 185 ч.2, 186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням та з іспитовим строком 2 роки.

засуджений:
- за ст. ст. 15 ч.2, ст.185 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 16 червня 2014 року, приблизно о 20 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного спяніння в приміщенні магазину «Фуршет», що належить ДП «Рітейл Центр», і який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 15, викрав з полиць: зубну щітку м`яку, торгівельної марки Oral-Bартикул 348 вартістю 30 грн. 65 коп., зубну щітку м`яку торгівельної марки Oral-B артикул 348 вартістю 30 грн. 65 коп., зубну щітку м`яку торгівельної марки Oral-B артикул 430 вартістю 36 грн. 90 коп., зубну щітку м`яку торгівельної марки Oral-B артикул 430 вартістю 36 грн. 90 коп., зубну щітку м`яку торгівельної марки Oral-B артикул 379 вартістю 36 грн. 90 коп., а всього на суму 172 грн.

Проте обвинувачений не зміг довести свій злочинний умисел до кінця та розпорядитися викраденим на власний розсуд з причин, що від нього не залежали, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, доведеність його вини у вчиненні замаху на таємне викрадення чужого майна, просить вирок районного суду змінити та вважати того засудженим за вчинення злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч.2 185 ч.2 КК України, на 2 роки позбавлення волі, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року відносно ОСОБА_6 виконувати самостійно, оскільки у такому випадку, коли особа, щодо якої застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, або часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок не оскаржений.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить її такою, що підлягає задоволенню.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину та кваліфікацію його дій за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України є правильними, бо ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і відповідно до вимог частини другої ст.394 КК України не заперечуються в апеляційній скарзі.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за цей злочин відповідає вимогам ст.65 КК України і також не оспорюється прокурором.

Проте, що стосується його доводів в апеляційній скарзі щодо незаконності рішення суду про визначення винному остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі частини четвертої ст.70 КК України, то вони є такими, що заслуговують на увагу.

Як убачається з матеріалів справи, 13 серпня 2014 року ОСОБА_6 був засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням протягом іспитового строку два роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Тобто, обвинувачений не був засуджений до покарання, яке належало йому відбувати реально.

Злочин, за який він засуджений цим вироком, ним було вчинено до постановлення вказаного попереднього вироку, а тому, виходячи зі змісту ч.4 ст.70 та ст.72 КК України, відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» такі вироки мають виконуватися самостійно.

Ці вимоги судом не ураховані при постановленні вироку, про що правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, у зв`язку з чим у вирок суду мають бути внесені відповідні зміни.

Керуючись ст.ст.404,405,407 КПК України, колегія суддів

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_6 змінити та виключити рішення про визначення остаточного покарання засудженому згідно з вимогами ч.4 ст.70 КК України і вважати його засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.

Цей вирок, а також вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року, винесений щодо ОСОБА_6 , виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набуває чинності з моменту її проголошення, але яка може бути оскаржена до касаційної інстанції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її голошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у цей самий строк з моменту отримання її копії.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3