АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
захисника неповнолітніх обвинувачених адвоката ОСОБА_7
законних представників обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника служби у справах дітей ОСОБА_12
представника ВКМСД ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження відносно
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 04 серпня 2014 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, та
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 24 лютого 2014 року Деснянським районним судом м.
Києва за ч.1 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК
__________________________
Справа: 11-кп/796/698/2015
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_15
Доповідач: ОСОБА_1
України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік;
- 04 серпня 202014 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_8 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_11 - ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_17 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року.

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком обвинувачений ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, за ч.2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років без конфіскації майна, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ч.1, ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за цим вироком та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04.08.2014 року призначено остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Цим же вироком ОСОБА_18 також визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, за ч.2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років без конфіскації майна, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ч.1, ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Як встановив суд, 21 липня 2014 року близько 20 год. 00 хв., неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_19 за попередньою змовою групою осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи, що діють відкрито, реалізовуючи свій злочинний намір підійшли до вхідних дверей кв. АДРЕСА_3 , де ОСОБА_10 подзвонив у дзвінок для відчинення вхідних дверей та, дочекавшись відкриття потерпілою ОСОБА_20 дверей, заштовхнули її до житла та проникли до вказаної квартири. Після чого, ОСОБА_19 , заштовхнувши потерпілу до ванної кімнати, яка розташована біля вхідних дверей, правою рукою обхопив потерпілу ОСОБА_20 за шию, намагаючись подолати її волю до опору, застосувавши насильство яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, та виказав вимогу про передачу їм грошей, а ОСОБА_10 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, проникли до квартири, звідки висловили вимогу потерпілій про передачу їм мобільного телефону, однак остання почала чинити опір, кликати на допомогу та намагатися виштовхати із квартири. Після чого, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_21 та з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, почувши, що відчиняються двері сусідньої квартири, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, не вчинивши всіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, отже довести свій злочинний намір до кінця не змогли з причин, що не залежали від їх волі.
Крім того, 21 липня 2014 року, близько 20 год. 10 хв., перебуваючи на території загальноосвітньої школи № 320 по вул. Будищанській, 8 в м. Києві, неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_19 за попередньою змовою групою осіб разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив та єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбою, вчинили напад на потерпілу ОСОБА_6 , з погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я особи, яке виразилось у демонстрації газового пістолету моделі «WALTHER Р-88 COMPACT», діючи спільно та узгоджено, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб та тим, що потерпіла ОСОБА_6 не очікує нападу, відповідно заздалегідь розподілених ролей, згідно яких невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, спостерігала за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_19 підбіг зі спини до потерпілої та застосовуючи фізичне насильство, яке є небезпечним для здоров`я потерпілої, здавив її лівою рукою за шию та почав душити останню, спричинивши фізичний біль. Після чого, притиснув потерпілу до себе та приставив їй до грудей зазначений пістолет, тим самим подолав волю потерпілої до опору, а ОСОБА_10 , відповідно до розподілених ролей, скориставшись безпорадністю потерпілої ОСОБА_6 , зірвав з її шиї золотий ланцюжок 585 проби вагою 20 г, вартістю 5 627 грн. 20 коп., з золотим хрестиком 585 проби вагою 3 г, вартістю 844 грн. 08 коп. (згідно розпорядження НБУ № 4/135 від 21.07.14), після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 6 471 грн. 28 коп.

Крім того, 22 липня 2014 року, близько 02 год. 40 хв., неповнолітній ОСОБА_10 та ОСОБА_19 , діючи умисно та обопільно, переслідуючи корисливу мету на повторне таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, шляхом віджиму вхідних дверей, проникли до приміщення магазину з продажу продовольчих товарів « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований по АДРЕСА_4 , звідки повторно таємно намагалися викрасти чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_22 , а саме: - 2 упаковки крабових паличок «Vici», вартістю 12 грн. 59 коп. кожна на загальну суму 25 грн. 60 коп.; - 2 упаковки рибних паличок з сиром та грибами в ваніровці «Vici», вартістю 11 грн. 80 коп. кожна на загальну суму 23 грн. 60 коп.; - 15 пачок морозива «Імперія», вартістю 6 грн. 08 коп. кожна на загальну суму 91 грн. 20 коп., тим самим намагалися повторно таємно викрасти чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_22 , на загальну суму 140 грн. 18 коп., однак свій злочинний умисел не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки на місці вчинення злочину останні були затримані.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинувачених, посилається на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок м`якості. Просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.1 ст. 70 КК України покарання за сукупністю злочинів передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст. 186; за ч.2 ст.187; за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04.08.2014 року більш суворим, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
ОСОБА_23 зач.1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст. 186; ч.2 ст.187; ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04.08.2014 року відносно ОСОБА_14 виконувати самостійно.
Свої вимоги прокурор аргументує тим, що при призначенні покарання суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, що підвищують ступінь суспільної небезпеки злочинів і особи обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , а саме спосіб життя обвинувачених, те, що вони не навчаються та не працюють, ведуть антигромадський спосіб життя, неодноразово поміщалися до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1, звідки втікали, що свідчить про відсутність соціальних зв`язків, а також враховуючи думку потерпілих, негативні характеристики обвинувачених та наявність лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання, сторона обвинувачення вважає, що вищенаведене істотно підвищує фактичну ступінь тяжкості вчинених злочинів і ступінь небезпечності винних осіб для суспільства. Також, прокурор у своїй апеляційній скарзі наголошує, що при призначені покарання судом не було враховано думку потерпілих, які підтримали прокурора про призначення більш тяжкого покарання, а також не враховано думку представників служби у справах дітей та ВКМСД Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві, які негативно характеризують обвинувачених, які перебувають на обліку в зазначених службах.

Законні представники обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_24 також подали апеляційні скарги, які є аналогічними за змістом і в яких останні просять скасувати вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_14 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та закрити кримінальне провадження. Вважають даний вирок незаконним, який винесено без урахування дійсних обставин справи. Зазначають, що суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку здобутим у справі доказам, в основу вироку поклав припущення та показання свідків, які не є послідовними, внаслідок чого ухвалив вирок, що суперечить дійсним обставинам справи. Вказують, що даних злочинів ОСОБА_10 та ОСОБА_19 не вчиняли, що також підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , показання яких були чіткими і послідовними, про те, що обвинувачені з 19.30 до 21.00 разом з цими свідками відпочивали на лавочці біля будинку по АДРЕСА_5 , тобто під час вчинення злочинів по АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 не знаходились. Також посилаються на ту обставину, що потерпіла ОСОБА_20 під час судового розгляду змінювала свої показання щодо віку нападників, а відбитки пальців, які були вилучені з кв. АДРЕСА_8 , не належать ОСОБА_23 . Також посилаються на порушення вимог ст. 52 КПК України під час проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання. Крім цього наголошують, що в матеріалах справи відсутній головний доказ розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_6 золотий ланцюжок з хрестиком, оскільки при затриманні обвинувачених даного ланцюжка не було виявлено. Крім того, апелянти вказують, що під час судового засідання слідчий зазначив, що на його думку двері магазину з продажу продовольчих товарів «Кури» були відкриті шляхом віджиму, що є лише його припущенням, оскільки він не є експертом і не може давати такі висновки, а експертизу щодо пошкодження дверей магазину він не призначав.

Обвинувачений ОСОБА_19 у своїй апеляційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок та пом`якшити призначене йому покарання. Вважає рішення суду першої інстанції в частині призначеного покарання занадто суворим, таким що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі. При цьому, зазначає, що суд не звернув уваги на ту обставину, що всі діяння були ним вчиненні внаслідок збігу тяжких обставин, що він перебуває на обліку служби у справах дітей Деснянського району м. Києва та ВКМСД Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах. Також вказує, що проживає у неповній сімї та позбавлений батьківського виховання, має постійне місце проживання, наркотичні чи алкогольні вироби не вживає та ніколи не перебував на обліку у психіатра чи нарколога.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні та заперечував проти апеляційних скарг законних представників обвинувачених та обвинуваченого ОСОБА_11 ; пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 , який не підтримав подану ним скаргу та змінив свої апеляційні вимоги, обвинуваченого ОСОБА_10 , їх захисника та законних представників, які просили скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях обвинувачених складу кримінальних правопорушень і заперечували проти апеляційної скарги прокурора; пояснення потерпілої, представників служби у справах дітей та кримінальної міліції, які, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку, заперечували проти всіх поданих апеляційних скарг; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та викладені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України за обставин викладених у вироку, ґрунтується на сукупності зібраних у встановленому законом порядку та досліджених в судовому засіданні доказах, яким дана належна оцінка з наведенням цих доказів у вироку. Зокрема, їх вина підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , який підтвердив, що вилучений у обвинуваченого ОСОБА_14 пістолет моделі «WALTHER Р-88 COMPACT» його син ОСОБА_30 взяв з сейфу щоб похвастатись перед друзями, але його у нього відібрав ОСОБА_19 ; показаннями свідка ОСОБА_31 , який підтвердив, що напередодні подій бачив у останнього пістолет; свідка ОСОБА_32 , який підтвердив, що викликав міліцію на прохання невідомого хлопця, який стояв біля магазину та просив подзвонити в міліцію, так як двоє хлопців проникли до магазину «Кури», дочекався їх приїзду та бачив як в приміщенні магазину затримали двох хлопців, а саме ОСОБА_33 та ОСОБА_34 ; показаннями свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , а також протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28.07.2014 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_20 впізнала ОСОБА_33 та ОСОБА_38 , як осіб, які незаконно 21.07.2014 року проникли до її житла, даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29.08.2014 року під час якого потерпіла розповіла про обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення обвинуваченими та іншою невстановленою особою; даними протоколу про впізнання від 28.07.2014 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_33 та ОСОБА_38 як осіб, які разом з іншою невстановленою особою вчинили щодо неї розбійний напад на території загальноосвітньої школи № 320 по вул. Будищанській, 8 в м. Києві; протоколом огляду місця події від 22.07.2014 року, а саме магазину «Кури» та фото таблицею до нього, згідно якого з кишень як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_39 були вилучені шапки з прорізами для очей і носу, а також іншими наведеними у вироку доказами.

При цьому, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинувачених та сторони захисту, аналогічні тим, які викладені в їх апеляційних скаргах, зокрема щодо непричетності обвинувачених до вчинення кримінальних правопорушень, а також відсутності достатніх, належних і допустимих доказів, які б підтверджували їх вину та обґрунтовано не прийняв ці доводи до уваги, оскільки вони спростовуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та перевірених судом доказів.

Апеляційні посилання законних представників обвинувачених на порушення ст. 52 КПК України під час проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання є слушними, оскільки у відповідності з цією кримінальною процесуальною нормою участь захисника у кримінальному провадженні щодо осіб які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років є обов`язковою. Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав вважати таке порушення грубим порушенням вимог КПК, яке потягло порушення права обвинуваченого на захист, оскільки під час проведення цієї слідчої дії були присутні законні представники обвинувачених, впізнання особи проводилось у відповідності з вимогами передбаченими ст. 228, 231 КПК України за участю понятих, інших трьох осіб, які разом з особою, що підлягає впізнанню були однієї статті, схожі за віком, зростом, вагою, формою та коліром обличчя, довжиною та коліром волосся, серед яких потерпілі з впевненістю впізнали ОСОБА_10 та ОСОБА_40 . При цьому обвинуваченні ніяких пояснень не давали, питання їм не задавались, а тому, в даному конкретному випадку формальна відсутність захисника під час цієї слідчої дії не потягла за собою певних наслідків, зокрема порушення права на захист неповнолітніх обвинувачених.

Крім того, під час судового провадження потерпілі чітко вказували хто з обвинувачених та яку роль при вчиненні кримінальних правопорушень виконував, і жодних сумніві щодо вчинення саме обвинуваченими відносно них кримінальних правопорушень не висловлювали, а тому відсутні підстави для сумніву у правдивості їх показань.

Не заслуговують на увагу і доводи цих апеляційних скарг, з посиланням на показання свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 про те, що даних злочинів ОСОБА_10 та ОСОБА_19 не вчиняли так як під час скоєння інкримінованих злочинів відпочивали з ними на лавочці біля будинку по АДРЕСА_5 , оскільки аналізуючи показання зазначених неповнолітніх свідків, суд, на думку колегії суддів обґрунтовано вказав, що ці свідки не змогли впевнено та достеменно підтвердити факт щодо сумісного перебування з обвинуваченими саме в період часу, інкримінованого обвинуваченим у вчиненні розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_6 та грабежу відносно потерпілої ОСОБА_20 , а саме 21.07.2014 року з 20 години, а тому обґрунтовано не прийняв їх до уваги.

Посилання законних представників обвинувачених на ту обставину, що в матеріалах провадження відсутній головний доказ, а саме золотий ланцюжок з хрестиком потерпілої ОСОБА_6 , яка вказувала, що на неї напали троє чоловіків віком 20-25 років, а також відсутні докази на підтвердження його ваги та вартості, спростовуються показаннями самої потерпілої, яка в судовому засіданні категорично наполягала на тому, що саме ОСОБА_18 наставив їй пістолет в груди, схватив її за шию захватом в положення «замка» та почав здавлювати шию, а ОСОБА_10 в цей час зірвав з шиї золотий ланцюжок і вона добре запам`ятала їх обличчя.

Твердження обвинувачених щодо тиску на них зі сторони правоохоронних та слідчих органів були предметом перевірки в суді першої інстанції і свого підтвердження не знайшли.

Крім того, апеляційні посилання законних представників обвинувачених на не встановлення органами досудового розслідування особи, яка вночі 22.07.2014 року виявила обвинувачених у магазині з продажу продовольчих товарів «Кури», тримала двері та просила свідка ОСОБА_32 викликати міліцію, не спростовує факту вчинення саме ОСОБА_10 та ОСОБА_41 незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, оскільки підтверджується сукупністю інших наявних в матеріалах провадження та наведених у вироку доказів.

Отже, аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що органи досудового слідства та суд дослідили всі обставини справи, які могли мати значення для прийняття правильного рішення і висновки суду ґрунтуються на належних, достатніх та допустимих доказах.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК України є правильною, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло; за ч.2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством та погрозою застосування насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб та за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на викрадення чужого майна, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у приміщення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні доводи сторони захисту про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях обвинувачених складу кримінальних правопорушень є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Також безпідставними колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості, оскільки судом належним чином були враховані всі обставини, які згідно вимог Кримінального закону враховуються судом при призначенні покарання.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_42 , суд обґрунтовано врахував характер, ступінь та тяжкість суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, дані про особи обвинувачених, зокрема те, що ОСОБА_10 не навчався, раніше судимий, за місцем проживання та навчання характеризується посередньо, перебуває на обліках у РВ КВІ Деснянського району м. Києва, ВКМСД Деснянського ГУ МВС України в м. Києві та ССД Деснянського району м. Києва, як дитина яка постійно залишає місце проживання, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: соціалізований розлад поведінки, який згідно акту судово-психіатричного експерта № 677 від 14.08.2014 року, як на час вчинення кримінального правопорушення так і на даний час яким-небудь психічним захворюванням не страждав та не страждає і за своїм психічним станом міг і може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребує.
Обвинувачений ОСОБА_19 , також не навчався, 29.10.2013 року до нього Деснянським районним судом м. Києва застосовувались примусові заходи виховного характеру до повноліття, раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, перебуває на обліку Служби у справах дітей Деснянського району м. Києва та ВКМСД Деснянського РУГУМВС України в м. Києві, як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах, за місцем проживання характеризується посередньо, проживає у неповній сім`ї, яка має всі умови для нормального фізичного та психологічного розвитку, згідно акту судово-психіатричного експерта № 678 від 14.08.2014 року ОСОБА_19 у період діяння, у скоєнні яких він підозрюється та на даний час, яким-небудь психічним захворюванням не страждав та не страждає, виявляв та виявляє ознаки акцентуйованих рис особистості., у період діянь та на даний час міг усвідомлювати свої дії та керувати ними і за своїм психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Вимоги позивача ОСОБА_6 про стягнення з законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_43 та ОСОБА_44 матеріальної шкоди спричиненої злочином в сумі 6471 грн. 28 коп., підтверджені долученими до кримінального провадження документами, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_43 матеріальну шкоду в сумі 3235 грн. 64 коп. та ОСОБА_45 в сумі 3235 грн. 64 коп. на користь ОСОБА_6 , а також частково задовольнив цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн. в рівних долях з їх батьків, а саме по 5000 грн.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення як апеляційної скарги прокурора, так і апеляційних скарг законних представників обвинувачених та обвинуваченого ОСОБА_11 і вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а призначене обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_42 покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року відносно обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_10 залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора у провадженні, законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_14 без задоволення.

Судді: ________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ..