АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1624/948/2012
Номер провадження 11/786/390/2013
Категорія ч.1 ст. 366 Н.З.
Головуючий у 1-й інстанції Сімонова
Доповідач ап. інст. Маліченко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2013 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого, судді
Маліченка В.В.

суддів
Куліша В.М., Лісіченко Л.М.

з участю:

прокурора
Гринь О.В.

секретаря судового засідання
Войтенко Є.М.

захисників виправданого ОСОБА_2,
ОСОБА_3

виправданого ОСОБА_4

потерпілих
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві кримінальну
справу за апеляцією прокурора, який
брав участь у розгляді справи в суді
першої інстанції на окрему постанову
Пирятинського районного суду
Полтавської області від 14 лютого 2013
року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою доведено до відома
прокурора Полтавської області про
необхідність проведення перевірки
наявності фактів фальсифікації
доказів у кримінальній справі за
обвинуваченням ОСОБА_4 у діях
колишнього слідчого прокуратури
Пирятинського району ОСОБА_8 та
колишнього оперуповноваженого ВДСБЕЗ
ОСОБА_9, і в разі їх підтвердження
прийняття передбачених законом
заходів реагування.

На обґрунтування своєї постанови суд
зазначає, що вироком Пирятинського
районного суду Полтавської області від
14 лютого 2013 року, ОСОБА_4, працюючий
директором товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрокомплекс» (далі
ТОВ «Агрокомплекс»),

визнаний невинним та виправданий за ч. 1
ст. 172, ч.1 ст. 366 КК України в зв'язку з
відсутністю складу злочину.

Арешт, накладений на майно ОСОБА_4
постановою слідчого прокуратури
Пирятинського району від 30 січня 2012
року, скасовано.

Запобіжний захід - підписку про невиїзд
відносно ОСОБА_4 скасовано.

ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що
він, будучи єдиним власником та
директором ТОВ «Агрокомплекс», без
укладення трудових договорів з
громадянами ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та
ОСОБА_12, впродовж 2009 - 2011 років
використовував їх найману працю, які
працювали робітниками, діючи з прямим
умислом з метою приховування фактів
експлуатації ним найманої праці та
ухилення від сплати податків і
загальнообов'язкових зборів, з
корисливих мотивів та при цьому
усвідомлюючи, що своїми діями він
порушує чинне законодавство про працю,

При цьому ОСОБА_10 фактично був
допущений ОСОБА_4 до виконання роботи з
12.11.2009 по 15.03.2010, ОСОБА_5 - з 01.09.2009 по
02.04.2010, ОСОБА_6 -з 14.10.2009 по 24.01.2010, ОСОБА_12 -
з 01.11.2010 по 20.03.2011.

Вищевказані дії ОСОБА_4 були
кваліфіковані як грубе порушення
законодавства про працю, передбачене ч.
1 ст. 172 КК України, при цьому ознака
грубості виражалась у значній
тривалості не укладення трудових
договорів з найманими працівниками та
в тому, що трудові договори не було
укладено та зареєстровано в
установленому законодавством порядку
з кількома особами протягом тривалого
часу, що свідчить про явне небажання
ОСОБА_4 дотримуватись трудового
законодавства України, а також про
неповагу з його боку до конституційних
прав на працю та на гідну винагороду за
неї інших людей.

Унаслідок цього до соціальних фондів
не проводились відрахування, а тому
ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_12
втратили свої, передбачені законами
України, права на трудові та соціальні
гарантії держави, а також не надійшли
кошти з податків до бюджету України на
загальну суму 7812 грн. 18 коп., чим грубо
порушено законодавство про працю.

Отже, своїми умисними діями, які
виразились у грубому порушенні
законодавства про працю, ОСОБА_4 вчинив
злочин, передбачений ч. 1 ст. 172 КК
України.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачувався в
тому, що протягом 2009-2011 років, будучи
приватним підприємцем, використовуючи
найману працю ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
та ОСОБА_12, діючи з прямим умислом з
метою приховування фактів
експлуатації ним найманої праці та
ухилення від сплати податків і
загальнообов'язкових зборів, з
корисливих мотивів видав завідомо
неправдиві офіційні документи -
розрахунки сум доходу нарахованого
(сплаченого) на користь платника
податку і сум утриманого з них податку
за формою №1 ДФ за період 3-4 квартал 2009
року, 1-2 квартал 2010 року, 1 квартал 2011
року, в яких не зазначено відомості
щодо працівників ОСОБА_10, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, та ОСОБА_12

Вказані документи ним було надано до
органів державної податкової служби
України.

Внаслідок вказаних злочинних дій
ОСОБА_4 не надійшли кошти податку з
доходів фізичних осіб та єдиного
податку до бюджету України на загальну
суму 2302 грн. 7 коп.

Крім того, протягом 2009-2011 років
ОСОБА_4, діючи з прямим умислом з метою
приховування фактів експлуатації ним
найманої праці та ухилення від сплати
податків і загальнообов'язкових
зборів, з корисливих мотивів підписав
та видав завідомо неправдиві офіційні
документи - звіти про суму страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, що
підлягають сплаті за вересень-грудень
2009 року, звіти про суми нарахованої
заробітної плати застрахованих осіб та
суми нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до органів Пенсійного
фонду України січень-квітень,
листопад-грудень 2010 року та
січень-березень 2011 року, де не
зазначено відомості про працівників
ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_12.

Вказані документи було надано до
органів Пенсійного фонду України.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 не
надійшли кошти до Пенсійного фонду
України на загальну суму 5509 грн. 31 коп.

При вчиненні зазначених
злочинних дій ОСОБА_4 був службовою
особою, оскільки виконував
організаційно-розпорядчі та
адміністративно-господарські
обов'язки: приймав на роботу та
звільняв з роботи найманих
працівників, вирішував питання про
встановлення розпорядку робочого дня
та графіку роботи, здійснював інші
аналогічні функції.

Таким чином, обвинувачувався у
тому, що своїми умисними діями, які
виразились у службовому підробленні,
тобто, видачі неправдивих документів,
ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1
ст. 366 КК України.

Далі в постанові суд зазначає, що як на
доказ винуватості ОСОБА_4, в
обвинувальному висновку, органи
досудового слідства послалися на
показання свідка ОСОБА_14, який працював
на підприємстві ТОВ «Агрокомплекс», з
2005 року по 2011 рік та свідка ОСОБА_15, про
те, що він працював на підприємстві ТОВ
«Агрокомплекс», з 2003 року по 2011 рік. Їм
відомо, що на цьому ж підприємстві
взимку 2009 - 2010 року, різноробочими
працювали громадяни ОСОБА_10, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, а взимку 2010 - 2011 року ОСОБА_12. Чи
були ці громадяни працевлаштовані, їм
невідомо.

Про те, допитані в судовому засіданні
зазначені свідки, дали показання про
те, що на досудовому слідстві слідчий
прокуратури їх не допитував, в
прокуратурі району вони не були і
показань не давали. До них приїздив
працівник міліції ОСОБА_9 і в нього в
машині вони підписали якісь папери. Для
того, щоб підписати, працівник міліції
присвічував мобільним телефоном,
оскільки вже було темно. Змісту
підписаних паперів не вони не читали.

Як зазначено в окремій постанові, ці
факти підтвердили свідки ОСОБА_16 - мати
свідка ОСОБА_14, яка пояснила, що в
прокуратуру її сина не викликали, а він
спілкувався із слідчим в машині. Такі ж
показання дала в судовому засіданні
свідок ОСОБА_17, дочка ОСОБА_15 Проте, в
матеріалах справи є протоколи допиту
зазначених свідків (т.1 а.с.73-76), де
зазначено, що вони допитані в
приміщенні прокуратури Пирятинського
району.

Крім цього зазначає, що ОСОБА_9 до
складу слідчо-оперативної групи для
розслідування кримінальної справи не
входив, а отже не міг проводити допити
свідків.

Зважаючи на це, вказані докази судом не
взяті до уваги як неналежні.

Прокурор, який брав участь у
розгляді справи у суді першої
інстанції подав апеляційну скаргу в
якій просить скасувати окрему
постанову Пирятинського районного
суду Полтавської області від 14 лютого
2013 року.

На обґрунтування апеляції посилається
на те, що суд не взяв до уваги, що
вказані свідки були допитані в
приміщенні прокуратури Пирятинського
району (т.1 а.с. 73-76), слідчим прокуратури
ОСОБА_8 ОСОБА_9 до складу
слідчо-оперативної групи для
розслідування кримінальної справи не
входив, тому не міг проводити допити
зазначених свідків.

Крім цього зазначає, що судом не взято
до уваги показання допитаного в
судовому засідання як свідка
колишнього співробітника СДСБЕЗ
Пирятинського РВ УМВС України в
Полтавській області ОСОБА_9, яки
заперечив, що проводив допити свідків
та пояснив, що здійснював оперативний
супровід справи. Займався викликами
свідків та потерпілих до прокуратури.
Він приїздив із слідчим до ОСОБА_14
додому. А допитаний як свідок колишній
слідчий прокуратури ОСОБА_8 дав
показання про те, що він двічі бачився
із свідками. Перший раз коли приїздив
до свідків додому щоб з'ясувати, чи
працював свідок на підприємстві, а
другий раз коли допитував їх у
прокуратурі. Протоколи допитів
свідками були підписані у кабінеті
прокуратури.

Також зазначає, що в судовому засіданні
вказані свідки ОСОБА_14, та ОСОБА_15,
підтвердили, що підписи на протоколах
їх допиту належать їм.

Зазначене, на думку прокурора,
спростовує висновок суду про
фальсифікацію доказів.

В постанові суду показанням свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не дано належної
оцінки. Обставини процесу проведення
допитів свідків викладено однобоко.

Вважає, що окрема постанова є
незаконною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, прокурора,
який підтримав мотиви апеляції
прокурора, виправданого ОСОБА_4, та його
захисника, які просили відмовити у
задоволенні апеляції прокурора,
перевіривши матеріали кримінальної
справи в межах поданої апеляції,
обговоривши доводи апеляції, провівши
часткове судове слідство, вважає, що
апеляція прокурора, підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вироком колегії суддів судової палати
з розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Полтавської області
від 10 червня 2013 року виправдувальний
вирок Пирятинського районного суду
Полтавської області від 14 лютого 2013
року, скасовано, постановлено новий
вирок, яким ОСОБА_4 визнано винуватим у
вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.
172 та ч.1 ст. 366 КК України та призначено
йому покарання: за ч.1 ст. 172 КК України -
у виді штрафу у розмірі п'ятдесят
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що складає 850 грн.; за ч.1 ст. 366
КК України - у виді штрафу у розмірі 200
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що складає 3400 грн., з
позбавленням права займати посади,
пов'язані із здійсненням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
строком на один рік.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
остаточне покарання визначити у виді
штрафу у розмірі 3400 грн. з позбавленням
права займати посади, пов'язані із
здійсненням організаційно-розпорядчих
та адміністративно-господарських
функцій строком на один рік.

Так, суд першої інстанції, всупереч
вимогам кримінально-процесуального
законодавства, не дослідив всіх
обставин справи, та виніс окрему
постанову, обмежившись тільки
показаннями свідків ОСОБА_14, ОСОБА_16 та
ОСОБА_15

Відповідно до протоколу допиту свідка
ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 30 січня 2012 року
(т.1 а.с.73-76), допит цих свідків проведено
в приміщенні прокуратури
Пирятинського району. У протоколах
надруковано їх анкетні дані, номери
мобільних телефонів. Ці свідки до цього
не допитувалися і їх анкетні дані
слідчому прокуратури не були відомі.
Крім цього свідки поставили свої
підписи та власноручно записали, що
протоколи ними прочитано, з їх слів
записано вірно, доповнень та зауважень
немає. Запис в обох протоколах зроблено
рівно по лінії. Жоден підпис не
виходить за рамки лінії, що може
свідчити про умови виготовлення напису
та підписи зроблені у зручних умовах.

Крім цього, показання записані у цих
протоколах відповідають фактичним
обставинам справи, встановленим
колегією суддів.

Зазначене дає підстави колегії суддів,
про спростовання показання цього
свідка про те, що він підписав якісь
папери у автомобілі при поганій
видимості.

Суд першої інстанції, не дослідивши в
повному обсязі всіх обставин з приводу
протоколу допиту зазначених свідків,
зробив передчасний висновок про
можливу фальсифікацію доказів.

Виносячи окрему постанову, суд не дав
належної оцінки показанням свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та не зазначив, чому
він відкидає ці показання а бере до
уваги показання свідків ОСОБА_14,
ОСОБА_16 та ОСОБА_15

На підставі викладеного, колегія
суддів прийшла до висновку про
скасування окремої постанови, як
винесеної без достатніх на те підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.
365, 366, 367 КПК України, ( в редакції 1960
року), п. 15 Перехідних положень, розділу
ХІ, КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію прокурора, який брав
участь у розгляді справи в суді першої
інстанції задовольнити.

Окрему постанову Пирятинського
районного суду Полтавської області від
14 лютого 2013 року, у кримінальній справі
щодо ОСОБА_4 скасувати.

СУДДІ:

________________ ________________
___________________

Маліченко В.В. Куліш
В.М. Лісіченко Л.М.