Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 11/0690/796/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2011 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді Андрушкевича С.З.

суддів Єрещенка А.М. ,Фоміна Ю.В.

з участю прокурора: Сидоренка О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2011 року

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, розлученого, що має на утриманні малолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого, раніше не судимого,

засуджено за ст. 164 ч.1 КК України на один рік шість місяців обмеження волі. Запобіжний захід щодо засудженого не обирався.

Як визнав суд, ОСОБА_1 від шлюбу з ОСОБА_2 має неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, і згідно рішення Овруцького районного суду Житомирської області (виконавчий лист № 2-1333/07 від 29.08.2007 року), зобов'язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше визначеного діючим законодавством мінімуму на дитину, щомісячно, з 02.08.2007 до 06.12.2024 року, тобто до досягнення повноліття ОСОБА_3

Але ОСОБА_1 всупереч вимогам Сімейного кодексу України, в період з травня 2008 року по 01 червня 2011 року, будучи працездатним та маючи добрий стан здоров'я, ніде не працює, аліменти не сплачував, тобто, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів, що виразилося в несплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 протягом тривалого часу, тим самим вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України.

Станом на 01.06.2011 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становить 9739 гривень 09 копійок.

Кримінальну справу розглянуто в порядку ст. 299 КПК України.

В апеляції засуджений ОСОБА_1 просив вирок щодо нього змінити, призначити покарання, не повязане з обмеженням волі. Посилався на те, що суд при призначенні покарання не врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, те, що він являється потерпілим від аварії на ЧАЕС 3-ої категорії, що він проживає з матірю, яка потребує його допомоги у звязку з хворобою, визнання вини та сприяння розкриттю злочину, що при призначенні покарання судом не врахована думка потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення апеляції без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляції доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованим і законним, ніким з можливих апелянтів не оскаржується.

Що стосується покарання, яке суд обрав ОСОБА_1, то воно призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, даних про його особу, який раніше не судимий, по місцю проживання характеризується задовільно, але ніде з 2008 року не працює, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, обставин, які помякшують та обтяжують покарання, думки потерпілої.

Обставин, що помякшують та обтяжують покарання засудженого, судом не встановлено.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, суд при обранні покарання врахував те, що ОСОБА_1 досить ще молодий чоловік, працездатний, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має малолітнього сина, до якого байдуже відноситься, але щодо якого не позбавлений батьківських прав.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_2 пояснювала, що ОСОБА_1 під час спільного проживання почав зловживати спиртними напоями, матеріально сімї не допомагав, в результаті чого вона була вимушена звернутись до суду про стягнення аліментів на утримання сина. Після рішення суду від 29 серпня 2007 року ОСОБА_1 їх не сплачував і ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, а на запитання потерпілої про сплату аліментів відповідав, що сплачувати їх не буде (а.с. 12). У протоколі судового засідання на запитання прокурора підсудний пояснив, що не платив аліментів та не буде їх платити, так як не має на це коштів (а.с. 44 ).

Тому, доводи апеляції ОСОБА_1 є безпідставними, а визнання вини засудженим не підтверджує його наміру допомагати сину матеріально, тобто утримувати, що є його прямим обовязком згідно ст. 180 Сімейного кодексу України.

Суд призначив ОСОБА_1 покарання у виді обмеження волі, що колегія суддів вважає правильним.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд Житомирської області, -

У Х В А Л И В :

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 02 серпня 2011 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Судді: