Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 1-131/10
В и р о к

І м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю прокурора Мішуровського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, без постійного місця проживання, не судимого в силу ст..89 КК України,

за ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

Підсудний вчинив ряд тяжких умисних злочинів проти власності за таких обставин:

25 грудня 2009 року ОСОБА_1, знаходячись на території садового товариства «Придніпровське» в м. Комсомольську, з метою викрадення чужого майна, шляхом злому замка на вхідних дверях проник до дачного будинку, розташованого на дачній ділянці №4 по алеї №24, звідки таємно, з корисливих спонукань викрав саморобну металеву піч «Буржуйка», дві металеві драбини, металеві вхідні двері та розташований на території дачної ділянки металевий сейф, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_2 матеріальної шкоди на загальну суму 1310 грн.

Викрадене майно на автомобілі свого знайомого в цей же день перевіз на приймальний пункт, розташований в районі міського сміттєзвалища, де продав як лом кольорового та чорного металу.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 26 лютого 2010 року, ОСОБА_1 з метою викрадення чужого майна прибув на територію садового товариства «МАЯК» в м. Комсомольську, де шляхом злому замка на вхідних дверях проник до дачного будинку, розташованого на дачній ділянці №79 по алеї №2, звідки таємно, повторно, з корисливих спонукань викрав алюмінієвий посуд, робочий інструмент та чоловічу куртку, після чого, шляхом злому замку на дверях проник до сараю, розташованому на цій же ділянці, звідки таємно викрав саморобний металевий візок, садовий інвентар та лом чорного та кольорового металу, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_3 матеріальної шкоди на загальну суму 2020 грн.

Викрадене на візку перевіз до місця свого тимчасового проживання і поступово розпродав незнайомим особам.

В судовому засіданні підсудний свою вину визнав повністю, і підтвердив, що за обставин, викладених в мотивувальній частині вироку з дачних будинків, розташованих на території садових товариств двічі викрадав садовий інвентар та лом металу, який згодом здавав на пункти прийому металобрухту або продавав незнайомим особам.

Потерпілі до суду не зявились, направили заяви про розгляд справи та предявленого позову /потерпілий ОСОБА_3Ф./ у їх відсутність.

Обґрунтовуючи висновки про доведеність вини підсудного в скоєні інкримінованих злочинів, суд, обмежившись допитом підсудного та оголошеними в судовому засіданні показаннями потерпілих, застосовуючи положення ч. 3 ст. 299 КПК України, приймає до уваги, що фактичні обставини справи та розмір заподіяних збитків ніким не оспорюються.

Умисні дії ОСОБА_1, які виразились в таємному викраденні чужого майна, скоєними повторно, та повязаними з проникненням у житло та інше сховище, органами досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєні ОСОБА_1 злочин є тяжкими, але тяжких наслідків від скоєного не настало, і в якості обставини, що пом`якшує покарання, враховує визнання підсудним своєї вини та щире каяття в скоєному.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

Згідно висновку ЛКК ОСОБА_1 практично здоровий, працездатний, не потребує примусового лікування від наркоманії та алкоголізму. Не має постійного місця роботи, зі слів самого підсудного існує за рахунок випадкових заробітків у приватних осіб. Інші характеризуючі дані на особу підсудного не представлені.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, суд, враховуючи щире каяття підсудного, відсутність тяжких наслідків від скоєного ним, та приймаючи до уваги реальну можливість відшкодувати завдану злочином шкоду за умови призначення покарання, не повязаного з позбавленням волі, вважає за можливе при призначенні покарання ОСОБА_1 застосувати ст..69 КК України і перейти до іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілим ОСОБА_3 (а.с. 104) позову, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 328 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Згідно з розясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам.

ОСОБА_3 предявлено позов про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди на загальну суму 3 000 грн., яка за обґрунтуванням потерпілого складається із вартості викраденого майна /обсяг якого встановлений органом досудового слідства і не заперечується самим підсудним, що є підставою для задоволення вимоги про відшкодування завданої матеріальної шкоди/ та завданої моральної шкоди, перенесеним лікуванням і сумою витрачених ліків. сум, витрачених на лікування, вартості санаторно-курортної путівки, вартості телиці, що загинула, залишившись без догляду, та відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Отже, покладаючи на підсудного обовязок відшкодувати завдані крадіжкою збитки, суд виходить з встановленого законом правила про те, що шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання щодо вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного:

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, потерпілий зазначив, що через вчинену крадіжку зазнав моральних страждань, тривалий час лікувався, в звязку з чим поніс матеріальні витрати.

Висновок щодо протиправності діяння ОСОБА_1. та його вини у скоєному зроблений судом при наданні правової оцінки його діям.

Наявність моральної шкоди обґрунтована потерпілим обставинами, які він довів суду частково, тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги також реальну можливість відшкодування завданої моральної шкоди, приймаючи до уваги характер та обсяг страждань потерпілого, позов в частині вимоги відшкодування завданої моральної шкоди суд вважає обґрунтованим частково, і розмір моральної шкоди, що має бути відшкодованим визначає в розмірі 500 грн.

Питання про речові докази вирішене судом відповідно до положень ст..81 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324,328 КПК України, суд,

з а с у д и в:

ОСОБА_1 за ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням ст..69 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.

Запобіжний захід засудженому залишити попередній підписку про невиїзд.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнути з засудженого на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 2020 грн. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 500 грн.

Речові докази по справі залишити власникам, як їм належні.

На вирок суд протягом 15 днів з часу проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_4

З оригіналом вірно:

Суддя Т.В.Окунь