Справа № 1-247/11
Провадження №1/307/54/14
П О С Т А Н О В А
26 лютого 2014 року м. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , при розгляді у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тячів кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч.2 ст.153, ч.2 ст.186 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч.2 ст.153, ч.2 ст.186 КК України.
Через канцелярію суду ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу підсудному ОСОБА_4 із взяття під варту на будь-який м`якший запобіжний захід. Дане клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.153, ч.2 ст.186 КК України, і вже тривалий час перебуває під вартою.
Заслухавши прокурора, який висловив суду свої заперечення, підсудного ОСОБА_4 , який клопотання підтримав, інших учасників справи, які покликалися на думку суду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.
Вирішуючи заявлене клопотання, суд враховує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, а також загальну спрямованість реформи кримінального судочинства на гуманізацію та підвищення гарантій захисту прав особи, згідно яких тримання під вартою є винятковим засобом.
З урахуванням викладеного суд перевіряє доцільність подальшого тримання ОСОБА_4 під вартою за заявленим клопотанням.
Так, суд зазначає, що ОСОБА_4 затриманий і перебуває під вартою з 09 квітня 2009 року. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 05 листопада 2013 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.296 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України йому обрано остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки. Кримінальна справа відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 152, ч.2 ст.153, ч.2 ст.186 КК України втретє відправлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Тобто на даний час підсудний ОСОБА_4 попередньо ув`язнений, більше 10-ти місяців.
Суд зазначає, що з плином часу й просуванням судового розгляду, здобуття і закріплення доказів, їх дослідження в суді першої інстанції та дослідження при новому судовому розгляді, після неодноразового допиту свідків по справі, підстави для тримання ОСОБА_4 під вартою, які мали значення на початковій стадії кримінального судочинства, неминуче втратили свою значимість.
При цьому суд враховує те, що підсудний ОСОБА_4 до взяття під варту мав усталений спосіб життя, постійно проживав на території Тячівського району Закарпатської області разом з матір`ю.
Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку. У цьому контексті мають враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, а також міжнародні контакти (рішення ЄСПЛ у справі "W. проти Швейцарії, W v. Shitzerland" від 26 січня 1993 року Серія А, № 254-А, п. 33).
Що стосується загрози впливу на свідків та спотворення документальних доказів, то зазначений ризик мав значимість на початковій стадії розслідування справи, проте в подальшому в ході допиту свідків по справі, із записом їх свідчень, завершенням усіх необхідних передбачених процесуальних дій по збиранню і закріпленню доказів, дана підстава втратила свою значимість і вагомість для утримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Мамедова проти Росії, Mamedova v. Russia" скарга № 7064/05 від 1 червня 2006 року п. 79).
Стороною обвинувачення не представлено суду будь-які аргументи, а тим більше дійсно вагомі аргументи, на користь обґрунтованого з точки зору ст. 5 § 3 Конвенції збереження попереднього ув`язнення підсудного на цій стадії судового розгляду.
Отже, на даний час судом не здобуто дані про обґрунтовані ризики переховування підсудного ОСОБА_4 від суду, перешкоджання процесові здійснення правосуддя та вчинення ним подальших правопорушень.
Таким чином, суд вважає, що на даній стадії судового розгляду відпала необхідність у раніше обраному запобіжному заході ОСОБА_4 триманні під вартою, який з більшою користю підлягає зміні на підписку про невиїзд.
При цьому підсудного ОСОБА_4 слід попередити про недопустимість порушення підписки про невиїзд й необхідність з`явлення до суду за першою вимогою, а також покласти на нього обов`язки згідно вимог ст. 1491 КПК України 1960 року.
Недотримання зазначеного судом може стати підставою до зміни запобіжного заходу на більш суворий.
Керуючись ст. ст. 148-155,165-1652,273, 274, 296 КПК України, -
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити з тримання під вартою на підписку про невиїзд з АДРЕСА_1 , і останнього звільнити з-під варти в залі суду.
Відповідно до ст. 1491 КПК України 1960 року покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- своєчасно з`являтися на виклик до суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик;
- повідомляти суд, у провадженні якого знаходитиметься справа щодо нього, про зміну свого місця проживання та роботи;
- не відлучатися із АДРЕСА_1 без дозволу суду, в провадженні якого знаходитиметься справа щодо нього;
- утриматися від спілкування стосовно обставин цієї справи з всіма свідками зазначеними в обвинувальному висновку по справі та потерпілою.
Попередити ОСОБА_4 , що в разі порушення покладених на нього обов`язків та його неналежної поведінки до нього може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.
Від підсудного ОСОБА_4 відібрати письмове зобов`язання не відлучатися без дозволу суду із вищезазначеного місця проживання.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1