ВИРОК ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2007 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі

головуючого
- судді Тютюн Т.М.

при
секретарі Снісар Т.В.,

за участю прокурора Степанечка О.В.,

потерпілої ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу по
обвинуваченню

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця м. Києва, українця, громадянина
України, освіта середня, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, несудимого,

у
вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України,

установив:

24 червня
2007 року о 23 годині 25 хвилин ОСОБА_2 керував технічно справним мопедом "Yamaha", який відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього
руху України не є транспортним засобом, рухаючись по АДРЕСА_2 в напрямку
продуктового кіоску. При цьому ОСОБА_2 не
обрав безпечної швидкості руху та біля будинку АДРЕСА_3 здійснив наїзд на ОСОБА_1,
яка рухалася по тротуару від вказаного кіоску в напрямку зупинки тролейбуса,
спричинивши потерпілій своїми необережними діями тілесне ушкодження у вигляді
закритого перелому правої стегнової кістки, яке згідно з висновком
судово-медичної експертизи НОМЕР_1 від 27.07.2007 року відноситься до тілесних
ушкоджень середньої тяжкості як таке, що не є небезпечним для життя, але
спричинило тривалий розлад здоров'я на строк більш ніж 21 день.

У
судовому засіданні підсудний вину у вчиненні злочину визнав повністю, цивільний
позов визнав частково та дав наступні показання.

24 червня
2007 року близько 23 години 25 хвилин він взяв у свого сусіда ОСОБА_3 мопед "Yamaha" та поїхав до кіоску, щоб придбати цигарки. Він
рухався з ввімкненої фарою по АДРЕСА_2 зі швидкістю близько 20 км/год.
Під'їжджаючи до кіоску та рухаючись по тротуару, зменшив швидкість до 10
км/год. Коли до кіоску залишалася відстань близько 1-2 метрів, ліворуч відносно
руху мопеда вибігла потерпіла, на яку він здійснив наїзд, не маючи можливості
уникнути цього. Він не заперечує, що своїми необережними діями, а саме, в
результаті неуважності та неправильного обрання швидкості, рухаючись по
тротуару, не вжив заходів для забезпечення безпеки пішоходів, спричинив
потерпілій тілесне ушкодження середньої тяжкості. Він щиро кається, сплатив
ОСОБА_1, коли та перебувала в лікарні, 3 500 гривень на лікування і визнає позов
на суму 2 000 гривень, проте не може пояснити, чому саме на таку суму.

Враховуючи
те, що підсудний не оспорює фактичні обставини справи і судом встановлено, що
він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у
добровільності та істинності його позицій, заслухавши думку учасників судового
розгляду та роз'яснивши їм зміст та правові наслідки застосування ст.299 КПК
України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів у частині фактичних
обставин справи.

Суд
приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину доведена
повністю, та кваліфікує його дії за ст.128 КК України як необережне середньої
тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпілою
ОСОБА_1 у справі заявлено цивільний позов, в якому вона просить стягнути з
ОСОБА_2 на її користь 10 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на наступні обставини.

В
результаті наїзду, який вчинив на неї підсудний, вона отримала тілесне
ушкодження середньої тяжкості. Діями ОСОБА_2 їй завдано моральної шкоди,
оскільки вона втратила працездатність на весь період лікування, який складатиме
близько року, перенесла складну операцію і готується до наступної. Внаслідок
злочину вона отримала сильний стрес у зв'язку з втратою можливості самостійно
пересуватися і вести нормальне життя.
Також вона не може закінчити навчання
на останньому курсі ІНФОРМАЦІЯ_2, яке коштує 3 500 гривень на
рік, і втратила можливість заробити кошти на навчання.

У судовому
засіданні, будучи допитаною щодо визначення розміру цивільного позову, ОСОБА_1 повністю його підтримала та, крім
викладеного, показала, що через отриману травму терпіла сильний біль, до
теперішнього часу пересувається за допомогою милиць, у зв'язку з чим не може
вести звичний спосіб життя. Вона перенесла операцію, витративши на лікування
кошти, надані підсудним, і через рік їй має бути проведена друга операція по
видаленню металевої конструкції з ноги. Щодо втрати працездатності вона не може
надати суду документи, які б підтвердили факт її перебування в трудових
відносинах, оскільки офіційно працевлаштована не була.

Суд
задовольняє позов з наступних підстав.

Згідно
ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Винуватість
ОСОБА_2 у вчиненні злочину доведена повністю і підсудний позов визнав частково,
таким чином не заперечуючи, що його діями ОСОБА_1 завдано моральної шкоди.

При
визначенні розміру шкоди суд враховує характер і тривалість страждань позивачки,
істотність вимушених змін в її життєвих стосунках. Так, ОСОБА_1 терпіла
фізичний біль та моральні страждання, до теперішнього часу перебуває на
лікуванні у зв'язку з отриманим тілесним ушкодженням, що підтверджується копією
листка непрацездатності та листом Поліклініки № 4 Подільського району м. Києва.
Також потерпіла, фактично, позбавлена можливості пересуватися та продовжувати
навчання у ІНФОРМАЦІЯ_2, являючись студенткою 5-го курсу. Вказані обставини
підтверджуються довідкою, копією договору про навчання та підготовку фахівця з
вищою освітою.

Призначаючи
ОСОБА_2 покарання, суд враховує, що він вчинив злочин невеликої тяжкості з
необережності, особу підсудного, який до кримінальної відповідальності
притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання.

Обставинами,
що пом'якшують покарання, суд визнає щире каяття підсудного та добровільне
часткове відшкодування завданого збитку.

Обставин,
що обтяжують покарання, не встановлено.

Суд
призначає ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі, але з урахуванням особи
винного вважає, що до нього слід застосувати ст.75 КК України і звільнити від
відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без
відбування покарання.

На
підставі наведеного, керуючись ст.ст.321, 323, 324 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого
ст.128 КК України,
і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 /один/ рік.

На підставі
ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з
випробуванням з іспитовим строком 1 /один/ рік, якщо він протягом іспитового
строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки.

На
підставі ст.76 КК України зобов'язати ОСОБА_2 не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи,
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та
роботи, періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи.

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 /десять тисяч/ гривень у рахунок
відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Запобіжний
захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили залишити без зміни -підписку
про невиїзд з постійного місця проживання.

На
вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський
районний суд м. Києва протягом 15 діб з моменту його проголошення.