Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддів Єленіної Ж.М., Животова Г.О., Щепоткіної В.В.,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5,

в с т а н о в и в:

Вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Ягодинка Друга Володарсько-Волинського району Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 286 КК - на строк три роки чотири місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки, за ч. 1 ст. 135 КК - на строк один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки чотири місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Постановлено стягнути із засудженого в рахунок відшкодування: моральної шкоди на користь ОСОБА_6 - 35 000 грн; витрат, пов'язаних із лікуванням потерпілої, на користь держави в особі Житомирської обласної клінічної лікарні - 4196,32 грн та на користь Володарсько-Волинської центральної районної лікарні 299 грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Апеляційний суд змінив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5: призначив за ч. 2 ст. 286 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки; ухвалив вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 135 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 02 серпня 2014 року близько 23.25 год., керуючи у стані алкогольного сп'яніння автомобілем марки ВАЗ-21011 (реєстр. № НОМЕР_1) і рухаючись по вул. К. Маркса в напрямку площі Червоної у смт Володарськ-Волинському Житомирської області, всупереч вимогам пунктів 2.3 (б, д), 2.9 (а), 12.3 та 19.1 (а) Правил дорожнього руху , наїхав на пішоходів ОСОБА_6 й ОСОБА_7, які рухалися у попутному напрямку з правого краю проїздної частини. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав легкі, а ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження.

Після здійснення наїзду ОСОБА_5 усупереч вимогам п. 2.10 згаданих Правил не зупинив автомобіль на місці ДТП, не вжив усіх можливих заходів для надання медичної допомоги потерпілим. Внаслідок ДТП ОСОБА_6 опинилася у небезпечному для її життя стані і через отримані тілесні ушкодження була позбавлена можливості самостійно вжити заходів для самозбереження. ОСОБА_5 з місця події зник, тим самим залишивши потерпілу ОСОБА_6 у небезпеці.

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації дій ОСОБА_5, просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, про що наводить відповідні доводи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги і наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, згідно з вимогами ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

При призначенні ОСОБА_5 покарання місцевий суд урахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів (один із яких тяжкий), думку потерпілої щодо призначення міри покарання, а також обставини, що пом'якшують покарання (щире каяття й активне сприяння розкриттю вчиненого злочину), а також обставину, що обтяжує покарання (вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння).

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника щодо суворості призначеного засудженому покарання, аналогічними доводам у касаційній скарзі, ретельно перевірив їх, врахував конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, форму вини, наслідки, дані про особу засудженого, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій ( добровільно і в повному обсязі відшкодував завдану злочином шкоду потерпілій, яка це підтвердила письмово), а також ступінь тяжкості вчинених злочинів (один із яких тяжкий), вчинення його засудженим у стані алкогольного сп'яніння, який при цьому перебував на посаді начальника ІТТ Володарськ-Волинського РВ УМВС України в Житомирській області, і призначив ОСОБА_5 основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 2 ст. 286 КК, у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, мотивовано визнавши його необхідним і достатнім для виправлення засудженого й не знайшов підстав для застосування положень ст. 75 КК.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, і зокрема, пункт 2.9 (а) Правил дорожнього руху, який встановлює водієві заборону керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Зазначену обставину суд визнав такою, що обтяжує покарання, і з цим рішенням погодився апеляційний суд.

Відповідно до правової позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 09 лютого 2012 року № 5-28кс11 вищевказаний суд зазначив, що злочин, передбачений ст. 286 КК, належить до злочинів з матеріальним складом, ознакою його об'єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і, отже, перебувають з ними у причинному зв'язку.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд України дійшов висновку, що у випадках, коли керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння лише сприяло порушенню нею інших норм правил безпеки дорожнього руху, проте саме по собі не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, а отже, не знаходилося у причинному зв'язку з відповідними наслідками, перебування в такому психофізичному (фізіологічному) стані не належить до ознак об'єктивної сторони злочину, що впливають на його кваліфікацію.

А тому виходячи з положень ч. 4 ст. 67 КК у зазначених випадках допустимим є врахування судом вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння як обставини, що обтяжує покарання.

Згідно з вироком, дорожньо-транспортна пригода сталась унаслідок дій водія ОСОБА_5, який, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, рухаючись по вул. К. Маркса в напрямку площі Червоної у смт Володарськ-Волинському Житомирської області, всупереч вимогам пунктів 2.3 (б, д), 12.3 та 19.1 (а) Правил дорожнього руху , наїхав на пішоходів ОСОБА_6 й ОСОБА_7, які рухалися у попутному напрямку з правого краю проїздної частини. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав легкі, а ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження.

З урахуванням викладеного, стан алкогольного сп'яніння хоч і сприяв порушенню засудженим інших норм правил безпеки дорожнього руху, проте саме порушення п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, а отже, у причинному зв'язку з наслідками, що настали, воно не знаходилось.

А тому, виходячи з положень ч. 4 ст. 67 КК відсутні підстави для виключення з вироку посилання суду на обтяжуючу покарання обставину - вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп'яніння.

Сімейні обставини, на які звертає увагу захисник, не є такими, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь вчинених засудженим кримінальних правопорушень.

Отже, переконливих доводів щодо явної несправедливості призначеного засудженому покарання внаслідок суворості з касаційної скарги не вбачається. До того ж захисник фактично не оспорює визначені судом апеляційної інстанції вид і розмір заходу примусу, а заперечує рішення щодо порядку його відбування.

Оскільки зі скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Ж.М. Єленіна Г.О. Животов В.В. Щепоткіна