Справа № 1309/1-461/11 Головуючий у 1 інстанції: Є.П. Мусієвський
Провадження № 11/1390/1018/12 Доповідач: Яременко О. Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого Яременка О.Д.,

Суддів Марітчака Т.М., Михалюка В.О.,

з участю прокурора Макара О.І.,

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2,

захисників -адвокатів Калюжної Б.В., Квака В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляцією прокурора Макара О.І., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2012 року,

ВСТАНОВИЛА :

Цим вироком ОСОБА_1,

який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Ясениця

Замкова Старосамбірського району Львівської області,

українця, громадянина України, з вищою освітою,

розлученого, працюючого, раніше не судимого,

проживаючого у АДРЕСА_1,

засуджено

- за ч.5 ст. 191 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на три роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах та в організаціях будь-якої форми власності, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків строком на два роки ;

- за ч.2 ст.366 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на два роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах та в організаціях будь-якої форми власності, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків строком на один рік та зі штрафом у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах та в організаціях будь-якої форми власності, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків строком на два роки та зі штрафом у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_1 залишено без зміни -взяття під варту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_1 обчислюється з 9 червня 2011 року із зарахуванням в строк відбуття покарання тримання під вартою, що дорівнює один день тримання під вартою двом дням обмеження волі по день прибуття в установу для відбуття призначеного покарання.

ОСОБА_2,

який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Львові,

українця, громадянина України,

з вищою освітою, не одруженого,

працюючого, раніше не судимого, проживаючого

у АДРЕСА_2

засуджено

- за ч.5 ст. 191 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на два роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах та в організаціях будь-якої форми власності, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків строком на два роки ;

- за ч.2 ст.366 КК України на один рік обмеження волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах та в організаціях будь-якої форми власності, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків строком на один рік та зі штрафом у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_2 остаточне покарання призначене шляхом часткового складання призначених покарань, у виді двох років шести місяців обмеження волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах та в організаціях будь-якої форми власності, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків строком на два роки та зі штрафом у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_2 залишено без зміни -взяття під варту.

Строк відбуття покарання обчислюється з 14 травня 2011 року із зарахуванням в строк відбуття покарання тримання під вартою, що дорівнює один тримання під вартою двом дням обмеження волі по день прибуття в установу для відбуття призначеного покарання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винними та засуджено за вчинення злочинів за наступних обставинах.

ОСОБА_1 згідно із наказом начальника служби вагонного господарства ДТГО (Львівська залізниця"№ 63/ос від 20 грудня 2010 року призначено на посаду начальника ВП (Вагонне депо "Клепарів", а наказом № 64/ос від 20.12.2010 р. на посаду заступника начальника ВП "Вагонне депо "Клепарів"з ремонту призначений був ОСОБА_2, які згідно положення про ВП "Вагонне депо "Клепарів"та своїх посадових інструкцій здійснювали організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції відокремленого підрозділу та були службовими особами даного підприємства. ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 1 березня 2011 року вчинили привласнення майна державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", в особливо великих розмірах, шляхом зловживання своїм службовим становищем, а також вчинили службове підроблення, що полягає у наступному.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, будучи обізнаними про наявність отриманих 21 шт. нового залізничного візка для вантажних вагонів, які знаходились у депо, що розташоване у смт. Мостиська-2 Мостиського району Львівської області, з метою вчинення привласнення вказаного майна, у лютому 2011 року вибрали 10 нових візків та надали вказівку начальнику вказаного пункту технічного обслуговування ОСОБА_5 про їх відвантаження залізничним транспортом до ВП "Вагонне депо "Клепарів", ніби-то під приводом їх поточного ремонту. 23 лютого 2011 року вагон № 68621473 із 10 залізничними візками для вантажних вагонів прибув до ВП "Вагонне депо "Клепарів", де за вказівкою ОСОБА_1 він був скерований працівниками депо в "колісний тупік",

01 березня 2011 року під керівництвом ОСОБА_2 здійснено вивезення візків вагоном за межі депо та проведено перевантаження 10 залізничних візків вартістю 495368,76 гривень на автомобіль марки "ДАФ", д.р.н. НОМЕР_1 з напівпричіпом д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ФОП "ОСОБА_6."- ОСОБА_7, після чого його було опломбовано отриманою на ТзОВ "Ін-Тайм"та під виглядом кур'єрської пошти та здійснено вивіз вказаних візків для реалізації, однак невдовзі автомобіль був затриманий, а викрадене майно вилучено.

В подальшому на виконання вказівок ОСОБА_1, з метою приховування злочинної діяльності з привласнення вказаного вище державного майна, ОСОБА_2 в період з 1 по 3 березня 2011 року підробив офіційні документи, а саме: накладну № 17 від 25 лютого 2011 року та акт збереження від 25 лютого 2011 року щодо ніби-то законності походження 10 залізничних візків у ВП "Вагонне депо "Клепарів", проставивши особистий підпис від імені начальника депо у згаданих вище документах, а в журналі вхідної кореспонденції ВП "Вагонне депо "Клепарів"здійснив втручання в його цілісність шляхом видалення 2 сторінки після №п/п реєстр.-64 та 5-го зошита журналу та видалення сторінки після п/п реєстр.-332, вчинивши службове підроблення офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки в сумі 495368,76 гривень, що у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

На вирок суду прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, 27.06.2012 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження вироку подав апеляцію. В апеляції прокурор вказує, що суд призначив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додаткове покарання у виді штрафу, відповідно в розмірі 300 та 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, однак не визначив розмір цих грошових стягнень. Покликаючись на неправильне застосування судом кримінального закону, прокурор просить змінити вирок і визначити у резолютивній частині вироку суму штрафу.

29.08.2012 року, тобто за межами строків на апеляційне оскарження прокурор подав безпосередньо до апеляційного суду доповнення і зміни до своєї апеляції. В своїх доповненнях і змінах до апеляції прокурор вважає вирок суду незаконним у зв'язку із неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особам засуджених.

Покликається на те, що суд, призначивши засудженим додаткове покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 та 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно, застосував кримінальний закон, який не підлягає застосуванню. При цьому прокурор вказує, що оскільки інкримінований засудженим злочин, передбачений ч.2 ст. 366 КК України, був вчинений ними в період з 1 по 3 березня 2011 року, то при постановленні вироку та призначенні покарання за ч.2 ст. 366 КК України, виходячи із вимог ст.ст. 4,5 КПК України, суд мав застосувати покарання, передбачені санкцією зазначеної статті в редакції до 1 липня 2011 року а не застосовувати вказаний закон в редакції від вказаного числа.

Крім цього, суд призначив ОСОБА_2 покарання за ч.2 ст. 366 КК України у виді обмеження волі, яке не передбачене санкцією цієї статті. При цьому суд, всупереч вимог ст. ст. 334,335 КПК України, в мотивувальній частині вироку не зазначив обставини, які визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом'якшення покарання, а також не послався в резолютивній частині вироку при призначенні ОСОБА_2 покарання за ч.2 ст. 366 КК України на ч.1 ст. 69 КК України.

Також при призначенні покарання засудженому ОСОБА_2 суд зазначив, що на підставі ст. 70 КК України останньому слід визначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань. В той же час, як це видно із резолютивної частини вироку, суд в частині призначення додаткового покарання здійснив фактично поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім цього, суд, всупереч вимог ст. ст. 52,59,65 КК України, при призначенні засудженим покарання за ч.5 ст. 191 КК України, а в подальшому за сукупністю злочинів не призначив обов'язкове покарання у вигляді конфіскації майна, яке передбачене санкцією даної статті, та не обумовив у мотивувальній частині вироку незастосування до засуджених цього додаткового покарання. Таким чином, суд не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Щодо призначеного судом покарання, то воно, на думку прокурора, не відповідає тяжкості злочину та особам засуджених, внаслідок м'якості. Прокурор вважає, що посилання суду на пом'якшуючі покарання обставини, такі як визнання вини та розкаяння у вчиненому, не заслуговують на увагу, оскільки засуджені не визнавали своєї вини на досудовому слідстві, відмовлялись давати покази, не визнавали вини і в суді після оголошення прокурором обвинувального висновку. Щодо посилання суду у вироку на стан здоров'я засуджених, то судом не конкретизовано, який саме у них стан здоров'я і в чому його вплив на призначене покарання.

Крім цього, застосовуючи до засуджених ст. 69 КК України, суд не вказав, які саме пом'якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Прокурор в апеляції вказує, що ці його доповнення і зміни до апеляції жодним чином не тягнуть за собою погіршення становища засуджених і просить вирок суду скасувати а справу скерувати на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану зі змінами і доповненнями апеляцію, пояснення засуджених та їх захисників, які вважали, що доповнення і зміни до апеляції прокурора за межами строків на апеляційне оскарження вироку тягнуть за собою погіршення становища засуджених, що не допускається законом, розглянувши апеляцію прокурора та доповнення і зміни до неї, колегія суддів вважає, що кримінальну справу необхідно повернути в суд першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України апеляція на вирок суду першої інстанції може бути подана протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Згідно із ч.2 ст. 355 КПК України внесення до апеляції змін, які тягнуть за собою погіршення становища засудженого або виправданого за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.

Відповідно до цієї статті КПК України до змін, що тягнуть за собою погіршення становища засудженого, належать такі зміни, які обґрунтовують необхідність засудження особи за законом про більш тяжкий злочин, істотного збільшення обсягу обвинувачення, посилення виду і розміру покарання та інше.

Так як прокурор в доповненнях і змінах до апеляції просить скасувати вирок суду першої інстанції в тому числі і у зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особам засуджених, то колегія суддів вважає, що прокурор вніс до апеляції такі зміни, які тягнуть за собою погіршення становища засуджених, що не допускається законом.

В зв'язку з викладеним колегія суддів приходить до висновку, що прокурором подано зміни до апеляції з пропуском встановленого ст. 349 КПК України строку, а тому кримінальна справа підлягає поверненню суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття змін і доповнень до апеляції прокурора відповідно до ст. 353 КПК України.

Керуючись ст. ст.359, 362 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Кримінальну справу щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 зняти з апеляційного розгляду і повернути Залізничному районному суду м. Львова для вирішення питання про прийняття доповнень і змін прокурора до апеляції прокурора на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12 червня 2012 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 відповідно до вимог, передбачених ст. 353 КПК України.

Судді :

Яременко О.Д. Марітчак Т.М. Михалюк В.О.