АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4382/14-к Номер провадження 11-кп/786/110/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України - З.Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000710, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кременчук Полтавської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, працюючого ПП « ОСОБА_8 », неодруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

якого визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 , ч. 2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
до Апеляційного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_7 з апеляційною скаргою на вказаний вирок, у якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового вироку та просить його виправдати як непричетного до завдання тілесних ушкоджень двом особам.
Вказує, суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність в його діях складу кримінальних правопорушень та не врахував, що ОСОБА_7 фізично не міг вчинити злочини, так як йому були завдані тілесні ушкодження, що унеможливило спричинення ним самим тілесних ушкоджень іншим особам (потерпілим).

Дані обставини підтверджуються відповіддю станції ЕШМД та постановою прокурора про відкриття кримінального правопорушення від 15.07.2014 року. Вказує, що він захищався від нападників, а тілесні ушкодження у нападників можуть свідчити лише про його оборону. У нього була розсічена голова, текла кров, він втікав та намагався ухилитися від потерпілих.

Вважає, що виявлені у потерпілих тілесні ушкодження вони завдали або самі собі, або один одному для уникнення відповідальності за наслідки побиття обвинуваченого.

Вказує, що постраждав більше, ніж його сусіди, однак лікувався вдома, за браком коштів. Слідство по справі проведено однобічно. Суд також не розглянув всіх обставин справи, не врахував, що обвинувачений був один, не був ініціатором бійки, а захищався, свідків даної події не було, потерпілі по справі родичі і до їх свідчень слід ставитися критично.

Також вважає, що суд необґрунтовано задовольнив цивільні позови по справі, оскільки вийшов за межі судової практики.

Вироком Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 листопада 2014 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125, ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України 100 годин громадський робіт, за ч. 2 ст. 125 КК України 150 годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у вигляді громадських робіт на строк 150 годин.

Стягнуто з ОСОБА_7 на відшкодування заподіяної моральної шкоди: на користь ОСОБА_9 1000 гривень, на користь ОСОБА_10 1500 гривень.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що 26 травня 2014 року близько 15.00 год. знаходячись у дворі своїх сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 , вчинив сварку на побутовому ґрунті, яка переросла у бійку та під час якої наніс один удар залізною частиною сапи в область плеча правої руки ОСОБА_9 та один удар дерев`яною частиною сапи в область голови останнього. Внаслідок чого у потерпілого ОСОБА_9 утворилися тілесні ушкодження у вигляді: рани на правому плечі, внаслідок від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею контактування, можливо від сапи, у вказаний період часу, про що свідчить характер та локалізація, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Потім наніс один удар дерев`яною частиною сапи в область голови ОСОБА_10 та один удар в область лівого передпліччя, внаслідок чого утворилися тілесні ушкодження у вигляді ділянок тіла рожевого кольору (сліди саден, що загоїлися) на лівій вушній раковині та в середній третині лівого передпліччя, які утворилися від дії тупих предметів та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

До суду апеляційної інстанції обвинувачений не з`явився. Про своєчасне отримання ним судової повістки матеріали кримінального провадження містять документальне підтвердження.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_7 у його відсутність відповідно до ч.4 ст. 401 КПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора щодо безпідставності апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що апеляційна скарга ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

Вина ОСОБА_8 у спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 встановлена досудовим та судовим слідством. Судом першої інстанції ретельно перевірено докази у справі і їм дана належна оцінка та зроблено правильні висновки про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованих злочинах.
Згідно довідки станції ЕШМД №246 від 17.10.2014 року ОСОБА_7 дійсно звертався за медичною допомогою 26.05.2014 року о 16.00 годині та після його огляду поставлено діагноз «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забійна рада лівої тім`яної ділянки». Із змісту даної довідки вбачається, що будь-якої рваної рани м`яких тканин, що свідчило б про наявність у обвинуваченого кровотечі, працівниками ЕШМД не було зафіксовано, а тому доводи ОСОБА_7 щодо неможливості спричинити тілесні ушкодження через наявність розсічення голови та неможливістю бачити у зв`язку із наявною кровотечею, - не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

ОСОБА_7 у апеляційній скарзі зазначає, що після удару його по голові палицею, він тікав. Проте така позиція суперечить показанням самого обвинуваченого, який будучи допитаним у суді першої інстанції повідомляв, що після нанесення йому удару по голові він втратив свідомість. Дану суперечність та непослідовність показань, колегія суддів вважає намаганням обвинуваченого уникнути відповідальності.

Наявні в обвинуваченого ушкодження, цілком очевидно, були спричинені потерпілим ОСОБА_9 під час самозахисту, про що останній повідомляв у суді першої інстанції. У цій частині такі показання потерпілого є стабільними.

Матеріали кримінального провадження містять постанову про закриття кримінального провадження від 15.07.2014 року, відповідно до якої кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000711 від 27 травня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. Із мотивувальної частини постанови вбачається, що відомості про вчинення кримінального провадження внесено до ЄРДР за заявою ОСОБА_7 при цьому перевіркою встановлено, що ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у той момент, коли ОСОБА_9 припиняв його протиправні дії. Дана постанова є чинною. Твердження апелянта про наявність відкритого кримінального провадження щодо спрчиинення йому умисних тілесних ушкоджень нічим не підтверджено.

В ході судового слідства ОСОБА_7 відмовлявся від проходження судово-медичної експертизи на предмет встановлення у нього ступеня тяжкості тілесного ушкодження та від слідчого експерименту з метою перевірки механізму отримання ним тілесних ушкоджень. Натомість, з участю потерпілих були проведені слідчі експерименти та на їхній основі, враховуючи наявні тілесні ушкодження, встановлено механізм отримання ними тілесних ушкоджень, що узгоджується із показаннями обох потерпілих.

Суд першої інстанції зважив на показання та поведінку обвинуваченого, оцінив наявні у справі докази та дійшов правильного висновку про наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину.

Міра та вид покарання обвинуваченому обрані в межах санкцій частин статей Особливої частини та не суперечать положенням ст. 56 КК України. При цьому правильно враховано відомості про особу ОСОБА_7 , який будучи раніше не судимим, вчинив злочин невеликої тяжкості, посередньо характеризується за місцем проживання, а також врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Твердження ОСОБА_7 про те, що висновки суду про задоволення цивільних позовів є некваліфікованими та суперечать встановленій судовій практиці, - не заслуговує на увагу та є голослівним.

Так, досудовим та судовим слідством встановлено вину ОСОБА_7 у спричиненні умисних легких тілесних ушкодженням потерпілому ОСОБА_10 , легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_9 та наявності прямого причинного зв"язку з протиправними діями і отриманою моральною шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягав стягненню на користь потерпілих, суд першої інстанції виходив із загальних рекомендацій, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд врахував вік потерпілого ОСОБА_10 , тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках обох потерпілих та необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації свого життя, при цьому виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.404, 405 КПК України колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області,

У Х В А Л И Л А :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4