У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Пивовара В. Ф.

суддів

Гошовської Т.В., Кривенди О.Ф.

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 8 лютого 2007 року
кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок
Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 листопада 2003 року та ухвалу
Апеляційного Харківської області від 11 жовтня 2005 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

раніше судимого: 03.03.2000 року вироком Жовтневого районного суду м.
Харкова за ч. 2 ст. 143 КК України 1960 року на 2 роки позбавлення волі із
застосуванням ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку з
встановленням іспитового строку на 1 рік;

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч. 3
ст. 142 КК України на 7 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 3
ст. 101 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України на 4
роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 17, ч. 2 ст. 140 КК України на 3 роки
позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 357 КК України на 1 рік обмеження
волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового
складання ОСОБА_1 призначено покарання 9
років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного
покарання приєднано частину невідбутого
покарання за попереднім вироком у виді 1 року позбавлення волі та остаточно
ОСОБА_1 призначено покарання - 10 років позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_7 вирок,
щодо яких у

Справа № 5-612 км 07

Категорія КК: ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 142
(1960 р.)

Головуючий у першій інстанції Бурма С.А.

Доповідач
Гошовська Т.В.

касаційному порядку не оскаржений і
щодо них не внесено касаційного подання.

Постановлено стягнути зі ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 по
1 456 грн. матеріальної шкоди з кожного; із ОСОБА_1 на користь СОШ НОМЕР_1 матеріальної шкоди 4 368 грн. 25
коп. ; із ОСОБА_1,ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь СО УВК НОМЕР_2 матеріальної
шкоди по 2 623 грн. 72 коп. з кожного.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5,ОСОБА_6,
ОСОБА_1, ОСОБА_7 солідарно судові витрати за проведення товарознавчої
експертизи в сумі 908 грн. на користь Харківського НІІ судових експертиз ім.
М.С. Бокаріуса; з ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 судові витрати за проведення
дактилоскопічної експертизи по 16 грн. 52 коп. з кожного на користь ВДК у
Київському районі м. Харкова.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2005 року вирок
щодо ОСОБА_1 змінено. При визначенні покарання за сукупністю злочинів та
сукупністю вироків замість ст.ст. 70, 71 КК України 2001 року застосовані
вимоги ст.ст. 42, 43 КК України 1960 року, у зв'язку з чим ОСОБА_1 вважається
засудженим на підставі ст. 42 КК України (1960 р.) за сукупністю злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 101, ч. 2 ст. 17 ч. 2 ст. 140 КК України на 9 років позбавлення волі, а за сукупністю
вироків на підставі ст. 43 КК України (1960 р.)
на 10 років позбавлення волі.

Вирок щодо ОСОБА_1 в частині засудження за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 357 КК
України скасований, а провадження по справі в цій частині закрито за
відсутністю в його діях складу злочину.

Змінений також порядок стягнення у відшкодування матеріальної шкоди з дольового на солідарний,
у зв'язку з чим із ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 підлягає стягненню
5 162 грн.; із ОСОБА_1,ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на користь СО УВК НОМЕР_2 - 7 937 грн.

За вироком ОСОБА_1 засуджено за те, що він, 22 липня 2000 року, близько 1
години, за попередньою змовою з ОСОБА_5
та ОСОБА_4, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, з автомобіля ”Форд” д/н
НОМЕР_5, що знаходився у дворі будинку АДРЕСА_1, таємно викрали майно ОСОБА_9
на загальну суму 303 грн.

19 лютого 2001 року, близько 23 години, ОСОБА_1, повторно, із метою
заволодіння чужим майном, через вікно проник до приміщення клубу ІНФОРМАЦІЯ_2,
що розташоване АДРЕСА_2, звідки таємно викрав майно ОСОБА_10 на загальну суму
984 грн. 20 коп.

24 лютого 2001 року, близько 00 год. 15 хв., ОСОБА_1, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, повторно, із
сараю, що розташований у дворі домоволодіння АДРЕСА_3, таємно викрав двох курок, вартістю 36
грн., які належали ОСОБА_8

Того ж дня, близько 00 год. 30 хв., ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_3
та ОСОБА_4, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, із метою заволодіння
чужим майном, проникли до будинку АДРЕСА_4, де знаходилися ОСОБА_11 та
ОСОБА_8. Коли потерпілий ОСОБА_11 вийшов до коридору, то ОСОБА_1 вдарив
останнього кулаком в обличчя, від чого ОСОБА_11 впав та вдарився головою об
підлогу. Після цього, ОСОБА_1 почав наносити удари руками та ногами в область
лівої частини тіла ОСОБА_11, а ОСОБА_4 утримував у цей час ноги потерпілого.
Унаслідок застосованого ОСОБА_1 насильства потерпілому були спричинені тяжкі
тілесні ушкодження, від яких він 8 березня 2001 року помер. Після застосованого
насильства ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заволоділи майном ОСОБА_11 та ОСОБА_8 на загальну суму 5 162 грн. 63
коп.

09 березня 2001 року, близько 02 год. 00 хв., ОСОБА_1, повторно, із метою
заволодіння чужим майном, проник у приміщення школи НОМЕР_3, розташоване АДРЕСА_5, звідки таємно викрав
майно на загальну суму 4 368 грн. 25 коп.

18 березня 2001 року, близько 02 год. 00 хв., ОСОБА_1, повторно, за
попередньою змовою із ОСОБА_6 та ОСОБА_7, із метою заволодіння чужим майном,
проник у приміщення виховного комплексу НОМЕР_4
розташоване АДРЕСА_6, звідки таємно викрав майно на загальну суму 7 937
грн. 56 коп.

22 березня 2001 року, близько 03 год. 00 хв., ОСОБА_1, повторно, за попередньою змовою із
ОСОБА_12, із метою заволодіння чужим майном, проник у приміщення НОМЕР_3,
розташоване АДРЕСА_5, звідки намагався таємно викрасти майно на загальну суму
319 грн. 30 коп. та печатку приватного підприємця ОСОБА_13, але не довів злочин
до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками
міліції.

У касаційній скарзі, як видно з її змісту, засуджений ОСОБА_1, посилаючись
на допущені судом істотні порушення кримінально-процесуального закону та
неправильне застосування кримінального закону, просить судові рішення змінити,
пом'якшити призначене покарання,
визначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів та вироків шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим. Крім того, засуджений оспорює
доведеність його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 101 КК
України.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та, обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні таємного
викрадення чужого майна та розбійного нападу
за обставин, встановлених судом, є правильними, оскільки відповідають
фактичним обставинам по справі, обґрунтовані сукупністю розглянутих у судовому
засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені
у вироку, і, фактично, не оспорюються у касаційній скарзі.

Твердження засудженого ОСОБА_1 у касаційній скарзі про те, що суд
необґрунтовано засудив його за ч. 3 ст. 101 КК України, є безпідставними.

Як убачається зі справи, такі ж, як і у касаційній скарзі твердження,
засуджений ОСОБА_1 висловлював у судах першої та апеляційної інстанції. Ці суди
визнали їх безпідставними. Свої висновки, із якими погоджується колегія суддів,
із цих питань зазначені суди належним чином умотивували у постановлених ними
судових рішеннях. Вони підтверджені доказами, які суди ретельно перевірили й
належним чином оцінили. У касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1 не наведено
інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки судів.

Отже, оцінивши в сукупності докази по справі, суди першої й апеляційної
інстанцій постановили законні та обґрунтовані судові рішення щодо ОСОБА_1 та
правильно кваліфікували його дії за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3 КК України 2001
року та за ст.ст. 142 ч. 3, 101 ч. 3, 17 ч. 2, 140 ч. 2 КК України 1960 року.

Посилання засудженого ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції йому та його
захиснику не була надана можливість підготуватися до захисту, чим було порушено
право на захист є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, з яких
убачається, що захист засудженого ОСОБА_1 у суді здійснював захисник ОСОБА_14,
який був призначений ще на досудовому слідстві ( т. 1, а.с. 32 ) та приймав
участь в усіх слідчих діях, які проводились зі ОСОБА_1; у суді справа
розглядалась тривалий час із значними перервами. При цьому, ні під час досудового слідства, ні в суді
засудженим та його захисником не було заявлено жодних клопотань з приводу
будь-яких обмежень їх прав із боку слідчого та суду чи ненадання їм можливості
підготуватися до захисту. За таких обставин підстав вважати, що під час
розгляду справи в суді було порушено право на захист засудженого ОСОБА_1,
немає.

Також безпідставними є і доводи
ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було задоволено його клопотання
щодо фіксування судового засідання технічними засобами у повному обсязі. Як
убачається з протоколу судового засідання, клопотання засудженого ОСОБА_1 було
задоволено, а фіксування технічними засобами судового засідання було розпочато
з дня подачі засудженим такого клопотання, тобто з 22.09.2003 року, про що
судом винесена відповідна постанова ( т. 6 а.с. 86).

Перевірялись судом і не знайшли свого підтвердження посилання засудженого
про те, що показання під час досудового слідства він давав у результаті
застосування до нього недозволених методів.

При призначенні покарання ОСОБА_1 суд врахував характер і ступінь тяжкості
вчинених ним злочинів, дані про його особу (раніше судимий, характеризується
посередньо, був ініціатором скоєння злочинів, скоїв ряд тяжких злочинів, у тому
числі, у стані алкогольного сп'яніння та щодо особи похилого віку). Як
пом'якшуючу покарання обставину, суд врахував, що ОСОБА_1
вчинив злочини у неповнолітньому віці.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення ОСОБА_1 покарання
відповідає вимогам ст. 65 КК України. Це покарання є необхідним й достатнім для
його виправлення та попередження нових
злочинів. Колегія суддів не знаходить підстав для пом'якшення призначеного
ОСОБА_1 покарання, у тому числі, і для застосування при визначенні остаточного
покарання за сукупністю злочинів принципу поглинення менш суворого покарання
більш суворим, як про це ставиться питання в касаційній скарзі
засудженого.

Істотних порушень кримінально-процесуального законодавства, які б могли
вплинути на правильність висновку суду, не виявлено.

Отже, при перевірці даної справи не встановлено передбачених ст. 398 КПК
України підстав для перегляду судових рішень щодо ОСОБА_1 в касаційному порядку
з повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити засудженому ОСОБА_1 у задоволенні касаційної скарги.

С у д д і:

Пивовар В.Ф. Гошовська Т.В. Кривенда О.В.