Справа № 534/2545/14-к
№ 1-кп/534/188/14
У Х В А Л А
20 листопада 2014 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 Клімовій ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
захисникаОСОБА_4
обвинуваченогоОСОБА_5

здійснивши підготовче судове засідання кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000475 від 19 квітня 2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :
30 вересня 2014 року до Комсомольського міського суду Полтавської області з прокуратури міста Комсомольська Полтавської області надійшов обвинувальний акт з додатками стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив постановити ухвалу про призначення справи до судового розгляду вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги кримінального процесуального закону, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає. Крім того, прохав приєднати до справи позов прокурора про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Захисник ОСОБА_4 проти призначення справи до судового розгляду заперечував та прохав повернути обвинувальний акт прокурору для продовження досудового розслідування.

Свої вимоги мотивував тим, що ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 жовтня 2014 року задоволено скаргу захисника ОСОБА_4 та скасовано постанову заступника начальника СВ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області від 20 вересня 2014 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі експертизи, та зобов`язано слідчого призначити комплексну судово-медичну, транспортнотрасологічну та автотехнічну експертизу. Але органами досудового розслідування та прокуратури згадане судове рішення проігноровано, досудове розслідування не відновлено, експертизу не проведено, що у свою чергу впливає на об`єктивність розслідування та порушує право обвинуваченого на захист.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання свого захисника підтримав повністю.

Прокурор проти повернення обвинувального акту заперечував, посилаючись на те, що слідчий не має можливості виконати ухвалу суду від 02 жовтня 2014 року у зв`язку із тим, що 30 вересня 2014 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 направлено до Комсомольського міського суду в порядку статті 291 КПК України.

Підготовче судове засідання призначалося судом на 09 та 17 жовтня 2014 року, 06 та 20 листопада 2014 року, але жодного разу прокурору не вдалося забезпечити явку потерпілого ОСОБА_6 в судове засідання. Як зазначив в судовому засіданні прокурор потерпілий є особою, яка вживає наркотичні засоби і підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, тому за місцем постійного проживання він відсутній.

З огляду на викладене та враховуючи думку учасників судового розгляду, які не наполягали на участі потерпілого, суд вважає за можливе провести підготовче судове засідання у відсутність потерпілого.

Розглянувши клопотання захисника, заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши обвинувальний акт з додатками та надані сторонами матеріали, суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, окрім іншого, прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу, у тому числі статті 291 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді від 02 жовтня 2014 року задоволено скаргу захисника ОСОБА_4 та скасовано постанову заступника начальника слідчого відділу Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області від 29 вересня 2014 року, якою було відмовлено в призначенні комплексної судової експертизи.

Із змісту згаданої ухвали суду вбачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_5 звинувачується у тому, що 18 квітня 2013 року, керуючи автомобілем «Daewoo» «Sens Т13110», з д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , рухаючись в м.Комсомольську по вул.Горького в напрямку вул.Дніпровської, в порушення вимог п.12.3 ПДР здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого заподіяв останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відомості про вчинення згаданого кримінального правопорушення було внесено до ЄРДР.

Через рік і п`ять місяців потому, а саме 22 вересня 2014 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні згаданого правопорушення, і ще через 2 дні 24 вересня 2014 року слідчим було зроблене повідомлення про завершення досудового розслідування.

Слідчим суддею при вивченні матеріалів кримінального провадження було встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 був госпіталізований до Комсомольської ЦМЛ двічі: вперше - з 18.04.2013 року до 03.05.2013 року і був виписаний на амбулаторне лікування з діагнозом: основний перелом правої лопатки, супутній ЗЧМТ, забій головного мозку, забійна рана голови. Повторна госпіталізація відбулась через 12 днів 15 травня 2013 року, де, окрім попереднього діагнозу, додатково був встановлений діагноз: консолідуючий перелом голівки правої малогомілкової кістки.

Питання подібного розриву в часі між встановленими діагнозами слідчим об`єктивно не досліджувалось.

В свою чергу, на висновок судово-медичної експертизи посилається судовий експерт-автотехнік, який у своєму висновку зазначає про те, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження в їх сукупності утворились від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини автомобіля і в момент ДТП потерпілий міг бути обернений правим боком (а отже, за версією слідства рухався зліва направо) до транспортного засобу та знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні, а положення пішохода в момент наїзду згідно даних СМЕ протирічать показанням водія ОСОБА_5 в частині напрямку руху пішохода справа наліво. Автотехнічний висновок зроблений експертом в двох варіантах, в тому числі на підставі показань потерпілого, який (згідно із протоколами його допиту) не пам`ятає ні напрямку власного руху, ні моменту «зіткнення з автомобілем».

Крім того, характер механічних ушкоджень та їх розташування на автомобілі (виключно на правій передній стороні) не досліджувався слідчим з огляду на можливу динаміку руху автомобіля і пішохода, в сукупності з характером діагностованих у останнього (з перервою в 12 днів) тілесних ушкоджень.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що зміст експертних висновків, як одного з джерел доказування в кримінальному праві в сукупності з іншими матеріалами справи, зумовлюють необхідність розширення експертного дослідження та його проведення за участю декількох фахівців у різних галузях права, тому клопотання захисника задовольнив.

Таким чином, необхідність у проведенні згаданого експертного дослідження встановлена судовим рішенням, яке у відповідності до частини другої статті 21 КПК України є обов`язковим для слідчого та прокурора і підлягає безумовному виконанню.

Із змісту зазначеної ухвали вбачається, що для проведення згаданого експертного дослідження органами досудового розслідування необхідно провести інші процесуальні дії (огляд місця пригоди, слідчий експеримент тощо), в тому числі з участю потерпілого, місце знаходження якого невідоме.

06 листопада 2014 року на адресу суду надійшов лист «про надання інформації» вих.№10/7644 від 04 листопада 2014 року за підписом начальника Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_7 (а.с.35), який, до речі, перебравши на себе повноваження слідчого та процесуального керуючого, повідомляє суд про неможливість виконання судового рішення оскільки «прокурором прокуратури м.Комсомольська юристом 3 класу ОСОБА_3 , зібрані докази під час досудового розслідування, визнано достатніми для складання обвинувального акту».

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 посилався на ту ж саму обставину, як на причину неможливості невиконання судового рішення. Однак, згідно чинного кримінального процесуального законодавства, зокрема частини одинадцятої статті 290 КПК України, завершення досудового розслідування та відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження не є перешкодою для отримання додаткових матеріалів, у тому числі проведення необхідних експертиз.

Статтею 7 КПК України визначені основні засади кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься: рівність перед законом і судом; забезпечення права на захист; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності тощо.

Частиною першою статті 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Не виконуючи ухвалу слідчого судді від 02 жовтня 2014 року слідчий ОСОБА_8 та прокурор ОСОБА_3 фактично порушують право обвинуваченого на оскарження процесуальних рішень, що тягне за собою порушення права на захист в частині права збирати і подавати докази з приводу підозри чи обвинувачення.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування з моменту повідомлення ОСОБА_5 про підозру і до повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження пройшло дві доби.

Заперечуючи проти повернення обвинувального акту прокурору процесуальний керуючий ОСОБА_3 вказував на те, що кримінальним процесуальним кодексом не передбачено повернення обвинувального акту з підстав невиконання ухвали слідчого судді.

Суд погоджується з тим, що стаття 314 КПК України передбачає можливість повернення обвинувального акту лише, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Однак, суд наголошує на тому, що у відповідності до частини другої статті першої Кримінального процесуального Кодексу кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, з огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні у справі „Оджала проти Туреччини", та положення статті 20 Кримінального процесуального кодексу України про забезпечення права на захист, слід мати на увазі наступне.

Для реалізації права на збирання доказів, тобто для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, у відповідності до частини першої статті 242 КПК України, за зверненням сторони кримінального провадження проводиться експертиза.

Ухвалою слідчого судді від 02 жовтня 2014 року доводи сторони захисту про необхідність проведення зазначеного експертного дослідження визнані слушними, але ігноруючи згадане судове рішення, слідчі органи фактично позбавляють сторону захисту права перевірити ці доводи на стадії досудового розслідування, тобто надати докази захисту, що у відповідності до частині першої статті 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Сторона захисту позбавлена можливості самостійно звернутися до експертного закладу із запитом на проведення експертного дослідження, так як всі необхідні для цього відомості знаходяться у прокурора в матеріалах кримінального провадження. Крім того, сторона захисту не може самостійно проводити інші процесуальні дії, в тому числі з участю потерпілого, які можуть виявитися необхідними для отримання додаткових вихідних даних.

Посилання представника державного обвинувачення про можливість вирішення питання щодо необхідності проведення згаданого експертного дослідження на стадії судового розгляду у відповідності до ст.332 КПК України, суд не може прийняти до уваги, так як це питання вже вирішено ухвалою слідчого судді, яка є обов`язковою до виконання.

Відповідно до вимог частини третьої та частини четвертої статті 333 КПК України у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії. У разі прийняття такого рішення суд відкладає судовий розгляд на строк, достатній для проведення слідчої (розшукової) дії та ознайомлення учасників судового провадження з її результатами.

Під час розгляду клопотання суд враховує значення обставин, про встановлення або перевірку яких просить особа, яка звернулася з ним, можливість їх встановлення або перевірки шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та причини, з яких не були здійснені належні дії для їх встановлення чи перевірки на стадії досудового розслідування. Суд відмовляє в задоволенні клопотання прокурора, якщо він не доведе, що слідчі (розшукові) дії, про проведення яких він просить, не могли бути проведені під час досудового розслідування через те, що не були і не могли бути відомі обставини, які свідчать про необхідність їх проведення.

Аналізуючи зміст наведених правових норм та враховуючи те, що органам досудового розслідування та прокурору, ще на стадії розслідування було відомо про обставини, які свідчать про необхідність проведення експертизи та інших процесуальних дій, сторона захисту має підстави заперечувати проти направлення органу досудового розслідування відповідного доручення і наполягати на постановленні вироку на підставі наявного в матеріалах кримінального провадження експертного дослідження, об`єктивність якого поставлена під сумнів ухвалою слідчого судді від 02 жовтня 2014 року.

Як вже зазначалося судом раніше, призначення і проведення зазначеного експертного дослідження можливо здійснити і під час судового розгляду справи, як це передбаченого частиною одинадцятою статті 290 КПК України, але враховуючи, що з часу постановлення ухвали слідчого судді від 02 жовтня 2014 року її не було виконано, також позицію прокурора та органу досудового розслідування, викладену в листі №10/7644, про те, що єдиною перешкодою для проведення експертизи є направлення до суду відповідного обвинувального акту, суд вважає за необхідне повернути прокурору цей обвинувальний акт.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні у справі „Фуше проти Франції" та положення статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає, що обвинуваченого було позбавлено змоги достатнім чином підготуватися до захисту і не було забезпечено рівних процесуальних можливостей, що суперечить вимогам пункту 1 статті 6 Конвенції, узятому в поєднанні з пунктом 3 статті 6 цієї Конвенції.

З огляду на викладене, суд вважає, що відновити рівність процесуальних можливостей сторін кримінального провадження та порушене право обвинуваченого на захист, за таких обставин, на стадії судового розгляду неможливо. Тому обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 підлягає поверненню прокурору для виконання судового рішення від 02 жовтня 2014 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.314 КПК України, ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд, -

у х в а л и в :
Клопотання захисника ОСОБА_4 - задовольнити.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000475 від 19 квітня 2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а також позовну заяву прокурора - повернути прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Суддя ОСОБА_1