Справа № 573/180/15-к
Номер провадження 1-кп/573/19/15
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
18 лютого 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження №1-кп/573/19/15, що зареєстроване в ЄРДР 20 січня 2015 року за №0000035 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Сум, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, із середньою освітою, розлученого, раніше не судимого

за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 згідно з постановою дільничної виборчої комісії з виборів Президента України виборчої дільниці №590056 територіального виборчого округу №160 від 07 травня 2014 року №2 «Про виконання членами дільничної виборчої комісії своїх повноважень на платній основі» був призначений на посаду голови зазначеної дільничної виборчої комісії (с. Олександрівка, Білопільського району, Сумської області), тобто тимчасово здійснював функції представника влади був службовою особою.

По завершенню виборчої компанії ОСОБА_4 дізнався, що членам виборчої комісії призначається грошова винагорода в сумі 1380 грн. Зазначена винагорода повинна була розподілятися на підставі рішення зборів дільничної виборчої комісії, за наслідками чого складався відповідний протокол зборів. ОСОБА_4 розуміючи, що останнє засідання членів дільничної виборчої комісії №590056 відбулося 25 травня 2014 року, і дізнавшись про виплату одноразової грошової винагороди членам дільничної виборчої комісії, вирішив привласнити її собі одноособово.

30 травня 2014 року близько 11 години перебуваючи в приміщенні окружної виборчої комісії, розташованої за адресою: м. Суми, вул. Іллінська, 97, переслідуючи корисливий мотив, маючи при собі раніше підготовлений ОСОБА_5 бланк постанови про виплату одноразової грошової винагороди, ОСОБА_4 вирішив заволодіти грошовими коштами, шляхом підробки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись у вказаному приміщенні, самостійно, власноручно, всупереч встановленому постановою Центральної виборчої комісії «Про Порядок оплати праці членів окружних та дільничних виборчих комісій з виборів Президента України» від 08 квітня 2014 року №226 порядку розподілу разової грошової винагороди членам виборчої комісії, не збираючи засідання дільничної виборчої комісії та не проводячи засідання, ОСОБА_4 ухвалив постанову «Про отримання одноразової грошової винагороди» від 30 травня 2014 року №4 на своє ім`я та ім`я членів комісії №590056 ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у сумі 1380 грн. При цьому ОСОБА_4 підписав вказану постанову від свого імені та власноручно підробив підпис заступника голови комісії №590056 секретаря засідання ОСОБА_5 . Надавши до окружної виборчої комісії підроблену постанову «Про отримання одноразової грошової винагороди» від 30 травня 2014 року №4, ОСОБА_4 незаконно отримав разову грошову винагороду в сумі 1380 грн., але з урахуванням утримання 49 грн. 68 коп. ЄСВ та 199 грн. 55 коп. ПДФО фактично отримав 1130 грн. 77 коп., чим спричинив матеріальних збитків державним інтересам на вищевказану суму. При цьому останній усвідомлював, що зловживаючи службовим становищем, привласнює грошові кошти, які були виділені в якості одноразової грошової винагороди всім членам дільничної виборчої комісії.

При отриманні разової грошової винагороди ОСОБА_4 членам комісії гроші не давав, а використав їх у власних цілях.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій і бажав їх настання.

Дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 2 ст. 191 КК України як привласнення майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем і за ч. 1 ст. 366 КК України як внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Під час досудового розслідування 23 січня 2015 року між старшим прокурором прокуратури Білопільського району ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості відповідно до вимог ст. 472 КПК України.

27 січня 2015 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт із зазначеною угодою про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні під час досудового розслідування, зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні та відшкодувати 1130 грн. 77 коп. збитків, завданих державним інтересам. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 : за ч. 2 ст. 191 КК України на підставі ст. 69 КК України у виді штрафу в сумі 510 грн. без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю та за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу в сумі 850 грн. без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді штрафу в сумі 850 грн. без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність прийняти рішення про відмову в затвердженні угод про визнання винуватості, виходячи з наступного.

У відповідності з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

З огляду на положення п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, зокрема, умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Суд вважає, що умови угоди суперечать вказаним вище вимогам закону, оскільки санкція ч. 1 ст. 366 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу або обмеження волі з обов`язковим позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, але сторони в угоді за вказаною статтею визначили покарання у виді штрафу в сумі 850 грн. без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю без застосування ст. 69 КК України.

Крім того, визначаючи покарання за ч. 2 ст. 191 КК України на підставі ст. 69 КК України у виді штрафу в сумі 510 грн. без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю сторони взагалі не обґрунтували призначення покарання на підставі ст. 69 КК України.

З огляду на положення п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкція ч. 2 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді обмеження або позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, у зв`язку з чим покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі суд вважає занадто м`яким покаранням за вчинення вказаного злочину.

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що протягом останніх трьох років він не працює, проживає з цивільною дружиною, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, має трьох дітей, має скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим вбачається очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Таким чином угода про визнання винуватості суперечить положенням ст. ст. 53, 65, 69 КК України.

За таких обставин суд вважає, що відсутні умови для затвердження угоди, оскільки вона не відповідає вимогам закону.

Оскільки угода про визнання винуватості була укладена між прокурором та підозрюваним на стадії досудового розслідування, то, виходячи з положень п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 7 ст. 474 КПК України, кримінальне провадження слід повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 369-372, 472, 474 КПК України, суд

у х в а л и в :
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні №1-кп/573/19/15, що зареєстроване в ЄРДР 20 січня 2015 року за №0000035 відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, укладеної 23 січня 2015 року між старшим прокурором прокуратури Білопільського району ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: