Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

за участю прокурора ОСОБА_10,

захисника ОСОБА_1 (режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні 17 березня 2015 року в м. Києві в режимі відеоконференції кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 червня 2012 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області від 16 квітня 2013 року.

Цим вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що

не має судимостей в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років;

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України, такого, що не

має судимостей,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років;

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

громадянина України, такого, що

не має судимостей,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Судові рішення щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у касаційному порядку не оскаржуються.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він 14 травня 2011 року, знаходячись біля кафе-бару «Рушничок» в м. Цюрупинськ Херсонської області, разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_5, а потім і з ОСОБА_6, умисно нанесли останньому руками та ногами численні удари ( більше 20 ) по голові та тулубу, від яких останній упав на бетонне покриття. Потім ОСОБА_2 наніс ще 5-7 ударів ногою в обличчя, близько 8 ударів кулаками по тулубу, після чого взяв потерпілого за волосся та вдарив 4-5 разів головою об землю. Своїми діями ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 завдали ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, від яких останній помер.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1, не погоджуючись із судовими рішеннями, постановленими щодо ОСОБА_2, через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості, просить їх змінити, пом'якшивши призначене його підзахисному покарання. Свої вимоги захисник мотивує тим, що місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні ОСОБА_2 покарання не врахував усіх обставин, що його пом'якшують, даних про його особу, а також неправомірну поведінку потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_2 на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_2 у вчиненні зазначеного у вироку злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України в касаційній скарзі захисником не оспорюються.

Щодо доводів захисника ОСОБА_1, викладених у його касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_2 внаслідок суворості, то вони, на думку колегії судів, є безпідставними.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, як убачається з мотивувальної частини вироку, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його тяжкість, наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, та відсутність обставин, що пом'якшують покарання, а також дані про особу засудженого, зокрема, те, що він посередньо характеризується за місцем проживання.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України.

Призначене ОСОБА_2 судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено у касаційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.

Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_1 про неврахування судовими інстанціями усіх обставин, які пом'якшують покарання, даних про особу ОСОБА_2 та неправомірної поведінки потерпілого, є безпідставними та такими, що не відповідають матеріалам справи.

Суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи апеляції захисника, у тому числі й ті, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, й з наведенням відповідних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про її безпідставність.

Перегляд справи в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які могли б вплинути на правильність та обґрунтованість судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 25 червня 2012 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області від 16 квітня 2013 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9