У Х В А Л А

09.06.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ужгород, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
08 травня 2015 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001205 від 11.04.2015 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

За розпорядженням керівника апарата Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2015 № 308/5296/15-к у зв`язку з тим, що суддя ОСОБА_7 знаходиться в нарадчій кімнаті до 10.06.2015 та з метою недопущення порушення строків розгляду питання щодо продовження строків тримання під вартою та у відповідності до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та протоколу зборів суду № 20 від 18.11.2014 було призначено повторний автоматичний перерозподіл матеріалів справи 308/5296/15-к за результатами якого справу передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У зв`язку зі спливом 12.06.2015 року строку з дня обрання судом 13.04.2015 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , суд зобов`язаний розглянути питання щодо доцільності продовження тримання його під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому до 2-ох місяців, оскільки підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали; скоєний злочин є тяжким; обвинувачений намагався зникнути з місця вчинення злочину, що дає підстави вважати, що він може переховуватися від суду.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив змінити на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки прокурором не зазначені нові обставини, які б унеможливили обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав суду клопотання про заміну запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади визначеного судом. В обґрунтування клопотання зазначив, що вважає обраний запобіжний захід занадто суворим. Усно пояснив, що його матір перебуває без роботи у цей час і з поламаною ногою. Проте жодних документальних доказів сторона захисту суду не надала у підтвердження викладеного.

Потерпілий ОСОБА_6 просив залишити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки злочин був вчинений із застосуванням насильства та є побоювання щодо впливу на нього.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, виходячи з вимог ст. 331 КПК України суд приходить до наступного.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Суду не надано достатньо доказів обставин, які свідчать про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність підстав вважати, що ОСОБА_4 залишаючись на волі, не буде ухилятись від слідства та суду, не буде чинити тиск на потерпілих, не надано докази погіршення його стану здоров`я та доказів на підтвердження міцності його соціальних зв`язків в місті постійного проживання, наявність постійного місця роботи, репутацію, майновий стан.

Приймаючи до уваги те, що строк тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується, підстав для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу не має, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років; оцінюючи в сукупності всі обставини передбачені ст. 178 КПК України, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачуються; вік та стан здоров`я обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, отже суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Крім того, як зазначено у ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 176-178, 331, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу.

Продовжити строк тримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України, під вартою на період судового розгляду справи але не більше ніж на 60 днів - до 6 серпня 2015 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору і надіслати начальнику відділу ДДПВП України Закарпатської області Закарпатської УВП № 9.
Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий ОСОБА_1