Справа № 11-72/2007р. Головуючий 1
інстанції: Крапивный B.I.
Категорія - 187 ч. 2 КК України Доповідач:
ВИРОК ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

4 травня
2007 року колегія суддів судової
палати з кримінальних справ апеляційного суду Чернігівської області у складі:

головуючого
- судді Антипець В. М. суддів: Акуленко С. О. Козака В.І. при секретарі Терешко
В. В. з участю прокурора: Шваб Л.В. захисника - адвоката ОСОБА_1 засуджених
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 потерпілого
ОСОБА_4 представника потерпілого ОСОБА_5.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові кримінальну справу за апеляцією старшого помічника прокурора
Корюківського району, який приймав участь в розгляді справи, на вирок
Корюківського районного суду Чернігівської області від 01 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим
вироком:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Орловка Новгород-Сіверського
району Чернігівської області, громадянин України, освіта базова вища,
одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, приватний підприємець, проживаючий
за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимий 20 січня 2005 року Корюківським районним
судом Чернігівської області за ст. 185 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 510
гривень, який не сплачено.

2

Засуджений за ст.
187 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років
позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування
покарання з іспитовим строком на 3 роки . На нього покладено обов'язки,
передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце
проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої системи, повідомляти ці
органи про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтись для
реєстрації в органи кримінально - виконавчої системи.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Кіровськ Луганської
області, громадянин України, освіта середня, неодружений, має дочку ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючий, проживаючий в с
Високе Корюківського району Чернігівської області, раніше не судимий в силу
ст. 89КК України.

Засуджений за ст. 187 ч. 2 КК України із застосуванням
ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування
покарання з іспитовим строком на 2 роки. На нього покладено обов'язки,
передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце
проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої системи, повідомляти ці
органи про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтись для
реєстрації в органи кримінально - виконавчої системи.

За обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст.
189 ч. З КК України, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом виправдані за відсутністю в їх
діях складу злочину та події злочину.

Судом ОСОБА_2 та ОСОБА_3
визнані винними в тому, що 04 квітня 2006 року близько 13 год. 30 хв. дня,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою між собою, в
АДРЕСА_1, поряд з будинком підсудного ОСОБА_2 та у дворі його господарства,
побили потерпілого ОСОБА_4, заподіявши йому середньої тяжкості тілесні
ушкодження у вигляді закритого перелому ребра та забійних ран обличчя,
відібравши при цьому у нього велосипед вартістю 240 грн., який згодом був
вилучений працівниками міліції з приміщення літньої кухні засудженого ОСОБА_2

В апеляції старший помічник прокурора Корюківського району
Кузюра А.І. просить вирок Корюківського районного суду від 01 грудня 2006

3

року скасувати та постановити новий вирок. Свої доводи
він обґрунтовує тим, що висновки суду про відсутність в діях засуджених складу
злочину вимагання, не відповідає фактичним обставинам справи, а призначене
покарання засудженим є м'яким. На думку прокурора вина засуджених у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 189 ч.3 КК України повністю доведена показами
свідків та висновком комісійної судово-медичної експертизи. Також вказує на те,
що судом при обранні покарання засудженим, не враховані обставини, які
обтяжують покарання : рецидив злочину, вчинення злочину особами, які перебували
в стані сп'яніння.

Під час
судового слідства в апеляції було встановлено, що

4 квітня 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за місцем
проживання останнього, на подвір'ї будинку АДРЕСА_1, розпивали спиртні напої.
Близько 13 години 30 хвилин, вони вийшли на вулицю, де зустріли потерпілого
ОСОБА_4, який рухався на велосипеді і на вимогу ОСОБА_3 зупинився. Наявні гроші
в сумі 5 гривень на прохання ОСОБА_3 потерпілий віддав. Після чого, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за
попередньою змовою, діючи спільно, стали вимагати у потерпілого повернення
неіснуючого боргу в сумі 60 гривень. На незгоду потерпілого віддати гроші,
побили його та разом із велосипедом затягли на подвір'я будинку.

На подвір'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжували незаконно
вимагати від потерпілого передачі 60 гривень та наносили удари по голові та
тулубу потерпілому, заподіявши йому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Потерпілий погодивсь виконати незаконну вимогу про передачу 60 гривень.
Велосипед марки „ Мінськ" вартістю 240 гривень та ручний годинник вартістю
60 гривень, він залишив на подвір'ї , на вимогу ОСОБА_2 і пішов додому. Після
цього про побиття та вимагання заявив у правоохоронні органи.

Допитаний під час судового слідства засуджений ОСОБА_2 фактично своєї
провини у вимаганні грошей та пограбуванні потерпілого ОСОБА_4 не визнав.
Пояснив, що у потерпілого ОСОБА_4 був перед ним борг в сумі 60 гривень, про
який він нагадав ОСОБА_4, коли той біля його двору стояв та розмовляв з
ОСОБА_3. На подвір'я він запросив ОСОБА_4, щоб пообідати та випити спиртного.
Ніхто потерпілого силоміць у двір не затягував . Його дружина була невдоволена
появою ОСОБА_4 на подвір'ї, а тому зробила зауваження, щоб не влаштовували
п'янки. ОСОБА_4 слова дружини не сподобалися і він відповів образою на її
адресу. Щоб заспокоїти дружину, він намагався піти за нею у будинок, в цей час
почув попередження ОСОБА_3 та побачив як ОСОБА_4 кинувся на нього з палкою. На
таку поведінку потерпілого він відповів ударом в груди, потім ударив в щелепу
та в лоба. Після бійки ОСОБА_4 пішов додому за грошима, а свій велосипед
залишив у

4

нього на подвір'ї. Щоб забезпечити збереження велосипеда
до приходу потерпілого, він сховав його в літній кухні.

Засуджений ОСОБА_3
в судовому засіданні заявив, що свою провину в інкримінованих йому злочинах
визнає частково, хоча фактично свою участь в побитті потерпілого та вимаганні в
нього грошей, заволодінні велосипедом та годинником заперечує.

З пояснень ОСОБА_3 вбачається, що він взагалі ударів потерпілому ОСОБА_4 не
наносив. П'ять гривень ОСОБА_4 віддав добровільно, для придбання спиртних
напоїв, які збиралися випити разом. Конфлікт між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 виник із -
за дружини останнього. Він особисто потерпілого ОСОБА_4 не бив, нічого в нього
не вимагав. Коли ОСОБА_4 і ОСОБА_2 бились між собою, качались по землі, він
намагався їх розборонити. Велосипед ОСОБА_4 сам залишив на подвір'ї і пішов за
грошима, щоб повернути борг ОСОБА_2.

Потерпілий
ОСОБА_4 в своїх
поясненнях категорично

заперечував, що позичав гроші у ОСОБА_2. Навпаки, з його
показань вбачається, що 04. 04. 2006 року він їхав велосипедом в лісництво. По
дорозі, біля двору ОСОБА_2, його зупинив ОСОБА_3, спитав чи є у нього гроші.
Він відповів, що в нього є п'ять гривень, які він витягнув та віддав ОСОБА_3.
Після цього до них підійшов ОСОБА_2 та заявив, що він йому заборгував 60
гривень, на що він відповів, що в нього грошей ніколи не брав. ОСОБА_2 наказав
йому заїжджати до нього на подвір'я, з чим він не погодився та заявив, що їде у
лісництво. На таку відповідь ОСОБА_2 почав його бити руками та ногами по ребрах
і разом із ОСОБА_3 силою затягли на подвір'я.

На подвір'ї у ОСОБА_2 його продовжували бити по голові та
тулубу і вимагали принести 60 гривень. Він погодився принести гроші, проте на
вимогу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишив їм свій велосипед і годинник, який зняв з
руки та повісив на ручку сараю.

Вдома він переодягнувся та пішов в міліцію, де написав заяву
про вимагання і побиття та про те, що в нього відібрали велосипед та ручний
годинник.

Представник потерпілого ОСОБА_5 пояснила, що бачила свого
сина побитого та знає з його слів, що ОСОБА_3, їх сусід по селу, разом з
ОСОБА_2 вимагали від сина гроші, при цьому побили його та залишили у себе
велосипед і ручний годинник. Матеріальна та моральна шкода засудженими їй
повністю відшкодована, а тому вона в обранні міри покарання засудженим
покладається на розсуд суду.

Заслухавши потерпілого, його представника, засуджених,
доводи захисника та прокурора, вивчивши матеріали кримінальної справи та
перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора
підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню по причині

5

необґрунтованого виправдання
засуджених за вимагання,
неправильного засудження за розбійний напад та м'якості призначеного
судом покарання.

Вимагання, поєднане з насильством небезпечним для життя
та здоров'я особи, передбачене частиною 3 статті 189 КК України, з об'єктивної
сторони виражається у незаконній вимозі передачі чужого майна чи права на
майно, або вчинення будь - яких дій майнового характеру, з реальним
застосуванням насильства.

Згідно з висновком комісійної судово - медичної
експертизи № 247 від 27 жовтня 2006 року у ОСОБА_4, 1975 року народження, мали
місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому дев'ятого ребра зліва,
забійних ран нижньої губи, крововилив в ділянці правого ока, садна в ділянці
підборіддя, забій м'яких тканин обличчя, в ділянці нижньої щелепи зліва, які
могли утворитися 04. 04. 2006 року від дії тупих предметів, в тому числі від
ударів кулаками та ногами, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості
тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров'я ( а. с. 176 - 179).

Заподіяння в процесі вимагання середньої тяжкості
тілесного ушкодження розцінюється як насильство, небезпечне для життя та
здоров'я.

При відмежуванні вимагательства від розбою належить
виходити з того, що при розбої насильство або погроза застосування такого
насильства спрямовані на заволодіння майном у момент їх застосування.

При вимаганні суб'єкт злочину вимагає передати майно чи
право на майно або вчинення дій майнового характеру в майбутньому : через
годину, завтра, через тиждень, тоді як при розбійному нападі, нападник відразу
вилучає майно у потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_4 як на досудовому слідстві, так і в
судових засіданнях пояснював, що засудженні побили його, вимагаючи передачі 60
гривень боргу. Він погодивсь принести борг, велосипед і годинник його змусили
залишити в забезпечення виконання незаконної вимоги .

Засуджений ОСОБА_2,
не заперечував, що вимагав від ОСОБА_4 повернути 60 гривень, проте
пояснював, що потерпілий не виконав його доручення, коли він йому надавав 60
гривень і просив купити пива та горілки, а він поїхав з грошима та не повернув
їх .

Сам потерпілий ОСОБА_4 стверджує, що ніколи від ОСОБА_2
грошей не брав і не міг забути такого випадку.

6

Засуджений ОСОБА_3 визнав, що потерпілий перед ним грошових зобов'язань не
мав. Проте, зустрівши на дорозі ОСОБА_4, він став просити у нього гроші і той
дав 5 гривень. В той час, як 4 квітня 2006 року ОСОБА_3 одержав на біржі
допомогу по безробіттю, купив пляшку вина і приїхав до ОСОБА_2, щоб випити.
Гострої потреби в грошах він не відчував.

По справі встановлено, що засуджений ОСОБА_3, знав раніше
потерпілого ОСОБА_4, і скориставшись його вадами в розумовому розвитку, за
попередньою змовою з ОСОБА_2 пред'явили незаконну вимогу потерпілому передати
їм 60 гривень, а коли потерпілий ОСОБА_4
став опиратись та заперечувати наявність боргу, побили його, заподіявши
середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У потерпілого ОСОБА_4 не було жодних підстав обмовляти у
злочині засуджених, послідовне викладення ним обставин вимагання, свідчить про
правдивість його пояснень.

Отже, засудженні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діяли з прямим
умислом, вимагаючи від потерпілого ОСОБА_4 незаконної передачі грошей, при
цьому застосували насильство небезпечне для життя та здоров'я потерпілого,
змусили його до виконання дій майнового характеру - залишити велосипед та
годинник, тим самим вчинили злочин, передбачений частиною 3 ст. 189 КК України.

Обвинувачення засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розбійному
нападі, вчиненому на потерпілого ОСОБА_4, за попередньою змовою групою осіб, із
спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень, і заволодінні велосипедом
та годинником потерпілого, не знайшло свого підтвердження під час судового
слідства.

В самому обвинуваченні не наведене ознак об'єктивної
сторони злочину, передбаченого ст. 187 КК України. Вчинення розбою завжди
пов'язане з нападом відкритим чи несподіваним для потерпілого. При розбої
насильство завжди спрямоване на заволодіння майном в момент його застосування.

Потерпілий ОСОБА_4 пояснював, що він сам зняв годинника
та повісив на ручку сараю, а велосипед залишив на подвір'ї на вимогу
засуджених. Вимога про вчинення потерпілим дій майнового характеру, повністю
охоплюється об'єктивною стороною складу злочину, передбаченого ст. 189 КК
України.

Як потерпілий, так і засуджені стверджують, що спочатку
була вимога про передачу грошей. Насильство засудженими було застосоване до

7

потерпілого
з метою змусити його передати 60
гривень і не пов'язане із заволодінням велосипедом та годинником.

За таких обставин, в діях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутній
склад злочину, передбачений ст. 187 ч. 2 КК України.

Обговорюючи питання про призначення покарання засудженим,
суд приймає до уваги суспільну небезпеку вчиненого ними злочину, обставини
справи, роль кожного із засуджених у вчиненні злочину, їх ставлення до своїх
дій. Зокрема те, що засуджені своєї провини фактично не визнали, вчинили злочин
на ґрунті пияцтва, раніше вчиняли злочини. Обидва характеризуються формально
позитивно, мають на утриманні неповнолітніх дітей. Засуджений ОСОБА_3 здійснює
догляд за хворою матір'ю, інвалідом 2 групи. Заподіяна злочином шкода повністю
відшкодована потерпілому. Потерпілий та його представник не наполягають на
суворому покаранні. Прокурор, який підтримував обвинувачення в більш тяжкому
злочині, просив призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Тому, враховуючи сімейний стан засуджених, відшкодування
ними заподіяної шкоди, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину та
пом'якшує покарання, колегія суддів вважає за можливе при призначенні покарання
засудженим у вигляді позбавлення волі, застосувати ст. 69 КК України та
призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбачене санкцією статті, без
конфіскації майна.

Речові докази по справі повернуті потерпілому. Судових
витрат по справі немає.

Потерпілий ОСОБА_4 відшкодування за цивільним позовом
одержав і не наполягав на його задоволенні як в суді першої інстанції, так і в
апеляції.

Кримінальне процесуальне законодавство не передбачає
закриття провадження у зв'язку з відмовою позивача від позову, а тому суд
першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 323-324, 378,
379 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

Апеляцію прокурора, який приймав участь в розгляді справи
в суді першої інстанції, задовольнити частково.

8

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області
від 1 грудня 2006 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати.

ОСОБА_2 визнати винним і засудити за ст. 189 частиною З
КК України із застосуванням ст. 69 КК України на чотири роки позбавлення волі
без конфіскації майна.

Строк покарання засудженому рахувати з моменту
затримання, з 16 березня 2007 року.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 - залишити
утримання під вартою в СІЗО № 31 м. Чернігова.

ОСОБА_3 визнати винним і засудити за ст. 189 частиною З
КК України із застосуванням ст. 69 КК України на три роки позбавлення волі без
конфіскації майна.

Строк покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з
моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до вступу вироку
в законну силу залишити підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

За обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст.
187 ч. 2 КК України, ОСОБА_2 виправдати за відсутністю в його діях складу
злочину.

ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, виправдати за відсутністю в його діях
складу злочину.

В задоволенні позовних вимог потерпілому ОСОБА_4
відмовити, у зв'язку з повним задоволенням його вимог в добровільному порядку.

Вирок суду може бути оскаржений до Верховного Суду
України протягом одного місяця з дня його проголошення, а для засудженого
ОСОБА_2 - в той
же строк з моменту вручення копії вироку.