№1-8-2007
вирок

Іменем України

13 грудня 2007 року м. Київ

Військовий
апеляційний суд Центрального регіону в складі: головуючого полковника юстиції
НОВОВА CO., при секретарях
ГРАБОВІЙ А.В. і ЛОПУШНЯК І.П., за участю
прокурора відділу Головного управління військових прокуратур Генеральної
прокуратури України підполковника юстиції БОБРОВНИЦЬКОГО А.Е. та захисника -
адвоката ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні, в
приміщенні суду, кримінальну справу по
обвинуваченню: колишнього командира військової частини А 2574 полковника запасу

ОСОБА_2, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с Судники
Воложинського району Мінської області,
білоруса, громадянина
України, з вищою освітою, одруженого,
раніше не судимого, звільненого з
військової служби у грудні 2004
року, військового пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2
ст.
209, ч.3 ст. 358, ч. 2
ст.
366, ч. 2
ст.
410, ч. 2
ст.
425 КК
України та громадянина

ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кемерово Російської Федерації, українця,
громадянина України, з вищою
освітою, одруженого, раніше не судимого, звільненого з військової служби у травні 1998 року, військового пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,
у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 5
ст.
27 і ч. 2 ст. 209,
ч. 2, 3 ст. 358 КК України,

встановив:

З грудня
1992 року і
до моменту звільнення з військової служби 11
грудня 2004 року
ОСОБА_2 проходив службу на посаді
командира військової частини А2574, яка
розташована в місті Ніжині Чернігівської області.

Будучи
військовою службовою особою -
командиром військової частини А2574,
ОСОБА_2 , на протязі з червня 2001 року до травня 2003 року, проявив недбале ставлення до служби, яке виразилося в наступному.

На
початку червня 2001 року
ОСОБА_2 стало відомо про рішення керівництва Управління начальника інженерних
військ Генерального штабу Збройних Сил України (надалі - в/ч А0107) щодо
передачі до військової частини А2574 з військової частини А0563 (м. Охтирка Сумської області) 32 річкових
ланок, 4 берегових ланок і 2
вистілок понтонно-мостового парку ПМП,
1979 року
випуску, а також про те, що доставка

2

вказаного
військового майна повинна здійснюватися засобами вантажоотримувача, тобто військової частини А2574.

У
зв'язку з цим, 12 червня 2001 року військовою
частиною АО 107 був
виданий наряд за №
118/3/281, відповідно до
якого в/ч А0563 повинна
була передати, а в/ч А2574 отримати своїми
засобами для подальшого зберігання 32
річкові ланки, 4 берегових ланки
та 2 вистілки
понтонно-мостового парку ПМП, 1979 року випуску
(надалі - ланки і
вистілки).

14 червня 2001 року до
військової частини А2574 прибув колишній офіцер в/ч А0107 ОСОБА_3 , який після звільнення в запас співпрацював з
ЗАТ „Спецагро" та виконував окремі доручення голови правління цього
товариства, пов'язані з його
господарською діяльністю, зокрема з
отриманням техніки у військових частинах інженерних військ, яка реалізовувалась через уповноважені
організації. Під час зустрічі з ОСОБА_2 він надав останньому примірник наряду
військової частини А0107
№ 118/3/281 від 12.06.2001
року, на зворотній стороні якого
містилась записка, написана заступником
командира в/ч
А0107, в якій йшла мова
про видачу ОСОБА_3 довіреності на отримання вказаного в наряді майна, оскільки ЗАТ „Спецагро" інтереси якого
він представляв, буде переганяти з
м. Охтирки до м. Ніжина 38
придбаних ним понтонних автомобілів КРАЗ
255Б, з цього ж парку
ПМП, і одночасно може перевести ланки і
вистілки.

ОСОБА_2
, ознайомившись зі змістом вказаного
вище наряду та записки, в порешення
вимог посадової інструкції командира частини,
яка зобов'язувала його приймати рішення та видавати накази лише в
інтересах служби, а також в порушення
вимог, передбачених ст.
ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил
України, відповідно до яких
військовослужбовець повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України
та законів України, берегти державне
майно, виконувати службові
обов'язки, які визначаються статутами
Збройних Сил України, а також
відповідними посібниками,
порадниками, положеннями, інструкціями; п. 5.2.11 Положення про
військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом МО України № 300 від
16.07.97 p., відповідно до якого
приймачами можуть призначатися тільки штатні матеріально-відповідальні особи
(військовослужбовці та службовці) або офіцери,
прапорщики, мічмани і
військовослужбовці, прийняті на службу
за контрактом, згідно з вказівкою
командира частини (з'єднання); п. 4 Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 p., відповідно до якої довіреність на одержання
цінностей видається тільки особам, що
працюють на даному підприємстві; довіреність особам, що не працюють на даному підприємстві, може бути видана з дозволу керівника
підприємства, якщо підприємство, де працює дана особа, видала їй довіреність на одержання тих самих
цінностей і тієї ж кількості з цього підприємства, цього ж дня,
знаючи про те, що ОСОБА_3 не є
військовослужбовцем чи службовцем військової частини А2574, хибно вважаючи, що діє в інтересах підпорядкованої йому
військової частини, незаконно і
безпідставно розпорядився оформити та видати ОСОБА_3 довіреність на отримання
від в/частини А0563 за нарядом №
118/3/281 від 12.06.2001
р. вказаних в ньому ланок і вистілок.

В цей же
день, 14 червня 2001
року, за підписом командира частини
ОСОБА_2 та головного бухгалтера, ОСОБА_3
була видана довіреність серії ЯДА
№ 891465 на отримання від в/ч
А0563 майна за нарядом №
118/3/281 від 12.06.2001р.,
в якій був зазначений строк її дії до 24 червня 2001
року.

В
подальшому, на підставі цього наряду та
виданої військовою частиною А2574 на ім'я ОСОБА_3 довіреності,
які останній передав командуванню в/ч
А0563, зазначене в
наряді майно, на протязі червня - серпня 2001 року, було перевезене понтонними автомобілями, придбаними ЗАТ „Спецагро" до військової
частини А2750 (277 Центральний
ремонтний завод), яка розташована поруч
з військовою частиною А2574 і межує з нею,
де зазначене товариство планувало провести передпродажну підготовку
придбаним ним автомобілям.

3

У цей же
період ОСОБА_3 повідомив командиру
військової частини А2574 ОСОБА_2 про те,
що одержані ним по довіреності ланки і вистілки
завезені на територію
військової частини А2750.

Незважаючи
на це, а також на доповідь начальника
планово-фінансового відділення військової частини А2574 про те, що громадянин ОСОБА_3 не відзвітувався за видану йому довіреність
серії ЯДА № 891465 від 14.06.2001 року на
отримання ланок і вистілок, ОСОБА_2
, продовжуючи своє недбале ставлення до
служби, заходів по наведенню і
підтриманню відповідного порядку в обліку матеріальних засобів не вживав, не забезпечив витребування від ОСОБА_3 або
від в/ч А0563 документів, необхідних для постановки ланок і вистілок на
облік та заходів по переміщенню вищезазначеного військового майна із військової
частини А2750 до військової частини А2574 або оформлення його передачі на
відповідальне зберігання до військової частини А2750, за місцем фактичного перебування.

Тим
самим, ОСОБА_2 не виконав у повному обсязі своїх
обов'язків, покладених на нього згідно з
посадовою інструкцією командира частини,
а також відповідно до вимог
ст. ст. 58,
59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил
України, відповідно до яких командир
частини особисто відповідає перед державою за стан і збереження озброєння, бойової та іншої техніки, зобов'язаний знати стан справ у дорученій
йому військовій частині, встановлювати у
частині такий порядок, який гарантував
би неухильне виконання законів України і положень статутів; п.п. 12, 46, 47
Керівництва по обліку озброєння,
техніки, майна та інших матеріальних
засобів у Збройних Силах, частини II „Облік
на складах, базах і арсеналах об'єднань
і центрального підпорядкування",
відповідно до яких керівництво організацією обліку матеріальних засобів
у базі здійснює начальник бази, який
відповідає за стан обліку у всіх підрозділах бази, прийняті приймачем або комісією бази
матеріальні засоби передаються на зберігання начальнику сховища під розписку в
супровідних документах або актах приймання; матеріальні засоби, прийняті базою, оприбутковуються не пізніше наступного дня;
п.п.3, 15 Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів №
99 від 16.05.96 p., відповідно до
яких бланки довіреностей є документами суворої звітності, що вимагає контролю за своєчасним поданням
документів, що свідчать про використання
довіреності, або невикористаних
довіреностей; відповідальність за своєчасне та повне оприбуткування одержаних
за виданими довіреностями цінностей покладається на посадових осіб, яким надано право підписувати
довіреності, а також на особу, яку призначено для виписування і реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей.

Внаслідок
неналежного виконання ОСОБА_2 своїх
службових обов'язків і не вжиття ним заходів до своєчасного обліку та
збереження військового майна, а саме: 32
річкових і 4 берегових ланок та 2 вистілок парку ПМП, 1979 року випуску, загальною залишковою вартістю 130454 грн. 73 коп., виникла нестача цього майна, оскільки воно не було відчужено встановленим
порядком через уповноважені організації і повинно було знаходитися на обліку та
зберіганні у військовій частині А2574,
однак на протязі тривалого часу (з серпня 2001 року по травень 2003
року) безпідставно зберігалося на території військової частини А2750, не як військове майно, а як майно ЗАТ „Спецагро", яке після здійснення передпродажної підготовки
вказаних ланок і вистілок, у період з 30 січня по 28 травня 2003 року безоплатно
вивезло це майно з території військової частини А2750 разом з придбаними
автомобілями та реалізувало його, як
парк ПМП.

Таким
чином, недбале ставлення ОСОБА_2 до служби потягло за собою спричинення тяжких
наслідків, які виразилися в завданні
матеріальних збитків, тобто шкоди на загальну
суму 130454 грн. 73 коп, яка складається
із залишкової вартості 32 річкових і 4 берегових ланок та 2 вистілок парку
ПМП, 1979 року.

Крім
цього, на початку 2003 року
ОСОБА_2, будучи військовою службовою
особою, бажаючи мати у своїй власності
автомобіль ГАЗ 66 з
кунгом, вирішив безоплатно

4

привласнити
такий автомобіль з комплекту виробу ЕСБ-8ІМ,
заводський НОМЕР_1, 1989 року випуску, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3
(надалі - автомобіль
ГАЗ 66), залишкова вартість якого без обладнання становила 4464 грн. 78 коп..

З цією
метою ОСОБА_2 , в порушення вимог ст.
ст. 58, 59,
66, 67 Статуту внутрішньої служби
Збройних Сил України, п. 12 ч.2
Керівництва по обліку озброєння,
техніки, майна та інших
матеріальних засобів у Збройних Силах,
затвердженого наказом Міністра оборони 1979 року № 260, ,
посадової інструкції командира в/частини А 2574, відповідно до яких командир військової
частини відповідає за керівництво, стан
обліку і збереження всіх матеріальних засобів у частині, зобов'язаний знати стан справ у дорученій
військовій частині, вживати відповідних
заходів по наведенню і підтриманню відповідного порядку в обліку матеріальних
засобів та всупереч вимогам ст. 7
Положення про порядок обліку,
зберігання, списання та
використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України № 1225 від 04.08.2000 року,
відповідно до якої „обліку підлягає все військове майно, незалежно від його призначення і джерел
надходження, облік військового майна
повинен бути своєчасним, достовірним і
точним", умисно не вживав заходів
по наведенню та підтриманню відповідного порядку в обліку матеріальних засобів
військової частини А2574, зокрема щодо
пономерного обліку інженерних електростанцій ЕСБ-8ІМ, та словживаючи своїм службовим
становищем, створив умови, які ускладнювали виявлення нестачі або
надлишків вказаних електростанцій.

Прийнявши
рішення про привласнення вказаного вище автомобіля з кунгом, ОСОБА_2 ,
з метою подальшого маскування та приховування незаконного походження
цього майна та його легалізації,
приблизно в лютому 2003
року звернувся до колишнього офіцера в/ч А0107 ОСОБА_3 з
проханням зробити йому, ОСОБА_2, довідку-рахунок для реєстрації начебто
правомірно придбаного ним автомобіля ГАЗ 66.

Для
цього ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 факсом
копію особистого паспорту громадянина України і надав йому дані щодо року
виготовлення потрібного автомобіля ГАЗ 66,
номерів його шасі та двигуна, які
були необхідні для заповнення довідки-рахунку.

Користуючись
отриманими від ОСОБА_2 даними,
ОСОБА_3 умисно виготовив завідомо
неправдиві документи, необхідні для
видачі довідки-рахунку, які через
знайому людину передав до корпорації „Укрінмаш", де на їх підставі 03 березня 2003 року на ім'я
ОСОБА_2 була видана довідка-рахунок
серії МОЛ за НОМЕР_4 про
те, що корпорацією „Укрінмаш"
останньому начебто продано і видано автомобіль з кунгом марки ГАЗ 66,
шасі НОМЕР_2.

Отриману
таким чином довідку-рахунок ОСОБА_3
потім передав її ОСОБА_2 для
використання за призначенням. (Матеріали
кримінальної справи відносно ОСОБА_3 в
частині його обвинувачення в підробленні за попереднім зговором групою осіб з
невстановленими слідством особами документів необхідних для одержання
довідки-рахунку та збуту вказаної довідки ОСОБА_2, за ч. 2
ст.
358 КК України закриті відповідно до постанови суду від 13.12.2007
року, у зв'язку зі звільненням ОСОБА_3
від кримінальної відповідальності на підставі
ст. 6 Закону України
„Про амністію" від 19.04.2007
року, а в частині обвинувачення у
використанні завідомо підроблених документів за ч.3 ст.
358 КК України - у зв'язку зі звільненням ОСОБА_3 від кримінальної
відповідальності на підставі ч. 1
ст. 49 КПК
України, внаслідок закінчення строків
давності притягнення до кримінальної відповідальності).

Продовжуючи
реалізацію свого злочинного умислу на привласнення автомобіля ГАЗ 66 з комплекту
виробу ЕСБ-8ІМ, ОСОБА_2 , використовуючи вказану вище довідку-рахунок
та підроблені, приблизно у вересні 2003 року, невстановленими, як в ході досудового, так і судового слідства, особами документи, а саме: два примірники наряду в/ч А0107 № 118/3/605 від 30.07.2003 року, відповідно до якого він, начебто як представник Державної
госпрозрахункової зовнішньо-імпортної фірми „Укрінмаш", на підставі договору № 50-1 від 31.03.03 р. та довідки про оплату № 27/12-6865 від

5

29.07.2003 року набував
право отримати у військовій частині А2574 виріб ПД-530 (без обладнання) на шасі
ГАЗ 66 з
кунгом, 1989 року випуску (шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3), хоча насправді військовою частиною АО 107 такий наряд не
видавався, вказаного у ньому виробу на
обліку у військовій частині А2574 не було,
а ДГЗІФ „Укрінмаш" не реалізовувала ОСОБА_2 відповідного виробу на шасі ГАЗ 66 і не отримувала
від останнього будь-якої оплати за це майно; два примірники акту
прийому-передачі автомобіля ГАЗ 66
від 20.08.2003 р. та
акт технічного стану на цей автомобіль за №
183 від 20.08.2003 p.,
9 жовтня 2003
року, зловживаючи своїм службовим
становищем та використовуючи його в особистих інтересах, діючи умисно,
з корисливою метою, незаконно
вивіз вказаний автомобіль ГАЗ 66
з території військової частини та заволодів ним.

Цього ж
дня, з метою легалізації одержаного
злочинним шляхом автомобіля ГАЗ 66, залишковою вартістю без обладнання 4464 грн. 78 коп., ОСОБА_2 ,
представив його для огляду та державної реєстрації до
Ніжинського міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділення (МРЕВ) відділу
ДАІ УМВС України в Чернігівській області,
разом з підробленими документами,
а саме: довідкою-рахунком корпорації „Укрінмаш" серії МОЛ НОМЕР_4 від 03.03.2003 року, двома примірниками наряду в/ч А0107 № 118/3/605 від 30.07.2003 року, двома примірниками акту прийому-передачі від 20.08.2003 року та актом
технічного стану № 183 від 20.08.2003 року, де після його реєстрації, ОСОБА_2,
як власнику автомобіля ГАЗ 66, 1989 року випуску шасі НОМЕР_5, було видане свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії
РМС НОМЕР_6 та
номерний знак НОМЕР_7.

(Матеріали
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 в
частині його обвинувачення у використанні завідомо підроблених документів за ч.
3 ст.
358 КК України закриті,
відповідно до постанови суду від 13.12.2007 року, у зв'язку зі звільненням ОСОБА_2 від
кримінальної відповідальності на підставі ч. 1
ст. 49 КПК
України, внаслідок закінчення строків
давності притягнення до кримінальної відповідальності).

В цей же
день, 09 жовтня 2003
року, на підставі поданої
ОСОБА_2 заяви, привласнений та легалізований ним шляхом
реєстрації автомобіль ГАЗ 66
з кунгом був знятий з обліку для реалізації в межах України, а 17
жовтня 2003 року
проданий громадянину ОСОБА_4, через Господарське ТОВ „Фірма Му на", розпорядившись таким чином на власний розсуд
майном, одержаним злочинним шляхом.

Реалізуючи
свій намір, який виник у нього задовго
до цього і був направлений на незаконне привласнення засобів пересування, шляхом зловживання службовим становищем, ОСОБА_2 ,
діючи повторно, у грудні 2004 року, перед звільненням з військової служби, знову вирішив здійснити свій умисел на
заволодіння легковим автомобілем ГАЗ 3110, реєстраційний номер НОМЕР_8, 1999
року випуску, білого кольору, шасі НОМЕР_9, кузов НОМЕР_10, двигун НОМЕР_11 (надалі
- автомобіль ГАЗ 3110,
1999 р.в.), який з
травня 2000 року був
офіційно зареєстрований у Ніжинському МРЕВ за військовою частиною А2574.

При
цьому, з метою створення сприятливих
умов для незаконного привласнення цього автомобіля в майбутньому, ОСОБА_2,
зловживаючи своїм службовим становищем,
скористався тією обставиною, що у
жовтні 2000 року, на його прохання, директор Ніжинського приватного
виробничо-комерційного підприємства „Енергія-Полісся" громадянин
ОСОБА_5, у якості шефської
допомоги, придбав та передав для
військової частини А2574 два автомобілі,
в тому числі новий автомобіль ГАЗ 3110, 2000 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_13, двигун НОМЕР_14 (надалі
- автомобіль ГАЗ 3110,
2000 р.в), який не був
зареєстрований в органах ДАІ, а ні за
громадянином ОСОБА_5, а ні за
фірмою„Енергія-Полісся".

При
цьому, як і раніше, в порушення тих самих норм Статуту
внутрішньої служби Збройних Сил України та інших нормативно-правових
актів, якими визначаються
відповідальність та обов'язки командира військової частини, ОСОБА_2 умисно не вживав заходів щодо
наведення належного порядку в обліку військового майна та не

6

забезпечив
оприбуткування і постановки на облік переданого до військової частини
автомобіля ГАЗ 3110, 2000 р. в.

Зокрема, знаючи про те, що облікований у військовій частині
автомобіль ГАЗ 3110, 1999 р.в. є позаштатним, а тому не може експлуатуватися як військове
майно, ОСОБА_2 спочатку організував його
реєстрацію в Ніжинському МРЕВ, де на
вказаний автомобіль був виданий державний реєстраційний номер НОМЕР_8, а потім,
коли до військової частини надійшов наряд в/ч А0119 (Головного автомобільного управління Міністерства оборони
України) № ПО від 22.02.2001 року про
передачу вказаного автомобіля до військової частини А0234 (м. Київ),
ОСОБА_2, використовуючи своє
службове становище, вжив заходів для
того, щоб замість облікованого та
зареєстрованого за військовою частиною автомобіля ГАЗ 3110,
1999 р.в., до
військової частини А0234, на підставі
вказаного вище наряду, був переданий
ніде не зареєстрований та не облікований автомобіль ГАЗ 3110,
2000 р. З цією метою,
невстановленими слідством особами (особою), до примірників вказаного вище наряду, були внесені дані, що не відповідали дійсності, а акт техстану автомобіля взагалі не
складався.

Створивши
у такий спосіб надлишок військового майна -
автомобіля ГАЗ-3110, 1999 року
випуску, який був безпідставно знятий з
обліку військової частини на підставі наряду № ПО від 22.02.2001
року, ОСОБА_2 створив умови, як для подальшого використання цього
автомобіля в якості орендованого майна,
заручившись відповідним листом директора фірми
„Енергія-Полісся", так і для його
незаконного привласнення.

На
початку грудня 2004 року, безпосередньо перед звільненням з військової
служби, ОСОБА_2 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне заволодіння засобом
пересування (автомобілем ГАЗ-3110),
зловживаючи своїм службовим становищем в особистих інтересах та в
інтересах третіх осіб, вирішив шляхом
складання завідомо неправдивих документів зняти автомобіль з державної
реєстрації, заволодіти ним, після чого реалізувати Ніжинському міському
об'єднанню громадян „Сапер", членом
якого він був особисто, а головою правління
був його підлеглий працівник військової частини А2574.

З цією
метою, 4 грудня 2004
року, за вказівкою ОСОБА_2 , від його імені, як командира військової частини А2574, до Ніжинського МРЕВ були подані документи про
зняття з обіку автомобіля ГАЗ 3110, 1999
р.в. з метою його реалізації, в тому
числі завідомо підроблений наказ командира військової частини А2574 № 230 від
03.12.2004 р. „Про реалізацію автомобіля ГАЗ 3110 державний номер
НОМЕР_8", який було видано ОСОБА_2
всупереч вимогам постанови KM України № 1919 від 28.12.2000 p., якою затверджено Положення про порядок
відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил. (Матеріали
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 в
частині його обвинувачення у службовому підробленні офіційних документів за ч. 2 ст. 366
КК України, відповідно до постанови суду
від 13.12.2007 року, закриті у зв'язку
зі звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49
КПК України, внаслідок закінчення
строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, з перекваліфікацією дій останнього на ч.
1 ст.
366 КК України).

Цього ж
дня службовими особами Ніжинського МРЕВ автомобіль ГАЗ 3110, 1999 р. в.,
був знятий з державної реєстрації,
що дало можливість ОСОБА_2 не
тільки фактично заволодіти цим майном, а
й розпоряджатися ним на власний розсуд,
що він і зробив.

Зокрема, 8
грудня 2004 року, за розпорядженням ОСОБА_2 , автомобіль ГАЗ 3110, 1999 р.в.
було реалізовано через Ніжинський відділ Української товарної біржі, на підставі біржового договору
купівлі-продажу №
406875, укладеного між
військовою частиною А2574 та Ніжинським міським об'єднанням громадян
„Сапер", однак при цьому будь-які
кошти за цей автомобіль не сплачувались і на рахунок військової частини А2574
не надходили.

7

Того ж дня, на підставі вказаного біржового договору, автомобіль ГАЗ 3110, 1999 р. в. був
зареєстрований в Ніжинському МРЕВ за об'єднанням громадян „Сапер", як власником транспортного засобу.

Разом з
тим, як і раніше, цим автомобілем продовжував розпоряджатись
ОСОБА_2, який використовував його у
своїх власних інтересах та надавав у тимчасове користування іншим членам
обєднання „Сапер" до того часу,
доки цей автомобіль не був вилучений Генеральною прокуратурою України та
переданий на відповідальне зберігання у військову частину А2574 як речовий
доказ.

Будучи
допитаним в судовому засіданні по суті пред'явленого обвинувачення підсудний
ОСОБА_2 не визнав своєї вини у вчиненні
жодного із інкримінованих йому злочинів,
і заявив, що всі обвинувачення на
його адресу є безпідставними.

Зокрема, як пояснив в судовому засіданні підсудний
ОСОБА_2 під час виконання ним своїх службових обов'язків, в тому числі в період з червня 2001 року по травень 2003 року, він не допустив жодного порушення
статутів, наказів Міністра оборони та
інших нормативних актів, якими повинен
був керуватися, як командир військової
частини. Рішення про видачу довіреності ОСОБА_3 на отримання ним ланок і
вистілок приймав не він, а старший
начальник полковник ОСОБА_6.

Допитані
в судовому засіданні свідки, як вважає
ОСОБА_2, підтвердили ті обставини, що він не давав нікому будь-яких незаконних
розпоряджень; що до військової частини А2574 не надходили ланки і вистілки або
документи, на підставі яких це майно
могло бути поставлено на облік; що командуванню в/ч А0107 було відомо про знаходження ланок і вистілок на території
в/ч А 2750, однак у зв'язку з цим йому не було предявлено будь-яких
претензій, в тому числі щодо
необлікування цього майна.

Його
обвинувачення у виведенні з під обліку 4-х
електростанцій ЕСБ-8ІМ, викраденні
однієї з них та її легалізації, як
пояснив далі ОСОБА_2, взагалі є
безпідставним, оскільки зробити це одній
людині, навіть якщо це командир
військової частини, практично не
можливо. Справа в цій частині була сфальсифікована слідчим та ревізором КРУ,
які грунтували свої висновки не на доказах, а на припущеннях. Крім того, як зазначив ОСОБА_2, електростанція ЕСБ-8ІМ, викрадення якої йому інкримінують, була видана з військової частини ще у 1998 році і станом на
2003 рік не
являлась військовим майном.

Що ж
стосується автомобіля ГАЗ 3110, 1999 р.в., то, як
пояснив підсудний ОСОБА_2, до 2005 року йому
взагалі не було відомо про те, що у 2001 році на підставі
наряду в/ч А0119 було
передано не цей автомобіль, а автомобіль
ГАЗ 3110, 2000 р.в., який був наданий частині в оренду строком на 5 років директором
приватної фірми „Енергія-Полісся" ОСОБА_5

До
вказаного вище часу він, ОСОБА_2, вважав,
що після передачі в м. Київ до в/ч А0234 автомобіля ГАЗ 3110,
який дійсно знаходився на обліку, в частині залишився аналогічний
автомобіль, який йому надав в оренду громадянин
ОСОБА_5

Враховуючи
це, а також те, що на ньому була особиста відповідальність за
переданий йому в оренду автомобіль, він, перед звільненням з військової служби, вирішив переоформити його на об'єднання
громадян „Сапер", членом якого
являвся, з метою подальшого користування
цим автомобілем до закінчення строку його оренди.

Незважаючи
на невизнання своєї вини підсудним ОСОБА_2 ,
вина останнього у вчиненні інкримінованих йому згідно вироку
злочинів, доведена сукупністю показів
свідків та інших доказів, в тому числі
речових, які були досліджені в судовому
засіданні.

По епізоду недбалого ставлення ОСОБА_2
до військової служби:

Допитаний
в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3
показав, що до звільнення з
військової служби, він проходив службу в
Управлінні начальника інженерних військ і

8

добре знав багатьох
командирів військових частин. Будучи на пенсії,
використовуючи свій досвід та відповідні зв'язки, на взаємовигідних умовах, він почав співпрацювати з головою правління
ЗАТ „Спецагро" допомагаючи останньому вирішувати питання щодо закупівлі
війскового майна, яке реалізовувалось
через уповноважені організації.

За
характером цієї співпраці йому доводилось їздити по різним частинам, в тому числі і до військової частини
А2574, командиром якої був полковник
ОСОБА_2, з метою отримання майна за
нарядами, які видавались у в/ч АО 107, де він раніше проходив службу.

В кінці
травня 2001 року ЗАТ
„Спецагро", інтереси якого він
представляв, придбало 38 понтонних
автомобілів КРАЗ 255Б з
комплекту парку ПМП, 1979р.в., який знаходився на зберіганні у в/ч А0563 (м. Охтирка). Вказані автомобілі ЗАТ
„Спецагро" планувало перегнати до м.
Ніжина на 277 Центральний
ремонтний завод (в/ч 2750), де вони повинні були пройти передпродажну підготовку.

Знаючи
про це, начальник управління інженерного
озброєння в/ч АО 107 полковник
ОСОБА_6 звернувся до голови правління ЗАТ „Спецагро" з проханням перевезти
ланки і вистілки з комплекту цього ж парку ПМП до в/ч А2574, яка також знаходилась у м. Ніжині,
з чим останній погодився.

У
зв'язку з цим він, ОСОБА_3, діючи за дорученням голови правління ЗАТ
„Спецагро", отримавши наряд
№118/3/281 від 12.06.2001р., прибув до
військової частини А2574, де, після розмови з командиром частини ОСОБА_2 з
приводу отримання майна зазначеного в наряді,
14 червня 2001 року отримав довіреність серії ЯДА № 891465, згідно якої повинен був отримати у в/ч А0563
для в/ч А2574 ланки і вистілки парку ПМП,
1979р.в.

Наступного
дня, він прибув до в/ч А0563, де на підставі наданого наряду та довіреності були
оформлені документи, необхідні для
отримання і вивезення майна.

При
цьому він, ОСОБА_3, особисто отриманням і перевезенням
майна, яке було зазначене в наряді не
займався, оскільки ланки і вистілки
перевозились з Охтирки в Ніжин автомобілями ЗАТ „Спецагро" на протязі
декількох місяців. Ніякого відношення до того,
що ланки і вистілки були завезені до в/ч А2750, а не до в/ч А2574, він, ОСОБА_3, не мав.

Крім
цього, ОСОБА_3 в суді пояснив, що приблизно в серпні 2001 року, він особисто доповів ОСОБА_2 про те, що ланки і вистілки знаходяться на території в/ч А2750 і на скільки він
памятає, передав останньому
накладну, отриману у в/ч А0563 15.06.2001 року, на видачу цих ланок і вистілок.

Чому ці
ланки і вистілки не були обліковані у військовій частині А2574 і яким чином ЗАТ
„Спецагро" в подальшому зберігало їх,
а потім вивезло з території в/ч
А2750, як своє
майно, йому не відомо.

На
підтвердження своїх показів про те, що
після видачі йому довіреності на отримання ланок і вистілок він, на протязі 2001-2003 років,
неодноразово був на території в/ч
А2574 і отримував там військове військове майно,
підсудний ОСОБА_3 надав суду декілька копій нарядів, які засвідчували вказані ним обставини і за
його клопотанням були приєднані до матеріалів справи. При цьому, ні ОСОБА_2,
як командир військової частини,
ні будь-яка інша посадова особа,
як пояснив далі ОСОБА_3, не
висловлювала йому ніяких претензій з приводу того, що він не відзвітувався за видану йому 14
червня 2001 року довіреність.

Допитаний
в судовому засіданні колишній заступник начальника інженерних військ ЗС України
- начальник
управління озброєння в/ч
А0107 ОСОБА_6 підтвердив обставини, про
які повідомив в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3, з приводу вирішення питання щодо перевезення
з Охтирки в Ніжин ланок і вистілок парку ПМП автомобілями, які придбало ЗАТ „Спецагро", та пояснив суду, що у червні 2001 року він мав телефонну розмову з ОСОБА_2 з приводу
прийнятого рішення про передачу з в/ч
А0563 до в/ч А2574 ланок і
вистілок к комплекту
парку ПМП для їх подальшого зберігання. Під час цієї розмови ОСОБА_2 висловив
свої заперечення щодо неможливості виконання цього рішення власними
силами, у зв'язку з чим він запропонував останньому, як
один із варіантів
вирішення цього питання,
видати

9

довіреність
ОСОБА_3, який співпрацював з ЗАТ
„Спецагро", яке могло перевезти
ланки і вистілки в м. Ніжин, оскільки придбало автомобілі КРАЗ 255Б з того ж самого
парку ПМП, який знаходився в Охтирці і
планувало переганяти їх на 277
Центральний ремонтний завод для проведення передпродажної підготовки.
Оскільки ОСОБА_2 не мав заперечень проти
цієї пропозиції, після розмови з ним
він, ОСОБА_6, на зворотній стороні одного з примірників
наряду, який був виданий в/ч АО 107, написав ОСОБА_2
записку про видачу довіреності ОСОБА_3,
яка була викладена у формі нагадування,
а не у формі наказу чи розпорядження.

Про
те, що після видачі наряду, вказані в ньому ланки і вистілки не були
оприбутковані встановленим порядком в/ч
А2574 він, ОСОБА_6, не знав. Ні в письмовій, ні в усній формі ОСОБА_2 йому про це не
доповідав. Більш того, наприкінці 2001 року, коли він був у відрядженні і разом з ОСОБА_2
ходив по території в/ч
А2574 він особисто побачив, що ланки і
вистілки парку ПМП знаходяться на автомобілях ЗАТ „Спецагро", які стояли на території в/ч А2750 і їх було добре
видно з території в/ч
А2574. При цьому, він
нагадав ОСОБА_2 про те, що це майно
рахується за в/ч А2574 і що
його необхідно облікувати та документально оформити зберігання на території в/ч А2750, на що останній відповів,
що знає про це, але конкретно не
пояснював про те, чи знаходиться це
майно на обліку частини чи ні.

Свідок
ОСОБА_7, начальник планово-фінансового
відділення в/частини А2574,
показала, що 14 червня 2001 року її викликав
до себе в службовий кабінет командир в/ч
А2574 полковник ОСОБА_2 і дав
розпорядження виписати довіреність на ім'я громадянина ОСОБА_3 на отримання ним ланок і вистілок парку
ПМП, 1979р.в., з військової частини А0563 на підставі наряду
військової частини А0107 №118/2/281 від 12.06.2001р. оригінал чи копія якого
був у нього. Знаючи про те, що ОСОБА_3
не є працівником військової частини,
вона сказала ОСОБА_2 , що у
зв'язку з цим йому не можна видавати довіреність. В її присутності, ОСОБА_2
одразу зателефонував до Києва полковнику ОСОБА_6 і після розмови з
ним, сказав, щоб вона виписувала довіреність на
ОСОБА_3., так як це питання погоджено з
ОСОБА_6. Після цього, вона виконала
розпорядження ОСОБА_2 і виписала довіреність на ім'я ОСОБА_3. Заповнивши бланк
довіреності і зареєструвавши її в журналі,
вона занесла довіреність до кабінету командира частини, де ОСОБА_2,
в її присутності, поставив свій
підпис, а також відтиск гербової печатки
частини, як біля свого підпису, так і,
на її прохання, в тому
місці, де вона зробила виправлення, яке завірила своїм підписом.

Через
деякий час, після закінчення терміну дії
довіреності, касир ОСОБА_9, в обов'язки якої входило здійснення контролю
за використанням виданих довіреностей,
повідомила їй про те, що за
довіреність, яка була видана
ОСОБА_3, ніхто не відзвітувався.
Вона, в свою чергу доповіла, про це командиру частини ОСОБА_2 , на що останній відповів, що розбереться з цим. Потім,
коли стало відомо про те, що
ланки і вистілки парку ПМП, на отримання
яких була видана довіреність,
знаходяться на території сусідньої в/частини А2750, вона знову зверталась з цим питанням до
командира частини, однак і після цього
ніяких заходів вжито не було, а за
довіреність так ніхто і не відзвітувався.

Допитана
в судовому засіданні свідок ОСОБА_9,
показала, що в кінці червня 2001 року, після повернення з відпустки, вона перевірила журнал реєстрації
довіреностей і побачила, що за видану в
період її відпустки довіреність на ім'я ОСОБА_3 ніхто не відзвітувався. Про це
вона декілька разів доповідала начальнику планово-фінансового відділення
ОСОБА_7 Зі слів ОСОБА_7 ій відомо, що
вона також неодноразово доповідала командиру частини про вказану довіреність.
Які заходи вживав командир, їй не
відомо, однак до того часу, коли журнал реєстрації довіреностей було
знищено у зв'язку із закінченням терміну його зберігання, за цю довіреність ніхто не відзвітувався.

Свідок
ОСОБА_8, колишній начальник вдділу інженерного
озброєння в/ч А0107, в суді показав, що
про те, що ланки і вистілки парку
ПМП, 1979р.в., які відповідно

10

до наряду № 118/3/281 від 12.06.2001 р. підлягали
передачі для подальшого зберігання з в/ч
А0563 до в/ч
А2574, не стоять на
обліку в/ч А2574, йому стало відомо тільки у серпні-вересні 2003 року, коли цього майна вже не було і про даний факт
стало відомо командованию
в/ч А0107. Остаточно це з'ясувалося після того, як полковник ОСОБА_10 виїхав до в/ч А2574 і на місці
перевірив питання обліку ланок і вистілок у цій частині.

Крім
цього, свідок ОСОБА_8 також
пояснив, що в цей же час, коли полковник ОСОБА_11 висловив свої сумніви
щодо виконання вказаного вище наряду та можливого викрадення парку ПМП, перевіркою ним Книги реєстрації нарядів за 2001-

2002 роки, було встановлено, що наряд № 118/3/281 від 12.06.2001 р. повернувся до в/ч

А0107, як виконаний, а
тому було незрозумілим, чому це майно не
було обліковане, тим

більше, що на протязі всього цього
часу ОСОБА_2 не доповідав про те, що він
не

може поставити це майно на облік,
оскільки в частині немає необхідних для цього

документів.

Свідок ОСОБА_10
в суді показав, що в період з липня 2001 року по жовтень

2003 року він займав посаду начальника
групи забезпечення відділу інженерно-технічного

планування та безпосередньо відповідав за організацію обліку засобів
інженерного

озброєння. Облік засобів інженерного озброєння на той час вівся лише в
електронному

вигляді. Зміни до облікових даних вносилися на підставі виконаних нарядів, а звірки щодо

наявності та руху засобів інженерного озброєння з підпорядкованими
частинами, в тому

числі з в/ч
А2574, проводилися лише
на підставі щорічних донесень, які
надходили з

частин. Головною причиною не виявлення на протязі 2-х років різниці між
обліковими

даними по ланкам і вистілкам в/ч
А2574 і в/ч А0107 стала
недосконалість існуючої на той

час системи обліку.

Про
наявність розбіжностей в облікових даних по ланкам і вистілкам йому стало
відомо лише у серпні-вересні 2003
року, коли він особисто, за розпорядженням безпосереднього начальника
полковника ОСОБА_8 прибув до в/ч А2574 і з'ясував, що у картках обліку в/ч А2574 були відсутні
дані про надходження у 2001
році ланок і вистілок парку ПМП,
1979р.в., з в/ч А0563.

За
результатами цієї перевірки він підготував письмовий рапорт, в якому зазначив, що ланки і вистілки парку ПМП по наряду в/ч А0107 були видані з в/ч А0563 громадянину
ОСОБА_3 за довіреністю в/ч
А2574 серії ЯДА №891465 від
14.06.2001р. Однак фактично вказане в наряді майно у в/ч А2574 не
поступило, по картках обліку не
проведене і в частині відсутнє.

З
дослідженого в судовому засіданні примірника наряда № 118/3/281 від 12.06.2001 р. ,
який визнано речовим доказом по справі, вбачається,
що на ньому відсутні будь-які відмітки,
які б свідчили про його реєстрацію у в/ч А2574.

Разом з
тим, резолюція, яку наклав на цьому документі ОСОБА_2 „Нач. хранения Организовать
получение, подпись и дата 13.6.01
г." свідчить про те,
що підсудний не тільки знав про існування цього докумета, а й фактично прийняв його до виконання.

Тим
більше, що в цьому наряді було прямо
зазначено про отримання вказаного в ньому майна, а саме: 4-х
берегових ланок, 32-х річкових ланок
і 2-х вистілок, засобами вантажоотримувача, яким являлась військова частина А2574.

Відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 6547 від 01.08.2006
p., підпис від імені ОСОБА_2
на лицевій стороні наряду в/ч
АО 107 №118/3/281 від 12.06.2001р. під резолюцією: „Нач. хранения Организовать
получение" від 13.06.2001
p. - виконано
ОСОБА_2

З
оглянутої в судовому засіданні довіреності серії ЯДА № 891465 від 14 червня 2001р., яка
також визнана речовим доказом по справі,
встановлено, що вона виконана на
стандартному бланку встановленого зразка,
графи якої заповнені кульковою пастою синього кольору. Зі змісту
довіреності вбачається, що її видано
військовою частиною А2574 на ім'я ОСОБА_3,
з наведенням його паспортних даних,
на отримання від в/частини А0563
цінностей за нарядом №
118/3/281 від 12.06.2001р.,
з

11

терміном
дії до 24 червня 2001 р. До переліку
цінностей, які належить отримати за цією
довіреністю, і який міститься на її
зворотній стороні, включене наступне
майно: 4 берегових
ланки, 32 річкові ланки і 4
вистілки парку ПМП, 1979р.в., всього три найменування. Далі стоїть підпис
особи на ім'я якої видано довіреність,
який засвідчений підписами командира військової частини та головного
бухгалтера, а також мається відтиск круглої
гербової печатки в/ч А2574.

Крім
того, на цій стороні довіреності мається
виправлення, засвідчене підписом
головного бухгалтера та відтиском круглої гербової печатки в/ч А2574. Зокрема в графі
„Кількість (прописом)" напроти найменування під № 2 „Річкова ланка
парку ПМП, 1979р.в." однією
горизонтальною лінією закреслене слово „чотири", а зверху зроблено запис - „тридцять
дві".

Відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 6546 від 01.08.2006
p., підпис від імені ОСОБА_2
в графі „Керівник підприємства" на довіреності серії ЯДА № 891465 від 14.06.2001р.
- виконано ОСОБА_2

Відповідно до
висновку судово-технічної експертизи
документів №
122 від

25.10.2006 p.,
відтиски круглої гербової печатки на зворотній стороні
довіреності серії

ЯДА № 891465 від
14.06.2001р. нанесені справжньою печаткою в/ч
А2574.

Актом
документальної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності в/ч А0107, проведеної, на
підставі постанови Генеральної прокуратури України від

19.01.2007 p.,
головним спеціалістом відділу контролю за технічним
забезпеченням

контрольно-ревізійного департаменту МО
України ОСОБА_12, встановлено, що

командиром в/ч А2574
полковником ОСОБА_2 , в порушення
вимог

пунктів 3, 15 Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних

довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Міністерства фінансів

України від 16.05.1996р. №
99, була видана
довіреність сторонній особі, а саме -

громадянину ОСОБА_3, який не
перебував у трудових відносинах з в/ч
А2574 і

довіреності на отримання майна від в/ч
А2574 не мав. Вказана довіреність дозволяла

безоплатно і незаконно отримати у в/ч
А0563 ланки і вистілки парку ПМП в кількості 38

одиниць. Бланки довіреностей є документами суворої звітності, що вимагає контролю за

своєчасним поданням документів, що
свідчать про використання довіреності,
або

невикористаних довіреностей; відповідальність за своєчасне та повне
оприбуткування

одержаних за виданими довіреностями цінностей покладається на посадових
осіб, яким

надано право підписувати довіреності,
а також на особу, яку призначено
для виписування

і реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей.

З
дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду від 27.07.2006 року
вбачається, що під час огляду Справи № 52 „Реєстрація
прибуткових документів в/ч А2574" серед прибуткових документів, які були зареєстровані у 2001 році, не було виявлено запису про реєстрацію
наряду № 118/3/281 від 12.06.2001 року.

Крім
того, під час проведення даної слідчої
дії, за результатами огляду Справи № 63 „Журнал
реєстрації вихідних документів в/ч
А2574" було встановлено,
що між реєстраційними номерами 47
від 11.03.2003 р. і 48 від 17.03.2003 p.,
знаходиться запис під № 47а від 14.03.2003р. про реєстрацію акту оцінки ланок
парку ПМП.3апис виконаний почерком, який
відрізняється від почерку, яким виконані
попередні та наступні записи, зокрема
про реєстрацію документів за №
47 та № 48.

Допитана
в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала,
що на посаді начальника відділення обліку матеріальних засобів в/ч А2574 вона працювала з
22.07.2003 року.
Акт технічного стану №
47 від 14.03.2003 р. на 32 річкові і 4 берегові ланки
та 2 вистілки
парку ПМП, 1979 р.в., був зареєстрований нею у справі № 63 „Журнал
реєстрації вихідних документів в/ч
А2574" після того, як
вона була призначена на вказану посаду,
тобто після 22.07.2003
року. Цей акт до обліково-операційного відділу приніс начальник зберігання
майор ОСОБА_14, який сказав, що його необхідно зареєструвати 14.03.2003
року, оскільки в акті вже стояла дата
затвердження - 14.03.2003 року, що вона
і зробила, вчинивши відповідний запис в
„Журналі реєстрації вихідних

12

документів" під №
47а, а на самому акті поставила
цифру „47". Після
реєстрації цього акту вона його повернула ОСОБА_14

Допитані
в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_16, кожен окремо,
підтвердили той факт, що вони не
приймали участі, разом із майором
ОСОБА_14, в огляді на території в/ч А2750 ланок і вистілок парку ПМП, 1979р.в.,
а також у складанні, за
результатами цього огляду, акту технічного
стану № 47 від 14.03.2003р.
Підписи, проставлені під їх прізвищами у
цьому акті їм не належать.

Відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 125 від 01.11.2006
p., підписи від імені ОСОБА_15 та від імені ОСОБА_16 в акті
технічного стану № 47 від 14.03.2003 р. виконані
відповідно не ОСОБА_15 та не ОСОБА_16, а
іншою особою.

Відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 181 від 12.03.2007
p., підпис від імені ОСОБА_14 в акті технічного стану № 47 від 14.03.2003р. виконаний самим ОСОБА_14

Свідок
ОСОБА_17 в суді показав, що до січня 2003 року він проходив службу на посаді командира в/ч А2750, а потім -
на посаді начальника інженерних військ ЗС України. Ланки і вистілки парку
ПМП, 1979р.в., були завезені на територію в/ч А2750, З AT „Спецагро", разом
з понтонними автомобілями, влітку 2001 року і
зберігалися там на підставі договору схову як майно цього товариства. Про
те, що ланки і вистілки повинні були
бути передані до військової частини А2574,
він не знав, оскільки про це йому
ніхто не повідомляв, а особисто він не
перевіряв документи у ЗАТ „Спецагро" щодо прав власності на це майно. До
його призначення на посаду начальника інженерних військ, ланки і вистілки зберігалися на території
заводу, де їм проводили передпродажну
підготовку. Про те, що вказані ланки і
вистілки повинні були за нарядом в/частини А0107 надійти до в/частини А2574, йому стало відомо тільки осінню 2003 року. До цього
часу ніхто з посадових осіб в/ч
А2574, в тому числі
командир частини полковник ОСОБА_2 , не
повідомляв йому про це. Якщо б ОСОБА_2
повідомив йому про вказані обставини,
він би не дозволив ЗАТ «Спецагро» забрати ці ланки і вистілки та не
чинив би будь-яких перешкод отриманню та оприбуткуванню цього майна в/частиною
А2574. Для цього ОСОБА_2 міг звернутися до в/ч А2750, де
фактично знаходилося майно, і забрати
його на територію в/ч
А2574. Також в/ч
А2574 могла спочатку оприбуткувати ланки і вистілки у себе, а потім,
за договором, передати на
тимчасове зберігання до в/ч
А2750. Крім того, це
майно можна було оприбуткувати у в/ч А2574 і звернутися до в/ч А0107 про видачу
наряду на передачу їх з в/ч
А2574 до в/ч А2750 для зберігання. Але в будь-якому випадку командир військової
частини А2574 повинен був оприбуткувати вказані ланки і вистілки у себе в частині
та вжити заходів для забезпечення їх належного зберігання. Документально
підставою для оприбуткування повинен бути виконаний наряд на передачу ланок і
вистілок з в/ч А0563 до в/ч А2574. Необхідний екземпляр виконаного наряду
ОСОБА_2 повинен був отримати у тієї
особи, якій була видана довіреність на
одержання ланок і вистілок. Також екземпляри виконаного наряду були у в/ч А0563
та у в/ч А0107, куди командир частини А2574 при необхідності також міг
звернутися. У даному випадку полковник ОСОБА_2 , який видав довіреність сторонній особі і
після цього не вжив заходів для оприбуткування одержаного цією сторонньою
особою державного майна, допустив
порушення вимог відповідної Інструкції та Керівництва по обліку майна.

Після
того, як стало відомо, що ЗАТ „Спецагро" не розрахувавшись за
ланки і вистілки, розпорядилось ними на
власний розсуд, ним, ОСОБА_17,
були вжиті заходи для того, щоб
це товариство розрахувалось за отримане майно. ЗАТ „Спецагро" погодилось
оплатити вартість ланок і вистілок,
однак цей процес не вдалося завершити до кінця через відсутність
відповідного правового механізму, у
зв'язку з чим матеріали направили до військової прокуратури для прийняття
правового рішення.

Свідок
ОСОБА_18 показав, що з 2001 року він
проходив службу на посаді головного інженера в/ч А2750, а з січня 2003 року -
командира цієї частини. На скільки йому відомо, ланки і вистілки парку ПМП, 1979р.в.,
були завезені на територію в/ч А2750

13

влітку 2001 року і
зберігалися там на підставі договору схову як майно ЗAT „Спецагро"
разом із понтонними автомобілями цього ж товариства. Йому не було відомо, що вказані ланки і вистілки повинні були за
нарядом в/частини А0107 надійти до в/частини А2574. ОСОБА_2 чи інші посадові особи в/ч А2574 ніколи не
повідомляли про те, що це майно є
військовим і рахується за в/ч
А2574. З моменту призначення на посаду командира части, ніякі комісії або окремі представники в/ч А2574 не звертались до
нього з приводу необхідності проведення огляду та складання акту технічного
стану ланок і вистілок, які зберігалися
на території заводу. Після проведення передпродажної підготовки зазначених
ланок і вистілок парку ПМП,
1979р.в., на підставі укладеного
із ЗАТ „Спецагро" договору, вони
були вивезені з території заводу на протязі січня-травня 2003 року.

Обставини, пов'язані із зберіганням на території
військової частини А2750 32
річкових ланок, 4 берегових ланок
та 2-х вистілок
з комплекту парку ПМП, 1979р.в., а також проведенням передпродажної
підготовки, крім показів вказаних вище
свідків, встановлені також на підставі
долучених до справи та досліджених в судовому засіданні документів, а саме: договорів схову № 2/08-01 від 02.08.2001 р. і № 23/01від 23.01.2002 р. та додатків
до них, а також договору № 31/1 від 31.01.2003 р.

Свідок ОСОБА_19
в суді показав, що приблизно у
серпні-вересні 2003 року до
нього звернувся працівник фірми „Укрінмаш" ОСОБА_20, який показав йому декілька нарядів на
реалізацію інженерної техніки та хотів з'ясувати наявність документів, що підтверджують її походження. Ці
документи, за словами ОСОБА_20, були необхідні для пред'явлення в Державну
службу експортного контролю України. Серед цих документів була і копія наряду
в/ч А0107 № 118/3/281 від 12.06.2001 року на передачу
ланок і вистілок парку ПМП, 1979 р.в. з в/ч А0563 до в/ч А2574. Його це
здивувало, так як вказаний наряд не
передбачав реалізацію майна. Про вказані обставини він доповів своєму
начальнику полковнику ОСОБА_21

Допитаний
в суді свідок ОСОБА_11 показав, що у
вересні 2003 року ним
були виявлені обставини, які давали
підстави для висновку, що в результаті
злочинних дій посадових осіб інженерних військ був викрадений парк ПМП, 1979
р.в., який знаходився на зберіганні
у в/ч А0563. Зокрема, був виявлений факт неоприбуткування
військовою частиною А2574 ланок і вистілок парку ПМП, які вона повинна була одержати з в/ч А0563 за
нарядом №118/3/281 від
12.06.2001р. Про вказані факти він доповів начальнику інженерних військ
ОСОБА_17 , від якого вимагав проведення
розслідування і вжиття відповідних заходів.

Відповідно
до висновку комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 852 від 21.03.2006 року залишкова
вартість 32 річкових
ланок, 4 берегових ланок та 2
вистілок з комплекту парку ПМП,
1979р.в., що зберігався у
в/частині А0563, станом на 01.07.2001 року складала 125091, 60 грн., а станом на 01.01.2003 року -
130454, 73 грн.

Згідно з
наявними в матеріалах справи даними 32
річкові ланки, 4 берегові ланки
та 2 вистілки
з комплекту парку ПМП, 1979 р.в., були реалізовані ЗАТ „Спецагро" ДП „Укроборонсервіс"
в складі всього парку ПМП, а останнє
реалізувало цей парк за кордон, одній із
в'єтнамських компаній, внаслідок чого
вказане майно у серпні 2003
року було вивезене за межі України.

По епізодам
привласнення ОСОБА_2 автомобіля ГАЗ 66 без
обладнання, шляхом зловживання службовим
становищем та легалізації майна,

одержаного злочинним шляхом:

Підсудний
ОСОБА_3 в суді показав, що приблизно в кінці лютого на початку
березня 2003 року за
особистим проханням командира військової частини А 2574 полковника
ОСОБА_2 , він зробив для нього
довідку-рахунок, яка була необхідна
останньому для реєстрації придбаного ним на законних підставах автомобіля ГАЗ 66.

14

Для
цього, він, ОСОБА_3,
знайшов джерело в корпорації „Укрінмаш", за допомогою якого можливо було б зробити
відповідну довідку та з'ясував перелік документів, необхідних для її отримання.

Після
цього він повідомив ОСОБА_2 про те, що
необхідно для того, щоб отримати
довідку-рахунок. Отримавши від ОСОБА_2 необхідні дані, а саме копію паспорту, марку автомобіля, номери шасі і двигуна він, ОСОБА_3,
використовуючи наявні у нього зразки документів, виготовив наряд в/ч АО 107 № 118/3/208 від
24.02.2003 р. на передачу з в/ч А0563 до ЗAT
„Спецагро" через корпорацію „Укрінмаш" автомобіля ГАЗ 66 (кунг, 1989р.в.,
двигун НОМЕР_3, шасі
НОМЕР_2), акт прийому-передачі вказаного
автомобіля від 03.03.2003р. та акт технічного стану № 147 від
23.01.2003р., які надав до корпорації
„Укрінмаш", де на їх підставі, 03.03.2003 року, на ім'я ОСОБА_2 була видана довідка-рахунок серії МОЛ НОМЕР_4, яку ОСОБА_3 передав останньому.

З
дослідженого в судовому засіданні протоколу обшуку від 30.08.2006 року, проведеного в офісі ЗАТ „Спецагро", який розміщений в квартирі № 1 по вул. Віктора Ярмоли, б. 28/32
в м. Київ, встановлено,
що під час проведення цієї слідчої дії було виявлено та вилучено:
факсимільну копію 1, 2, 3, 10
і 11 сторінки паспорта громадянина України ОСОБА_2 НК 028060,
виданого Ніжинським MB УМВС України в Чернігівській області 25 жовтня 1995
року; наряд військової частини А0107 № 118/3/208 від 24.02.2003 року на
передачу з військової частини А0563 до ЗАТ „Спецагро" через корпорацію
„Укрінмаш" автомобіля ГАЗ-66 (кунг),
двигун НОМЕР_3, шасі
НОМЕР_2, 2 категорії.

З
повідомлення Голови правління корпорації „Укрінмаш" за № 11/1151 від
24.11.2006 р. вбачається, що 3 березня
2003 року корпорацією була оформлена довідка-рахунок серії МОЛ НОМЕР_4 на ім'я
ОСОБА_2 на автомобіль ГАЗ 66
(кунг), двигун НОМЕР_3, шасі НОМЕР_2.

Довідка
була оформлена на підставі наданих ЗАТ „Спецагро" акту прийому-передачі
від 03.03.2003 р. і акту технічного стану № 147 від 23.01.2003 p., необхідних для її оформлення, згідно умов договору № ЮД-34 від 21.03.2000
р. Номерний знак „Транзит" 11554НА також був наданий ЗАТ „Спецагро"
разом з віповідними актами.

Корпорація
„Укрінмаш" не здійснювала реалізації вказаного вище автомобіля ГАЗ
66, тому що в той час не існувало
відповідних договорів комісії між Міністерством оборони України і корпорацією
„Укрінмаш", а тому документи на
реалізацію цього автомобіля ГАЗ-66 взагалі не існують.

Відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 178 від 09.02.2007
p., підпис від імені ОСОБА_2
в Журналі обліку видачі довідок-рахунків корпорації „Укрінмаш" за 2001-2003 роки за
отримання довідки-рахунку серії МОЛ НОМЕР_4
від 03.03.2003 виконаний
не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Відповідно
до протоколу виїмки від 21.11.2006
р. у 3-му МРВ ДАІ
при УМВС України в Чернігівській області була проведена виїмка документів, які надавалися при знятті з реєстрації та при
реєстрації автомобіля ГАЗ 66
(1989р.в., двигун НОМЕР_3, шасі НОМЕР_2), а саме: -
заяви ОСОБА_2 від 09.10.2003 р. про
проведення реєстрації автомобіля; - висновку спеціаліста з комплексного
дослідження транспортних засобів № 25/04/843 від 09.10.2003 p.; -
довідки-рахунку серії МОЛ НОМЕР_4 від 03.03.2003 p.; -
двох примірників наряду в/ч А0107 № 118/3/605 від 30.07.2003 р.; - акту
технічного стану № 183 від 20.08.2003 p.; - двох
примірників акту прийому-передачі від 20.08.2003 р. автомобіля ГАЗ 66; -
квитанцій за послуги ДАІ по реєстрації автомобіля (11 шт.); - заяви про
проведення перевірки автомобіля по базі „Угон"; - заяви ОСОБА_2 від 09.10.2003 р. про зняття автомобіля з
обліку для реалізації; -висновку спеціаліста з комплексного дослідження
транспортних засобів № № 25/04/848 від 09.10.2003 p.;
квитанцій за послуги ДАІ по зняттю автомобіля з обліку.

З
протоколу огляду вилучених під час виїмки документів від 26 квітня 2007 року
зокрема вбачається, що серед вилучених
документів міститься довідка-рахунок серії МОЛ НОМЕР_4 від 03 березня 2003
року, видана на ім'я ОСОБА_2 про те,
що

15

корпорацією
„Укрінмаш" йому продано і видано автомобіль з кунгом марки ГАЗ 66,
шасі НОМЕР_2, разом з номерним знаком „Транзіт" 115-54 НА.

У двох
примірниках наряду №
118/3/605 від 30.07.03
р. зазначається про передачу з в/ч
А2574 до ДГЗІФ „Укрінмаш" виробу ПД-530 (без обладнання), на шасі ГАЗ 66 (кунг), 1989 р.в., шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3.
На зворотній стороні обох нарядів міститься друкований запис про видачу та
одержання ОСОБА_2 вказаного в ньому майна на підставі довідки-рахунку НОМЕР_4 від 03.03.2003 року та підписи
посадових осіб, в тому числі ОСОБА_2..

З
повідомлення начальника інженерних військ ЗС України за № 328/2/3/1658 інж. від 19.12.2006 р.
вбачається, що наряд № 118/3/605 від 30.07.2003 року на видачу з
в/ч А2574 виробу ПД-530 (без обладнання),
1989 р.в., шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3
Центральним управлінням інженерних військ не видавався. Відповідно до Книги
реєстрації наряд №118/3/605
від 06.08.2003 року
видавався на інше майно -
автокран КС-3575 з в/ч А0234. Підтвердити
видачу наряду на електростанцію ЕСБ-8ІМ,
1989р.в., двигун НОМЕР_3, шасі НОМЕР_2 з
військової частини А2574 немає можливості,
у зв'язку з тим, що згідно
керівних документів номерний облік на ЕСБ-8І у ЦУІВ ГОУЗ КСП ЗС України не
ведеться.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_22, заступник начальника З МРВ при УМВС України в
Чернігівській області, підтвердив факт
реєстрації на ім'я ОСОБА_2 , якого знав
як командира в/частини А2574, автомобіля
ГАЗ-66, який одразу ж був знятий з
обліку для реалізації. Він разом із експертом ОСОБА_23 оглядав даний автомобіль, який був в ідеальному технічному стані, наче новий. Причеп разом з автомобілем не
оглядався і на реєстрацію не подавався. У середину кунгу він не заглядав і що в
ньому було, йому не відомо. На даний час
він не пригадує, де саме відбувався
огляд автомобіля - біля
будівлі МРЕВ чи у в/частині А2574.

Заяви
ОСОБА_2 на реєстрацію автомобіля ГАЗ-66
та зняття його з реєстрації розглядалися ним.
Так як ОСОБА_2 на цей автомобіль
подав усі документи, потрібні для його
реєстрації та зняття з обліку, то і були
проведені вказані дії. Справжність самих документів не викликала сумнівів, бо всі вони мали потрібні реквізити.

Свідок
ОСОБА_22 також заявив, що вивчаючи
подані на реєстрацію документи, він
звернув увагу на те, що довідка-рахунок НОМЕР_4 була видана 3 березня 2003 року і запитав у
ОСОБА_2 , чому він так пізно, більше ніж через сім місяців, реєструє автомобіль, адже транспортний засіб повинен бути
зареєстрований в органах МРЕВ протягом 10
діб з моменту його придбання. Що саме відповів ОСОБА_2 , він уже не пригадує. Це було незначне
порушення і для реєстрації автомобіля особливого значення не мало. ОСОБА_2 був командиром військової частини і поважною
особою у м. Ніжині, тому в законності придбання ним вказаного
автомобіля ГАЗ 66 він не
сумнівався. При реєстрації вказаного автомобіля він також бачив у будівлі МРЕВ
водія ОСОБА_2 - ОСОБА_24, але з ним особисто не спілкувався.

Аналогічні
покази з приводу обставин огляду автомобіля ГАЗ 66 дав також допитаний в судовому засідок свідок ОСОБА_23
, старший експерт НДЕКЦ УМВС України в
Чернігівській області, який за результатами
огляду склав висновки за №
25/04/843 і №
25/04/848.

З
оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу
серії РМС НОМЕР_6, яке визнано речовим доказом по справі, вбачається,
що власником автомобіля марки ГАЗ 66
державний номер НОМЕР_7, 1989
року випуску, шасі НОМЕР_2, являється ОСОБА_2 Вказане свідоцтво було видане Ніжинським МРЕВ
ДАІ 09.10.2003 р.

На цьому
ж документі мається відмітка про те, що
в цей же день, 9.10.2007 p.,
автомобіль було знято з обліку для реалізації в межах
України.

Оглядом
в судовому засіданні договору комісії від 17.10.2003
року, встановлено, що власник ТЗ ОСОБА_2 , через господарське ТОВ „Фірма
Муна", продав

16

громадянину ОСОБА_4
автомобіль марки ГАЗ 66,
1989 року випуску,
шасі НОМЕР_2 за три
тисячі грн.

Із
досліджених в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_4 вбачається, що у другій половині жовтня 2003 року він придбав
у командира в/ч А2574 ОСОБА_2 автомобіль ГАЗ 66 і зареєстрував його у Ніжинському МРЕВ на свого сина -ОСОБА_25. Обставин
придбання вказаного автомобіля та його реєстрації в Ніжинському МРЕВ не
пригадує. На даний час цього автомобіля у нього немає, так як він його продав по довіреності на
право керування і розпорядження особі,
прізвище якої не пригадує.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 з приводу придбання та реєстрації в
органах МРЕВ автомобіля ГАЗ 66
пояснив, що цим питанням займався
його батько, який зареєстрував цей
автомобіль на нього.

З
протоколів огляду вилученої з в/ч
А2574 Книги № 54 том 2 пономерного
обліку інженерної техніки в/ч
А2574, вбачається, що дана Книга заведена 2 січня 1999 року. Книга
офіційно зареєстрована по номенклатурі справ в/ч А2574 і велась на протязі 1999-2004
років. Книга виготовлена типографським способом, аркуші Книги прошиті і пронумеровані.

Оглядом
даної Книги також встановлено, що у
в/частині А2574 на обліку не було виробів ПД-530 на базі автомобіля ГАЗ 66 (1989р.в., двигун НОМЕР_3, шасі НОМЕР_2).
Більше того, вказаних виробів, 1989
року випуску в Книзі взагалі не обліковано.

У той же час, оглядом даної Книги
встановлено, що на аркушах 3-4 обліковані

вироби ЕСБ-8І (ІМ). Під порядковим номером 15 обліковано виріб
ЕСБ-8ІМ, 1989 р.в.,

заводський НОМЕР_1, шасі
НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, причеп шасі
НОМЕР_10,

кунг НОМЕР_11. Напроти даного
запису у графі „Належність (об'єднання) в/частина" виконано запис
„убила".

Із
записів даної Книги вбачається, що даний
виріб ЕСБ-8ІМ був закладений на «НЗ». Відмітки про зняття його з обліку, видачу,
списання чи розбракування відсутні.

З
показів допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_26, колишнього начальника обліково-операційного
відділу, вбачається, що на вказаній посаді вона працювала з 1969
року по липень 2003 року та відповідала за організацію і ведення обліку
матеріальних засобів частини. У січні 1999 року в частині була заведена Книга №
54 том 2 „Пономерного обліку інженерної техніки", по якій вівся облік засобів інженерного
озброєння електротехнічної служби та іншого майна. Дані щодо наявності матеріальних
засобів, їх номерів, які занесено у дану Книгу, станом на січень 1999 року, відповідали дійсності і тим даним, які були у відділах зберігання. При видачі з
частини будь-якого майна у Книзі робилися відповідні записи, де зазначалась дата і номер документа (наряда, акта, тощо).
Записи щодо зняття з обліку певної одиниці матеріальних засобів робила або вона
власноручно, або під її контролем одна з
працівниць облікового відділу.

Виріб
ЕСБ-8ІМ, 1989 р.в., зав. НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, станом на січень 1999
року, був занесений до цієї
Книги, так як він перебував на обліку у
в/частині і знаходився на зберіганні у 6-му
відділі зберігання. Хто зробив запис „Убила" напроти цього виробу їй
не відомо, вона цього запису не робила.
Якби у той часу, коли вона працювала у
частині, відбувалася видача зазначеного
виробу, то вона обов'язково зробила би
запис у Книзі щодо зняття з обліку даної електростанції із зазначенням
документу на підставі, якого відбувалася
видача. Вказаний запис „Убила" було виконано після її звільнення, тобто після липня 2003 року. Від
командира в/частини полковника ОСОБА_2,
чи від будь-якої іншої посадової особи не було вказівок щодо зняття з
обліку електростанції ЕСБ-8ІМ, 1989 р.в., зав. НОМЕР_1.
З приводу вибуття з в/частини А2574 виробу ЕСБ-8ІМ 1989 р.в., зав. НОМЕР_1 їй нічого не відомо.

Помітка
зроблена простим олівцем в акті прийому-передачі виробів ЕСБ-8ІМ від прапорщика
ОСОБА_27 до прапорщика ОСОБА_28 ,
напроти виробу ЕСБ-8іМ з заводським НОМЕР_1, 1989 р.в.,
„видана нар № 1/112 1998"
скоріш за все є

17

помилковою, оскільки до Книги пономерного обліку не могло
бути вписано цей виріб, якби його було
видано з частини у 1998 році.

Акт
технічного стану № 41 від
25.02.2003р. на електростанцію ЕСБ-8І на базі автомобіля ГАЗ-66, 1989р.в.,
шасі НОМЕР_2, вона реєструвала особисто в Журналі
реєстрації вихідних документів в/ч
А2574 за 2003 рік
(справа № 63). Перед
реєстрацією актів технічного стану вона обов'язково в кожному випадку особисто
перевіряла наявність зазначеної в акті техніки на обліку у в/ч А2574, щоб уникнути випадків реєстрації актів на техніку, яка вже була видана чи розбракована.
Тобто, наявність зареєстрованого акту
технічного стану № 41 від
25.02.2003р. на електростанцію ЕСБ-8ІМ на базі автомобіля ГАЗ-66, 1989р.в.,
шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, свідчить про те,
що ця техніка станом на 25.02.2003
року перебувала на обліку та зберіганні у в/частині А2574.

Відповідно
до протоколу огляду Журналу реєстрації прибуткових і видаткових документів в/ч А2574 за 2003 рік (справа №51/52), наряд №
118/3/605 від 30.07.2003
р. або інші наряди на видачу з в/частини А2574 виробів ЕСБ-8І (іМ) на базі
автомобіля ГАЗ-66 (1989р.в., двигун НОМЕР_3, шасі НОМЕР_2) не
зареєстровані.

З
протоколу огляду Справи з корінцями перепусток на ввіз і вивіз з в/частини
А2574 матеріальних засобів за 2003
рік не виявлено перепусток на вивіз автомобіля ГАЗ-66 (1989р.в., двигун НОМЕР_3, шасі НОМЕР_2) або виробів на базі вказаного автомобіля.

Відповідно
до дослідженого в судовому засіданні акту прийому-передачі матеріальних
засобів, які рахуються за прапорщиком
ОСОБА_27 та приймаючим посаду начальника сховищ прапорщика ОСОБА_28 , затвердженого командиром в/ч А2574 полковником
ОСОБА_2 12.03.1998р., встановлено,
у вказаному акті під порядковим номером 35 зазначена електростанція ЕСБ-8ІМ, заводський НОМЕР_1, 1989 р.в.
Біля цього друкованого запису міститься запис,
виконаний простим олівцем: „видана нар 1/112 1998".

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_29,
всупереч своїм показам на досудовому слідстві про те, що цей запис був зроблений ним помилково і що
ця електростанція не тільки була на обліку,
а й зберігалась у 6
відділі зберігання, начальником
якого він являвся, по надуманним, як вважає суд, причинам,
змінив ці покази в суді, і став
стверджувати про те, що починаючи з 1999 року цієї
електростанції вже не було в наявності,
оскільки вона була видана згідно наряду,
номер якого він зазначив у вказаному вище акті.

У 2002 році він завів у
відділі свою Книгу пономерного обліку,
куди поступово заносив дані на техніку,
яка зберігалась у відділі. У цій Книзі не було запису про електростанцію
ЕСБ-8ІМ, 1989р.в., шасі НОМЕР_2,
двигун НОМЕР_3, оскільки на той час її на зберіганні вже не було.

Оглядом
вилучених у начальника відділу зберігання в/ч
А2574 майора ОСОБА_29 Книги пономерного обліку засобів інженерного озброєння 2 відділу
зберігання в/ч А2574 та
картки № 301 обліку
категорійних матеріальних засобів (ЕСБ-8іМ) встановлено, що у вказаній Книзі відсутні дані щодо виробу
ЕСБ-8ІМ на базі автомобіля ГАЗ 66
(кунг), шасі НОМЕР_2, а в картці обліку відсутні дані щодо видачі
виробів ЕСБ-8ІМ за нарядом №
118/3/605 від 30.07.2003
р.

Свідок
ОСОБА_30 показав, що з 1998 року по 26 листопада 2003 року він
проходив службу на посаді техніка 6
відділу зберігання в/ч
А2574. Особисто за ним рахувалися комплекси ПД-530. Ці комплекси
являють собою автомобільне шасі ГАЗ 66, на якому змонтовано кунг,
в якому міститься обладнання, що
має гриф таємності.

В акті технічного
стану № 183 від
20.08.2003р. підпис від його імені виконаний не ним. Хто розписався в акті замість нього, йому не відомо. Він ніколи не передавав
особисто ОСОБА_2 виробів ПД-530, шасі ГАЗ 66 чи іншої техніки. Акт технічного стану № 41 від 25.02.2003 року на
електростанцію ЕСБ-8І на базі цього ж автомобіля ГАЗ-66 він також не
підписував.

18

Відповідно
до протоколу огляду вилученого у в/частині А2574 акту технічного стану № 41 на
електростанцію ЕСБ-8І на базі автомобіля ГАЗ 66, 1989р.в., шасі НОМЕР_2,
двигун НОМЕР_3, даний акт затверджений командиром в/ч А2574 полковником
ОСОБА_2 25.02.2003 року, складений комісією в/ч А2574 у складі
капітана ОСОБА_14, майора ОСОБА_29 і
прапорщика ОСОБА_30 В акті зазначено, що
електростанція перебуває на зберіганні у в/ч А2574 з 2000 року, на відкритому майданчику, потребує ремонту, зовнішній вигляд не задовільний, має пошкодження, не працездатна, укомплектованість не відповідає технічній
документації.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_14, колишній начальник зберігання - заступник
командира в/ч
А2574, показав, що у серпні 2003 року начальник обліково-операційного відділу в/ч А2574 ОСОБА_13
принесла йому в кабінет пакет документів на видачу автомобіля ГАЗ 66 (кунг)
1989р.в., шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, а саме наряд в/частини А0107 № 118/3/605 від 30.07.2003 року, довідку-рахунок, акт технічного стану №147 від 23.01.2003 року на
автомобіль ГАЗ 66, довіреність „Укрінмаш" на ОСОБА_2 , копія сторінок паспорта ОСОБА_2 , бланки (чисті) актів прийому-передачі майна
та транзитні номери на автомобіль. Для встановлення достовірності вказаного
наряду він особисто зателефонував почергово особам, якими був підписаний наряд, а саме -
начальнику інженерних військ ЗС України генерал-майору ОСОБА_17 , полковнику ОСОБА_8 і полковнику ОСОБА_31,
кожен з яких особисто підтвердив йому, що такий наряд видавався.

Після
цього він написав на наряді резолюцію -
„оформити видачу" і доручив ОСОБА_13 перевірити відповідність номерів
автомобіля обліковим даним та належним чином оформити документи на видачу цього
автомобіля. У той же день він запитав ОСОБА_13 про наявність проблем при
оформленні даного наряду, яка
відповіла, що наряд та акти
прийому-передачі вже оформлені,
залишилось поставити підписи за отримувача та командира частини. Так як
ОСОБА_2 в цей час знаходився у
відпустці, то за нього не міг ніхто
розписатися, а тому документи залишилися
оформленими не до кінця.

Допитана
свідок ОСОБА_13, начальник
обліково-операційного відділу в/ч А2574 показала, що відповідно до облікових документів у в/ч А2574 не було на
обліку виробу ПД-530, на шасі ГАЗ 66,
1989 р.в., шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3.
З такими даними на шасі ГАЗ 66
на обліку знаходилась лише електростанція ЕСБ-8ІМ. Після її призначення на посаду начальника
обліково-операційного відділу вона чула від когось із працівників частини, що командир в/частини А2574 ОСОБА_2 буде
отримувати ГАЗ 66.

Будь-які
документи на видачу чи розбракування виробів ЕСБ-8ІМ на шасі автомобіля ГАЗ 66 в частині відсутні, у тому числі наряд в/ч А0107 № 118/3/605 від 30.07.2003 року, акт прийому-передачі від 20.08.2003 р., акт технічного стану № 183 від 20.08.2003 р.

Зазначені
документи не передавалися для реєстрації і оформлення видачі майна в
обліково-операційний відділ в/частини А2574,
інакше вказаний наряд був б зареєстрований у Книзі реєстрації вхідних
документів обліково-операційного відділу в/частини А2574 за 2003 рік, а акт технічного стану № 183 від 20.08.2003 року був би
зареєстрований у Книзі реєстрації вихідних документів обліково-операційного
відділу в/частини А2574 за 2003
рік. Але вказані наряд і акт технічного стану в зазначених книгах не
зареєстровані.

Свідок ОСОБА_32, колишній заступник командира в/ч А2574, в суді показав, що на зворотній стороні наряду № 118/3/605 від 30.07.2003 року, в акті прийому-передачі автомобіля ГАЗ 66 ОСОБА_2 та в акті технічного стану №183 від 20.08.2003р.
підписи від його імені виконані не ним.
Про передачу зазначеної в наряді техніки йому нічого не відомо. Гербову
печатку в/ч А2574 на вказаних документах документах він не ставив. Це міг
зробити тільки ОСОБА_2 після його виходу
з відпустки та офіційної передачі йому печатки.

19

Допитаний
як свідок ОСОБА_33 показав, що на
зворотній стороні наряду №118/3/605
від 30.07.2003 р.
підпис від його імені виконаний ним самим.
Обставин підписання вказаного наряду він не пригадує. У серпні 2003 року він тільки
прибув для проходження служби у в/ч
А2574 після військового інституту і не був обізнаний з порядком відчуження військового
майна та оформлення відповідних документів. Про отримання ОСОБА_2 вказаного автомобіля ГАЗ 66 йому нічого не
відомо. Видачею майна він не займався, а
його підпис як начальника фінансово-економічної служби в/частини А2574 в наряді
має формальне значення.

Допитаний
як свідок водій командира частини ОСОБА_24
показав, що про видачу ОСОБА_2
автомобіля ГАЗ 66 (1989р.в., заводський №890732275, шасі
НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3) йому нічого не
відомо. Підготовкою вказаного автомобіля до видачі та його реєстрацією в
органах МРЕВ він не займався.

Допитані
по вказаному епізоду свідки ОСОБА_17 ,
ОСОБА_8 і ОСОБА_31, кожен окремо,
підтвердили той факт, що в наряді
військової частини А0107 №
118/3/605 від 30.07.2003
року стоять не їх підписи, хоча
візуально вони і схожі на справжні. Більш того,
як заявили вказані вище свідки такий наряд військовою частиною А0107 взагалі не
видавався, оскільки відповідно до
записів Книги реєстрації нарядів в/частини А0107 під №
605 зареєстрований зовсім інший наряд.

Крім цього, жоден з цих свідків не підтвердив того
факту, про який повідомив суду свідок
ОСОБА_14, зокрема, що він
особисто телефонував всім посадовим особам,
які підписали наряд на видачу автомобіля ГАЗ 66 ОСОБА_2 і
переконався в правильності видачі саме цього наряду.

При
цьому, покази свідка ОСОБА_14 в цій
частині суперечать наявним в справі даним про те, що в той час,
коли він начебто телефонував переліченим ним посадовим особам, всі вони знаходились у чергових відпустках.

Згідно з
протоколом виїмки від 23.11.2003
р. з ДГЗІФ „Укрінмаш", поряд з
іншими документами, була вилучена
довідка про оплату №27/12-6865
від 29.07.2003
р., про яку зазначено в
наряді в/ч А0107 №
118/3/605 від 30.07.2003
p., вилученому в Ніжинському МРЕВ та документи, на підставі яких було видано цю довідку.

Оглядом
вказаних документів встановлено, що
довідка про оплату №
27/12-6865 від 29.07.2003
р. видана фірмою „Укрінмаш" на виріб ПД-530 на шасі ГАЗ 66
(1986р.в., шасі НОМЕР_15, двигун НОМЕР_16). В довідці повідомляється
командиру в/ч АО 107, що згідно з
умовами договору №50-1 від 31.03.2003 р. на розрахунковий рахунок фірми
„Укрінмаш" надійшли грошові кошти у сумі 3876 грн. за вказаний виріб
ПД-530 на шасі ГАЗ 66 (1986р.в., шасі
НОМЕР_15, двигун НОМЕР_16), з яких Міністерству оборони України буде
перераховано 3068, 5 грн.

Зазначена
довідка видана на підставі наступних документів - додаток №52
від 25.07.203 до
договору №50-1 від 31.03.2003, в якому обумовлено реалізацію вказаного виробу ПД-530 з в/ч А2574; заява громадянина
ОСОБА_34 до фірми „Укрінмаш" з проханням продати вказаний виріб ПД-530 від
29.07.2003 p.,
копія паспорта ОСОБА_34,
рахунок-фактура №653
від 29.07.2003. Документами, які підтверджують реалізацію вказаного виробу
є - наряд в/ч А0107 від 29.07.2003 №118/3/580, акт прийому-передачі,
копія акту технічного стану в/ч
А2574, копія
довідки-рахунку серії МОЛ №945202
від 07.08.2003 p.,
копія довіреності серії ЯЖУ №545738 від 29.07.2003 р.

Відповідно
до повідомлення Голови правління корпорації „Укрінмаш" за № 1/31 від 12.02.2007 p.,
корпорація не реалізовувала автомобіль ГАЗ 66 (1989 р.в., заводський НОМЕР_1, шасі
НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3) або
електротехнічні засоби ЕСБ-8І,
ЕСБ-8ІМ, вироби ПД-530 на базі
вказаного автомобіля з військової частини А2574 (м. Ніжин).

Відповідно
до повідомлення директора ДП „Укроборонсервіс" за № 29/00-951 від
12.02.2007 p., вказане
підприємство автомобіль ГАЗ 66 (1989р.в.,
шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3) або
електростанції ЕСБ-8І на базі автомобілів ГАС 66 з військової частини А2574 не
реалізовувало.

20

Відповідно
до повідомлення ТВО Генерального директора Державної компанії
„Укрспецекспорт" за №
13.1/1864 від 16.02.2007
р., в компанії
відсутні дані щодо реалізації у 2003
році автомобіля ГАЗ 66
(1989р.в., шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3)
або електротехнічних засобів ЕСБ-8І,
ЕСБ-8ІМ чи виробу ПД-530 на базі вказаного автомобіля з військової
частини А2574.

Відповідно
до повідомлення командира в/частини А2750 за № 542 від 14.12.2006
р. протягом 1998-2003
років на адресу підприємства з в/ч
А2574 не надходив виріб ЕСБ-8ІМ на базі автомобіля ГАЗ 66,
1989р.в.,
заводський НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2,
двигун НОМЕР_3.

Відповідно
до довідки № 27/35-401 від 02.04.2007 р. про
проведення ревізором відділу перевірок сумнівних операцій управління по
боротьбі з відмиванням доходів,
одержаних злочинним шляхом, ДПА у
м. Києві аналізу документів, які містяться в матеріалах кримінальної
справи, щодо підстав і законності
відчуження з в/частини А2574 виробу ЕСБ-8ІМ (1989р.в., заводський №890732275, на базі автомобіля ГАЗ 66, шасі НОМЕР_2,
двигун НОМЕР_3) та його реєстрації в органах МРЕВ ДАІ України, вбачається,
що в порушення вимог пунктів 6-8,
10, 12, 19 Положення про порядок відчуження та
реалізації військового майна ЗС України,
затвердженого постановою КМУ від 28.12.2000р. № 1919, пунктів 3, 8 Інструкції про порядок виконання
вимог постанови КМУ №
1919, затвердженої
наказом МО України № 407 від 12.12.2002 р., в період з 20.08.2003р. до
09.10.2003р. ОСОБА_2 безпідставно і
безоплатно відчужено з в/частини А2574 електростанцію ЕСБ-8ІМ на шасі ГАЗ-66.

09.10.2003 року на підставі
підроблених і неправдивих документів,
наданих ОСОБА_2 в органи МРЕВ ДАІ
України, за ним як власником було
зареєстровано автомобіль ГАЗ 66
(1989р.в., шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3), що безпідставно і безоплатно був відчужений ОСОБА_2 з в/частини А2574.

Відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи №179 від 01.02.2007
p., підписи від імені ОСОБА_17 , ОСОБА_8 і ОСОБА_31 в наряді в/ч А0107 №118/3/605 від 30.07.2003 р.
виконані, відповідно, не вказаними,
а іншими особами (особою).

Відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 184 від 17.02.2007
p., підписи від імені ОСОБА_32 та
ОСОБА_29 на зворотному боці наряду в/ч
А0107 № 118/3/605 від 30.07.2003
р. виконані не вказаними, а іншими
особами.

Підписи
від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_33 на
зворотному боці наряду в/ч
А0107 № 118/3/605 від 30.07.2003
р. виконані, відповідно, ними особисто.

Відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 188 від 05.02.2007
p., рукописні записи „Нач.
ВОМЗ Оформити видачу 20.08.2003.
м-р ОСОБА_14" та підпис від імені ОСОБА_14 на лицевому боці одного з
примірників наряду №
118/3/605 від 30.07.2003
p., виконані самим ОСОБА_14

Рукописні
записи „см. на об." в рядках „Видав
(здав)" у нижній частині в обох примірниках наряду № 118/3/605 від 30.07.2003 p.,
виконані ОСОБА_2

Встановити, чи виконані рукописні цифрові записи „605" та „1" в обох
примірниках наряду №118/3/605
від 30.07.2003 p.,
ОСОБА_2 або іншою
особою не виявилося можливим.

Відповідно
до висновку судово-технічної експертизи документів № 185 від 09.02.2007 p.,
відтиски круглої гербової печатки в/ч А0107 на лицевому боці
обох примірників наряду №
118/3/605 від 30.07.2003
виконані не справжньою печаткою в/ч А0107.

Відтиски
круглої печатки корпорації „Укрінмаш" в обох примірниках акту
прийому-передачі автомобіля ГАЗ 66
від 20.08.2003 року з в/ч А2574 виконані не
справжньою печаткою корпорації „Укрінмаш".

Відтиски
круглої гербової печатки в/ч
А2574 на зворотному боці обох примірників наряду № 118/3/605 від 30.07.2003, в обох
примірниках акту прийому-передачі автомобіля ГАЗ 66 від 20.08.2003
року з в/ч А2574 та в
акті технічного стану №
183 від 20.08.2003 на
автомобіль ГАЗ 66 виконані
справжньою печаткою в/частини А2574.

21

Відповідно
до висновку судово-технічної експертизи документів № 70 від 24.04.2007 p., відтиски круглої гербової печатки в/ч А0107 на лицевих боках
одного примірника наряду №
118/3/208 від 24.02.2003
р. та двох примірників наряду №118/3/605
від 30.07.2003 p., були нанесені одним і тим самим способом - рельєфним кліше
печатки.

Відтиски
круглої гербової печатки в/ч А0107
на лицевих боках двох примірників наряду № 118/3/605 від 30.07.2003 р. були нанесені одним і тим самим рельєфним кліше
печатки.

Відтиск
круглої гербової печатки в/ч
А0107 на лицевому боці примірника наряду №
118/3/208 від 24.02.2003
p., був нанесений не тим рельєфним кліше печатки, яким були виконані відтиски відповідної
печатки в/ч А0107 у двох
примірниках наряду №118/3/605
від 30.07.2003, а іншим рельєфним кліше печатки.

Відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи №182 від 07.03.2007
p., підписи від імені ОСОБА_32 та від
імені ОСОБА_29 у двох примірниках акту прийому-передачі автомобіля ГАЗ 66 від 20.08.2003 року з в/ч А2574
та в акті технічного стану №183
від 20.08.2003 на
автомобіль ГАЗ 66 виконані, відповідно,
не ОСОБА_32 та ОСОБА_29, а іншою
особою (особами).

Підпис
від імені ОСОБА_30 в акті технічного стану №183 від 20.08.2003 р. виконаний не
ОСОБА_30, а іншою особою.

Підписи
від імені ОСОБА_2 у двох примірниках
акту прийому-передачі автомобіля ГАЗ 66
від 20.08.2003 року з
в/ч А2574 виконані самим ОСОБА_2

Підпис
від імені ОСОБА_14 в акті
технічного стану №183 від 20.08.2003 р. виконаний
самим ОСОБА_14

Відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 166 від 05.03.2007
p., підпис від імені ОСОБА_2 , що розташований у правому нижньому куті у
рядку «підпис власника» на лицевому боці примірника заяви від 09.10.2003 начальнику НДЕКЦ
при УМВС України в Чернігівській області від імені ОСОБА_2 на проведення експертного дослідження
автомобіля ГАЗ 66 з
державним номером 115-54
НА виконаний, ймовірно, самим ОСОБА_2
Ймовірність висновку експерта пояснюється виконанням даного підпису
ОСОБА_2 у незручному положенні або в
умовах незвичайного розташування паперу документа по відношенню до виконавця
цього підпису.

Підпис
від імені ОСОБА_2 , що розташований у
правому нижньому куті у рядку „підпис власника" на лицевому боці примірника
заяви від 09.10.2003 начальнику
НДЕКЦ при УМВС України в Чернігівській області від імені ОСОБА_2 на проведення експертного дослідження
автомобіля ГАЗ 66 з
державним номером НОМЕР_7
виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Рукописні
записи в примірниках обох вказаних заяв виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою (особами).

Відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 42 від 19.03.2007
p., підпис від імені ОСОБА_2
в акті № 41 технічного
стану електростанції ЕСБ-8і від 25.02.2003
р. виконаний самим ОСОБА_2

Підпис
від імені ОСОБА_14 у цьому ж
акті технічного стану виконаний також самим ОСОБА_14

Підписи
від імені ОСОБА_29 та від імені ОСОБА_30 у вказаному акті технічного стану
виконані не цими, а іншими особами
(особою).

Відповідно
до висновку судово-товарознавчої експертизи від 26.03.2007 року залишкова вартість комплекту електростанції ЕСБ-8ІМ
(заводський НОМЕР_1, 1989 р.в., шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, причеп НОМЕР_10, кунг НОМЕР_11)
станом на 09.10.2003
року складає - 13
300, 02 грн.

Залишкова
вартість вказаної електростанції ЕСБ-іМ,
без обладнання, станом на 09 жовтня 2003 року складає - 4464, 78 грн.

22

Залишкова
вартість автомобільного шасі ГАЗ 66, 1989р.в., шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, зі складу комплекту вказаної електростанції ЕСБ-8ІМ, як для автомобільної техніки, складає -
3 602, 31 грн.

Таким
чином, аналізуючи наведені вище
докази, суд вважає доведеною вину
ОСОБА_2 в тому, що він, зловживаючи своїм службовим становищем
привласнив не весь комплект електростанції ЕСБ-8ІМ, а лише сам автомобіль з кунгом, залишкова вартість якого, без обладнання становить 4464,
78 грн. У зв'язку з цим,
суд рахує необхідним зменшити в цій частині об'єм, пред'явленого ОСОБА_2 обвинувачення з 13300, 02 грн. до 4464, 78 грн.

Крім
цього, враховуючи те, що обвинувачення ОСОБА_2 у легалізації
майна, одержаного злочинним шляхом за
попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_3 також не знайшло свого об'єктивного
підтвердження, оскільки здобуті в
судовому засіданні докази не дають достатніх підстав для висновку, що обидва підсудних, принаймні ОСОБА_3, усвідомлював ту обставину, що ОСОБА_2,
на час видачі або отримання довідки-рахунку одержав автомобіль ГАЗ 66 злочинним
шляхом, тобто вчинив суспільно
небезпечне протиправне, так зване предикатне
діяння, що передувало легалізації
(відмиванню) доходів.

Більш
того, за вказаних в обвинувальному
висновку обставин та кваліфікації дій ОСОБА_3,
як пособника, навіть у випадку доведеності вини останнього, їх дії взагалі не можуть розглядатись, як вчинені групою осіб, за попередньою змовою, оскільки відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 28
КК України, злочин визнається вчиненим
за попередньою змовою групой осіб, якщо
його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. Така
форма співучасті, при якій є лише один
виконавець і один пособник, які заздалегідь не домовлялись про спільне вчинення
дій, передбачених ч. 1 ст. 209 КК України, за будь-яких інших умов, не може мати підстав для такої кваліфікуючої
ознаки, як вчинення злочину за
попередньою змовою групою осіб.

Що ж
стосується доводів, які підсудний
ОСОБА_2 приводив у суді на своє виправдання по цим двом епізодам
обвинувачення, то, незважаючи на деякі обставини, які дійсно не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні, зокрема факт
виведення з під обліку чотирьох електростанцій ЕСБ-8ЇМ та створення їх надлишків, а також привласнення причіпу до
електростанції ЕСБ-8ІМ, вони в цілому не
впливають на ту частину обвинувачення ОСОБА_2,
яку суд визнав доведеною.

До цього
слід також додати те, що суд поклав в
основу обвинувального вироку такі докази,
в тому числі речові, які, на відміну від доводів ОСОБА_2, не викликають будь-яких сумнівів у своїй
достовірності і не носять суб'єктивного характера, як наприклад більша частина показів допитаних в судовому
засіданні свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_29,
які до того ж суперечать іншим доказам по справі, а покази останнього, в частині обставин перебування на обліку
виробу ЕСБ-8ІМ зав. НОМЕР_1, крім того, є ще й
занадто непослідовними .

По епізоду
привласнення ОСОБА_2 автомобіля ГАЗ 3110 шляхом

зловживання службовим становищем:

З показів допитаних в суді свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_36,

ОСОБА_37 , ОСОБА_38 та інших, а також досліджених в судовому

засіданні документів, пов'язаних з
обліком автомобільної техніки, зокрема
довіреності

серії ЕАГ № 964738 від 10.12. 99 р. виданої в/ч А2574 на отримання від
в/ч А3311

автомобіля ГАЗ 3110, інвентарної картки №
2 обліку основних засобів в/ч
А2574 на

автомобіль ГАЗ 3110, вбачається, що
вказаний автомобіль, без зазначення
номерів шасі і

кузова, перебував на обліку
військової частини з кінця 1999
року до 05.04.2001 року, коли

вибув з частини до в/ч
А0234 на підставі наряду № 110/70.

Разом з
тим, як видно з оглянутого в судовому
засіданні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РМС № 141809, виданого Ніжинським МРЕВ 13.10.2000 р. і

23

визнаного
речовим доказом по справі, за військовою
частиною А2574, як власником
транспортного засобу, з 11.05.2000 р. було
зареєстровано автомобіль марки ГАЗ 3110, 1999 року випуску, колір білий,
шасі НОМЕР_9, кузов НОМЕР_10, який був знятий з обліку для реалізації в межах України
лише 04.12.2004 року.

Зазначені
обставини щодо реєстрації в Ніжинському МРЕВ автомобіля ГАЗ 3110,
отриманого з військової частини А3311 підтвердив також
свідок ОСОБА_35 , який в цей час працював на посаді начальника
гаража військової частини А2574 і мав безпосереднє відношення як до
отримання, так і реєстрації цього
автомобіля.

При
цьому свідок ОСОБА_35 також пояснив суду про те, що приблизно в кінці жовтня 2000 року місцевий
підприємець ОСОБА_5 подарував в/частині А2574 два нових автомобілі - ГАЗ 33023 („Газель")
та автомобіль ГАЗ 3110 („Волга", 2000
року випуску, білого кольору).
Передача цих автомобілів у в/ч
А2574 документально не оформлялася, а всі
документи на ці автомобілі ОСОБА_5 передав командиру частини ОСОБА_2 За вказівкою ОСОБА_2 у в/ч А2574 був оприбуткований лише один з
цих автомобілів, а саме ГАЗ 33023. Що ж стосується
автомобіля ГАЗ 3110, 2000 р. в.,
то він не оприбутковувався і на обліку гаража в/ч А2574 ніколи не
перебував.

У
березні 2001 року, за його відсутності, на підставі наряду ГЛАВТУ МО України, відбулась передача автомобіля ГАЗ 3110 до м. Києва для службового користування заступнику
начальника інженерних військ ЗС України полковнику ОСОБА_6, а тому цей автомобіль був знятий з обліку
гаража, як такий, що вибув з військової частини. На той час він
вважав, що переданим був саме військовий
автомобіль ГАЗ 3110, оскільки цей факт неодноразово підтверджував сам ОСОБА_2

На
початку грудня 2004 року
ОСОБА_2 викликав його до себе в
службовий кабінет і показав лист,
підписаний директором фірми „Енергія-Полісся" ОСОБА_5, згідно до якого автомобіль ГАЗ 3110 передавався
частині терміном на 5 років, після чого поставив завдання переоформити цей
автомобіль на товариство „Сапер",
головою правління якого був він, ОСОБА_35. При цьому, ОСОБА_2 надав йому набір документів і наказав
їхати до Ніжинського МРЕВ разом з водієм ОСОБА_24, запевнивши його в тому,
що ця операція є законною і ніяких порушень у цьому не має.

До МРЕВ
їм прийшлося їздити декілька разів,
оскільки необхідно було переробляти документи, на які звернув увагу начальник МРЕВ ОСОБА_22

Після
виправлення необхідних документів,
ОСОБА_2 знову направив його разом з ОСОБА_24 до МРЕВ, при цьому сказав, щоб ОСОБА_40,
на якого було видане доручення, з
собою не брав, а щоб все зробив у двох
із ОСОБА_24.

Після
закінчення всіх дій, пов'язаних з
переоформленням прав власності на автомобіль ГАЗ 3110, за
вказівкою ОСОБА_2 , його було відразу ж
поставлено на стоянку товариства „Сапер" і більше у в/частину А2574 цей
автомобіль не повертався.

На даний
час, як пояснив далі свідок ОСОБА_35, він розуміє, що
ОСОБА_2 не мав права знімати з обліку цей автомобіль і переоформлювати його на
товариство „Сапер", однак
тоді, він виконував вказівки і накази
командира частини, оскільки останній
запевняв його у правомірності вчиняємих ним дій. В іншому випадку він би
відмовився виконувати такі його накази.

Покази
свідка ОСОБА_35 щодо оприбуткування лише одного з двох автомобілів, які придбав та передав у частину громадянин
ОСОБА_5підтверджені показами інших свідків,
які давали пояснення по цьому епізоду,
а також письмовими документами,
які були досліджені по справі.

Не заперечував
цього факту і підсудний ОСОБА_2.

Допитаний
в суді свідок ОСОБА_24
показав, що в період 2000-2004 років він був
водієм командира військової частини А2574 ОСОБА_2 і возив його на автомобілі
ГАЗ 3110, який мав цивільні номери і був зареєстрований в
Ніжинському МРЕВ за в/ч
А2574.

24

У грудні
2004 року за
вказівкою полковника ОСОБА_2 він разом
із ОСОБА_35 їздив у Ніжинське МРЕВ для перереєстрації цього автомобіля. Самою
реєстрацією автомобіля та зняттям його з обліку займався ОСОБА_35, а він лише керував автомобілем. Після оформлення документів у МРЕВ, 08.12.2004 р. їх разом з ОСОБА_35 направили
до Ніжинського відділу Української товарної біржі для укладення договору
купівлі-продажу автомобіля ГАЗ 3110, але
будучи там він особисто ніяких дій не вчиняв і ніяких документів не підписував.

Оцінюючи
покази свідка ОСОБА_24, який в судовому
засіданні частково змінив ті покази, які
він давав під час досудового слідства,
зокрема 20 грудня 2006 року в ході очної ставки між ним і свідком
ОСОБА_39, на якій визнавав той
факт, що саме він поставив свій підпис
замість ОСОБА_40 у біржовому договорі
купівлі-продажу транспортного засобу від 08.12.2004
року, суд виходить з того, що ці суперечності в показах зазначеного
свідка не мають принципового значення з точки зору їх впливу на доведеність
вини ОСОБА_2, тим більше, що безпосередньо вони стосуються дій самого
свідка, а не підсудного.

Допитаний
в суді свідок ОСОБА_41, колишній
головний інженер в/ч
А2574, крім того
показав, що приблизно у жовтні 2000 року приватним
підприємством „Енергія-Полісся" до військової частини був переданий
автомобіль ГАЗ 3110, який на облік у частині не ставився, оскільки командир частини полковник
ОСОБА_2 таких розпоряджень не давав.
Експлуатувався цей автомобіль командиром частини до його звільнення з
військової служби, після чого він більше
у гаражі частини не зберігався. Витрат на заправку та обслуговування цього
автомобіля частина не несла. Номерів двигунів та кузова автомобілів ГАЗ-3110,
які були у військовій частині він не знав. Про те, що до в/ч
А0234 був переданий не військовий автомобіль,
а автомобіль, який передав
ОСОБА_5, він також не знав.

Обставини, про які повідомив суду свідок ОСОБА_7, з приводу експлуатації командиром військової
частини автомобіля ГАЗ 3110
в період з 2002 року по
час його звільнення з військової служби підтвердив також свідок ОСОБА_37 , який на протязі цього часу перебував на
посаді начальника транспортного відділу частини.

З
приєднаних до справи копій документів,
які були надані ТОВ „Росавто",
в тому числі довідки-рахунку серії ДЮО № 438894, вбачається, що 26
жовтня 2000 року, вказане товариство продало і видало
військовій частині А2574 через ОСОБА_5 автомобіль марки ГАЗ 3110,
2000 року виготовлення,
колір білий, двигун НОМЕР_14, кузов НОМЕР_13.

Згідно з
даними, які надані 3-м міжрайонним
відділенням ДАІ при УМВС України в Чернігівській області 15.11.2006 р. (том 13,
а.с. 151-160) за громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та виробничо-комерційною фірмою
„Енергія-Полісся" за період 1999-2006
років автомобілів ГАЗ 3110
зареєстровано не було.

Відповідно
до повідомлення Департаменту ДАІ МВС України від 29.11.2006 р.(том 13, а.с. 256) автомобіль ГАЗ 3110, 2000 р.в., колір білий,
двигун НОМЕР_14, шасі НОМЕР_13
не реєструвався.

Свідок
ОСОБА_40 в суді показав, що за період з лютого 2003 року по грудень 2005 року, коли він працював на посаді начальника гаражу
в/ч А2574 автомобілів
ГАЗ 3110 на
обліку частини не було. Автомобіль ГАЗ 3110, який зберігався на території частини і використовувався
ОСОБА_2 до його звільнення з військової служби на обліку частини не
перебував, оскільки, як йому було відомо, цей автомобіль передавався у користування
ОСОБА_2 фірмою „Енергія-Полісся",
мав цивільні, а не
військові, номерні знаки і частина не
витрачала будь-які кошти або паливно-мастильні матеріали на його експлуатацію.
Після здачі ОСОБА_2 у грудні 2004 року посади
командира в/ч
А2574, вказаний
автомобіль виїхав з частини і більше не повертався. Будь-якої участі в
реалізації цього автомобіля він не приймав,
доручень на його реалізацію не отримував і раніше про це нічого не чув.
Біржовий договір № 406875 від 08.12.2004 р. не підписував, гроші за автомобіль не отримував і у
Ніжинському відділі Української товарної біржі ніколи не був.

25

Допитаний
в суді свідок ОСОБА_32, колишній заступник командира в/ч А2574, показав,
що у березні 2001
року, в суботу, його викликав до себе командир частини
полковник ОСОБА_2 і поставив задачу видати автомобіль ГАЗ 3110,
який повинен забрати у службове користування заступник
начальника інженерних військ полковник ОСОБА_6,
оскільки це був вихідний день і начальника гаража ОСОБА_35 не було на
роботі. Через деякий час в частину прибув полковник ОСОБА_6, разом з водієм, які,
на підставі наряду ГЛАВТУ МО
України, забрали автомобіль ГАЗ 3110,
який був вже підготовлений до передачі і знаходився на
території гаража. Ніяких документів, крім
наряда, в якому він розписався на зворотній
стороні замість ОСОБА_35, більше не
було. Довіреність на ім'я ОСОБА_42
прийшла до частини пізніше, коли
автомобіль був уже виданий, а тому
замість підпису він написав у наряді лише прізвище „ОСОБА_42". Вказані
дії він вчинив без умислу на підроблення документів, знаючи про те, що за даним нарядом дійсно повинен бути
переданий автомобіль ГАЗ 3110.
Якого року випуску повинен був передаватися автомобіль і з якими номерами
кузова та двигуна, йому було невідомо і
він ці дані особисто не перевіряв.

Свідок
ОСОБА_38, бухгалтер відділу матеріально-технічного забезпечення в/ч А2574 підтвердила в
суді факт знаходження на обліку в частині автомобіля ГАЗ 3110 „Волга", 1999
року випуску, білого кольору на який
були заведені відповідні облікові документи. У квітні 2001 року, вона списала з обліку вказаний автомобіль на
підставі наряду № 110/70
від 22.02.2001 р. та
довіреності на передачу автомобіля до іншої частини.

Крім
того, як пояснила свідок ОСОБА_38, у кінці 2000
року приватним підприємством „Енергія-Полісся" в особі його директора
ОСОБА_5 до військової частини був переданий автомобіль ГАЗ 33023 „Газель", 2000
року випуску. Цей автомобіль був встановленим порядком облікований у
відділі матеріально-технічного забезпечення на підставі, як вона пригадує, довідки-рахунку на продаж автомобіля.

Про
те, що ОСОБА_5 до в/ч А2574 передавався ще й
автомобіль ГАЗ 3110, вона не знала. Про постановку цього автомобіля на облік
командир в/ч А2574 полковник
ОСОБА_2 нічого не говорив і будь-яких
документів для цього до відділу матеріально-технічного забезпечення не
передавав.

Свідок
ОСОБА_7 в суді показала, що у 2001 році податкова
інспекція м. Ніжина проводила у
в/частині А2574 перевірку дотримання вимог податкового законодавста, за результатами якої, їй, як
головному бухгалтеру - начальнику
планово-фінансового відділу, стало
відомо про те, що за в/частиною А2574 в
Ніжинському МРЕВ рахується один автомобіль ГАЗ 3110, за який
частина повинна була сплачувати податок з власників транспортних засобів. Для
неї це було новиною, оскільки всі
автомобілі в/частини А2574 реєструвалися у Військовій автомобільній інспекції і
за них податок з власників транспортних засобів не сплачувався. На виконання
вимоги Ніжинської податкової інспекції,
за результатами вказаної перевірки в/частина А2574 сплатила податок з
власників транспортних засобів за автомобіль ГАЗ 3110, починаючи
з 4 кварталу
2000 року.
Гроші перераховувалися з рахунку в/частини А2574. Оскільки вона бачила, що в частині є така машина, яка експлуатується командиром частини у неї
не виникло питань до нього з приводу сплати вказаного податку. Потім у 2004 році за
вказівкою ОСОБА_2 податок з власників транспортних засобів в/частина не
сплачувався.

Крім
цього, як пояснила в суді свідок
ОСОБА_7, кожен рік у в/частині А2574
проводилися інвентаризація майна по всім службам, у тому числі і по гаражу. Командир в/частини
А2574 полковник ОСОБА_2 знайомився з усіма актами інвентаризацій при їх
затвердженні, а тому йому було відомо
про те, що автомобіль ГАЗ 3110,
зареєстрований і Ніжинському МРЕВ не був облікований у
в/частині А2574.

Згідно з
дослідженим примірником оригіналу наряда
військової частини А0119 №110
від 22.02.2001 p.,
який був вилучений зі справи № 107 „видаткові
документи" в/ч А2574 за період з 19.03.01
р. по 24.12.01
р., на підставі
протоколу виїмки від 07.11.2006
p., судом встановлено,
що на зворотній стороні вказаного наряду мається друкований запис

26

про
видачу автомобіля ГАЗ 3110, 1999 р.в., колір білий,
кузов НОМЕР_17, двигун НОМЕР_18, що підтверджено підписами ОСОБА_32, який
здійснював видачу автомобіля замість ОСОБА_35 та командира частини
ОСОБА_2, хоча насправді автомобіля з
такими номерами кузова і двигуна,
принаймні у військовій частині А 2574, ніколи не існувало.

Водночас, під час допиту в судовому
засіданні свідка ОСОБА_36, останнім

було надано суду ксерокопію цього ж наряду,
яка приєднана до матеріалів справи,
на

зворотній стороні якої також міститься друкований запис про видачу автомобіля
ГАЗ

3110, однак він абсолютно відрізняється від запису на
примірнику оригінала. Зокрема, там

зазначено, що було видано автомобіль
ГАЗ 3110, який виготовлений 15.09.2000
p., колір

білий, кузов НОМЕР_13, двигун НОМЕР_14, і цей запис також

підтверджено
підписами вказаних вище осіб.

Співставивши
зміст цих записів з іншими доказами по спраі,
суд, зайвий раз, мав можливість переконатися у тому, що передача до військової частини А0234
автомобіля ГАЗ 3110, 2000 р.в., який був придбаний громадянином ОСОБА_5, була не випадковою і не помилковою, оскільки передати інший автомобіль, який знаходився на обліку у військовій
частині А2574 і на якому були встановлені державні номерні знаки НОМЕР_8, було практично неможливо, без зняття його з обліку в Ніжинському МРЕВ.

Про ці
обставини ОСОБА_2 не міг не знати,
оскільки він не тільки завірив своїм підписом та скріпив відтиском
гербової печатки обидва записи на зворотній стороні вказаних вище примірників
наряду № ПО від 22.02.2001 р., а й мав у своєму розпорядженні
документи на придбаний ОСОБА_5 автомобіль ГАЗ 3110, в яких
були відповідні дані про час виготовлення цього автомобіля та номери його
кузова і двигуна, яких, без його відома, не могли знати інші особи військової частини.

Крім
доказів, наведених вище, факт передачі до військової частини А0234
замість автомобіля ГАЗ 3110, 1999 р.в., який перебував на обліку у в/ч А2574, аналогічного автомобіля 2000 р.в., який, до передачі у вказану вище частину, не був ніде облікований або зареєстрований, підтверджується також повідомленням ТВП
начальника Військової інспекції енергонагляду ЗС України від 15.11.2006 p.,
з якого вбачається,
що у період з вересня 2000
року до 2003 року
існувала інспекція енергонагляду, як
структурний підрозділ в/ч
А0234.

Автомобіль
ГАЗ 3110, військовий номер НОМЕР_20, 2000
р.в., колір білий, двигун НОМЕР_14, шасі НОМЕР_13, тобто той автомобіль,
який був придбаний ОСОБА_5 в автосалоні ТОВ „Росавто" 26 жовтня 2000 року, до червня 2004 року використовувався посадовими особами в/ч А0107. Потім
експлуатувався військовою інспекцією енергонагляду ЗС України, а у грудні 2005 року цей автомобіль було передано до 30 автомобільної
бази Міністерства оборони України, на
підставі нарядів ГЛАВТУ МО
України.

Відповідно
до висновку судово-технічної експертизи документів № 163 від 15.02.2007 p.,
відтиски круглої гербової печатки в/ч А2574, розташовані на лицевих боках заяв військової частини
А2574 до Ніжинського МРЕВ на зняття з обліку автомобіля ГАЗ 3110 та на перевірку
автомобіля по базі „Угон", а також
на двох примірниках наказу командира в/ч
А2574 № 230 від 03.12.2004
p., нанесені справжньою круглою гербовою печаткою в/ч А2574.

Відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 69 від 24.04.2007
p., підпис від імені ОСОБА_2
на зворотному боці наряду в/частини А0119 № 110 від 22.02.2001
р. виконаний самим ОСОБА_2

Відповідно
до протоколу виїмки від 08.11.2006
р. вилучених з 3-го міжрайонного
відділення ДАІ при УМВС України в Чернігівській області документів, які були приєднані до справи в якості речових
доказів і оглянуті в судовому засіданні,
для зняття з обліку автомобіля ГАЗ 3110
(1999 року випуску, шасі НОМЕР_9, кузов НОМЕР_10), власником якого являлась в/чА2574, 04.12.2004
року до Ніжинського МРЕВ були представлені наступні документи: дві
заяви, одна на зняття з обліку, друга на перевірку по базі „Угон"; наказ
командира в/ч А2574 №
230 від

27

03.12.2004 p.,
за підписом полковника ОСОБА_2 „Про реалізацію автомобіля ГАЗ 3110 державний номер НОМЕР_8"; свідоцтво
про реєстрацію ТЗ серії РМС №
141809, видане 13.10.2000 p.; доручення;
квитанції про здійснення необхідних платежів; номерні знаки „НОМЕР_8" та
розрахунок суми податку з власників ТЗ на 2004
р.

В свою
чергу, для реєстрації вказаного
автомобіля за Ніжинським міським об'єднанням громадян „Сапер", головою правління вказаного об'єднання, були надані наступні документи: дві
заяви, одна про постановку на
облік, друга на перевірку по базі
„Угон"; біржова угода купівлі-продажу транспортного засобу за
реєстраційним № 406875 від 08.12.2004 p.; висновок
спеціаліста з комплексного дослідження ТЗ від 08.12.2004 p.; акт дослідження спеціаліста-товарознавця № 349 від 08.12.2004 р.; акт комплексного
обстеження автогосподарства об'єднання „Сапер" від 07.12.2004 p.; квитанції про
здійснення необхідних платежів та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії РМ №
141809, видане 13.10.2000 р.

При
цьому, як встановлено дослідженими в
суді протоколом огляду документів від 09.11.2006 p., зокрема Книги № 4 обліку наказів командира
в/ч А2574 за період з 31 жовтня 2002 р. до 31 січня 2006 p., та ксерокопіями окремих її сторінок, наказ за № 230 від 03.12.2004 щодо реалізації
автомобіля ГАЗ 3110 офіційно не видавався і не реєструвався. В цей день, а також 04-06.12.2004
р. накази командира в/ч
А2574 взагалі не видавалися, оскільки
записи про реєстрацію наказів у ці дні відсутні. Під номером 230 зареєстровано
наказ, який був підписаний 1 грудня 2004 року і не мав
ніякого відношення до реалізації будь-якого майна.

Відповідно
до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 164 від 16.02.2007
p., підписи від імені керівника в/ч А2574 у двох заявах
про зняття автомобіля ГАЗ-3110 з обліку та про перевірку по базі „Угон"
виконані ОСОБА_2

Підписи
від імені командира в/ч
А2574 у двох примірниках наказу командира в/ч А2574 № 230 від 03.12.2004 р. виконані
ОСОБА_2

Підпис
від імені командира в/ч
А2574 у дорученні на ім'я ОСОБА_40 за № 1/19 від 04.12.2004 p.,
виконаний ОСОБА_2

Підпис у
розрахунку в/ч А2574 суми
податку з власників транспортних засобів за 2004 рік від імені керівника частини виконаний ОСОБА_2

Допитаний
по справі в якості свідка заступник начальника З МРВ при УМВС України в
Чернігівській області ОСОБА_22, з приводу зняття з обліку для реалізації автомобіля ГАЗ 3110,
1999 р. в., власником якого
була військова частина А2574 показав, що
вказаний автомобіль був зареєстрований за в/ч
А2574 ще у травні 2000 року.

У грудні
2004 року
йому зателефонував командир в/частини А2574 ОСОБА_2 , який спитав про те, які документи потрібні для того, щоб зняти з обліку автомобіль ГАЗ 3110,
який рахувався за військовою частиною, та переєструвати цей автомобіль за
кооперативом „Сапер". Він пояснив ОСОБА_2,
які саме документи потрібні представити в МРЕВ м. Ніжина,
а саме наказ з Міністерства оборони про зняття автомобіля з обліку для
подальшої реалізації, довіреність на
особу, яка буде представляти
частину, довіреність на особу, яка буде представляти кооператив „Сапер"
та інші необхідні документи. ОСОБА_2
пояснив йому, що про цей
автомобіль не знають у Міністерстві оборони України, у зв'язку з чим не хоче його
„світити", а тому не може надати
такий наказ. Тоді він, ОСОБА_22, зателефонував начальнику автотехнічної
інспекції УМВС України в Чернігівської області ОСОБА_43 та спитав у нього, як правильно зробити, щоб зняти автомобіль з обліку. ОСОБА_43
відповів, що достатньо буде такого
наказу з військової частини. Про це він потім переказав ОСОБА_2 Через деякий час до нього прибув представник
в/ч А2574 ОСОБА_35, який представив пакет документів на зняття автомобіля з
обліку. На заяві про зняття вказаного автомобіля з обліку він поставив
резолюцію. Крім ОСОБА_35 він бачив у
будівлі МРЕВ м. Ніжина водія
ОСОБА_2 -ОСОБА_24

З
досліджених в судовому засіданні реєстраційних карток на автомобіль ГАЗ 3110
(1999 року випуску,
шасі НОМЕР_9, кузов
НОМЕР_10, двигун

28

НОМЕР_11), вилучених з 3
- го МРВ ДАІ при УМВС України в Чернігівській області вбачається, що власником вказаного автомобіля до 08.12.2004 року була
військова частина А2574.

04.12.2004 року цей
автомобіль був знятий з обліку для реалізації,
а 08.12.2004 року
зареєстрований за НМОТ „Сапер" як власником транспортного засобу, придбаного на товарній біржі.

Актом
ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності в/частини А2574 за № 114 від 09.02.2007 p.,
яка проводилася старшим інспектором - ревізором
відділу контролю за ресурсним забезпеченням Територіального Північно-Східного КРУ підполковником ЧЕБОТАРЕМ В.І.
встановлено, що відповідно до вимог ст. 7 Положення про порядок обліку, зберігання,
списання та використання військового майна у ЗС України, затвердженого постановою KM України
від 04.08.2000р. № 1225, обліку підлягає
все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. У
зв'язку з цим, автомобіль ГАЗ 3110,
1999 року випуску, який
у грудні 1999 року був
отриманий від ДП „Черкаський авторемонтний завод", підлягав оприбуткуванню і постановці на облік
у в/частині А2574. Крім того, відповідно
до п. 2.1 Правил реєстрації транспортних засобів у ЗС України, введених в дію наказом заступника МО України
від 18.07.2001р. № 104, реєстрації в
підрозділах безпеки дорожнього руху підлягають всі транспортні засоби ЗС
України, які призначаються для
експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування. Згідно п. 2.9 цих же
Правил, одержання державних номерних
знаків на транспортні засоби ЗС України здійснюється з письмового дозволу
начальника Генерального штабу -
заступника МО України
через начальника Головної інспекції безпеки дорожнього руху МО України в
порядку, встановленому ДАІ МВС України.

Відповідно
до вимог Положення про порядок відчуження та реалізації майна ЗС України, затвердженого постановою KM України
№ 1919 від 28 грудня 2000 року,
автомобіль ГАЗ 3110, 1999 року
випуску, відчуженню та реалізації не
підлягав. У військовій частині відсутні будь-які документи щодо відчуження та
реалізації зазначеного автомобіля. Командир в/частини А2574 полковник
ОСОБА_2 не мав права видавати наказ про
зняття з обліку та реалізацію у зв'язку з нерентабельністю автомобіля ГАЗ 3110,
що відноситься до основних засобів. У в/частині А2574
біржовий договір №
406875 від 08.12.2004
р. на продаж військовою частиною Ніжинському міському об'єднанню громадян
„Сапер" автомобіля ГАЗ 3110
не облікований і відсутній. Кошти від реалізації вказаного автомобіля на
рахунки в/ч А2574 не
надходили.

Командиром
в/ч А2574 полковником
ОСОБА_2 при реалізації об'єднанню
„Сапер" автомобіля ГАЗ 3110, 1999
року випуску, були порушені вимоги
пунктів 3, 5, 6,
9-12, 16 Положення про порядок
відчуження та реалізації військового майна ЗС України, затвердженого постановою KM України
від 28.12.2000 р. № 1919, внаслідок чого
державі заподіяні збитки у розмірі залишкової вартості вказаного автомобіля, тобто - 23275 грн. 85 коп.

Відповідно
до розрахунку, проведеного спеціалістами
Центрального автомобільного управління озброєння Головного управління логістики
Командування сил підтримки ЗС України,
залишкова вартість автомобіля ГАЗ 3110,
1999 р.в., відповідно до Методики
визначення залишкової вартості майна ЗС України та інших військових
формувань, затвердженої постановою KM
України від 29.05.98
р. № 759, з наступними змінами,
внесеними постановою від 27.08.03
р. № 1359, станом на 08.12.2004
року, становила 23275, 85 грн.

Згідно з
висновком судової автотоварознавчої експертизи № 12246 від 19.03.2007
року, ринкова вартість автомобіля
ГАЗ 3110, шасі НОМЕР_9, кузов НОМЕР_10, двигун НОМЕР_11, станом на 08.12.2004
року складає 18726,
65 грн., а залишкова вартість цього ж
автомобіля, на цей же час, складає 23275,
85 грн.

Наведені
вище докази дають суду достатньо підстав для висновку, що доводи підсудного ОСОБА_2, якими він намагався спростувати свою
причетність до незаконного привласнення автомобіля ГАЗ 3110,
є безпідставними,
оскільки вони не

29

відповідають
дійсним обставинам справи, встановленим
в судовому засіданні на підставі доказів,
які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Зокрема, твердження ОСОБА_2 про те, що до 2005
року він не знав про той факт, що до
військової частини А0234 було передано не той автомобіль ГАЗ 3110,
крім доказів наведених вище, спростовуються наступними обставинами.

По-перше, зі змісту листа, підписаного директором приватної фірми
„Енергія-Полісся" ОСОБА_5 і датованого 01.10.2001 року (том 15, а.с. 40),
вбачається, що він
готувався не на придбаний ним для потреб військової частини А2574 автомобіль
ГАЗ 3110, а саме на той автомобіль,
який на той час знаходився на обліку у військовій частині.

При
цьому, посилання підсудного на те, що номери шасі і кузова, які зазначені в цьому листі надав ОСОБА_5 не
він, а хтось із працівників
частини, які мали відношення до обліку
автомобільної техніки, суперечить
наявним у справі доказам, відповідно до
яких, на той час фактично облік
автомобільної техніки гаражу вівся лише за кількістю і ціною, без відображення в облікових документах не
тільки номерів шасі і кузова, а й навіть
року випуску або виготовлення.

Що ж
стосується двох інших документів,
підписаних ОСОБА_5 відповідної5.04.2005
р.(розписка командиру частини про отримання ним назад автомобіля ГАЗ 3110,
який начебто знаходився в оренді)(том 15,
а.с. 41) та 10.11.2006 р., (лист, яким ОСОБА_5підтверджує своє рішення про
надання ОСОБА_2 права розпоряджатись цим автомобілем на власний розсуд, тобто продати, залишити собі або передати третім особам)
(том 13, а.с. 108),
то вони є не тільки взаємо протилежними один одному, а й такими,
що не відповідають дійсності, а
тому не можуть заслуговувати на увагу,
оскільки ОСОБА_5не міг і ніколи не отримував назад автомобіля ГАЗ 3110,
про який йде мова в розписці, так як не мав до нього ніякого
відношення, і тим більше не міг давати
будь-який дозвіл ОСОБА_2 на розпорядження цим автомобілем, який з самого початку був власністю
держави, в особі військової частини
А2574.

По-друге, ОСОБА_2 об'єктивно не міг не знати про
те, що власником автомобіля ГАЗ 3110 з державними
номерними знаками НОМЕР_8, яким він користувався як до, так і після здійснення передачі аналогічного
автомобіля до військової частини А0234,
є саме військова частина А2574, а
не фірма „Енергія-Полісся" чи її директор громадянин ОСОБА_5, оскільки дані про це містились не лише в
свідоцтві про реєстрацію вказаного ТЗ,
якого, як стверджує ОСОБА_2, він не бачив,
айв інших документах, з якими він
не тільки знайомився, а й ставив на них
власноручний підпис, що особисто
підтвердив в судовому засіданні.

Так, дані про фактичну наявність на обліку у
військовій частині А2574 автомобіля ГАЗ 3110, після квітня 2001
року, підтверджувались наступними
документами: - актом
Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції від 18.07.2001 р. про
результати перевірки дотримання вимог податкового законодавства в/ч А2574 з 01.04.1998 року по 31.03.2001 року, в якому зверталась увага на порушення вимог
Закону України „Про податок з власників транспортних засобів..." в частині
необхідності сплачувати податок за автомобіль ГАЗ 3110,
який був поставлений військовою частиною на облік у Ніжинському
МРЕВ у жовтні 2000 року та подавати
розрахунок до Ніжинської ОДПІ, в якому
крім інших є і підпис ОСОБА_2, як
командира частини (том 14, а.с. 232-244); - розрахунками
суми податку з власників транспортних засобів,
які подавались в/ч А2574 до Ніжинської ОДПІ за 2002,
2003 та 2004
роки та платіжними дорученнями про сплату податку з власників транспортних
засобів (том 14, а.с. 43-47, том 12, а.с. 199),
а також двома примірниками наказу № 230 від 03.12.2004 року, які ОСОБА_2 особисто підписав і завірив
гербовою печаткою в/ч
А2574 з метою зняти з обліку за частиною автомобіль ГАЗ 3110 для його
реалізації (том 12, а.с. 199,
том 13, а.с. 85).

Оцінивши
зібрані по справі докази, суд знаходить
доведеною вину ОСОБА_2 в тому, що
він, будучи військовою службовою особою - командиром
військової частини А2574, в жовтні 2003 року, а потім повторно в грудні 2004 року, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно привласнив засоби пересування, відповідно вантажній автомобіль ГАЗ 66 з кунгом, залишкова вартість якого без причіпа

30

та
обладнання становить 4464
грн. 78 коп. та легковий
автомобіль ГАЗ 3110, залишковою вартістю 23275
грн. 85 коп., чим заподіяв істотну шкоду державі та
кваліфікує скоєне в цій частині за ч. 2
ст.
410 КК України.

При
цьому, враховуючи те, що дослідженими в судовому засіданні доказами
не доведено той факт, що ОСОБА_2 мав намір і незаконно привласнив повний
комплект виробу ЕСБ-8ім, включаючи
причіп з елетростанцією та відповідне обладнання, суд вважає необхідним виключити з
обвинувачення підсудного ОСОБА_2 привласнення ним шляхом зловживання службовим
становищем причіпу та відповідного обладнання з виробу ЕСБ-8ІМ та зменшити
вартість привласненого ним майна з 13300 грн. 02 коп. до 4464 грн. 78 коп.

Дії ОСОБА_2
, спрямовані на приховування та
маскування незаконного походження майна,
а саме автомобіля ГАЗ-66 з кунгом,
вартістю 4464 грн. 78 коп., а
також на набуття прав на це майно, яке
було одержане внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного
діяння, що передувало його
легалізації, виходячи з підстав, що наведені вище, суд перекваліфікує з ч. 2 на ч. 1 ст. 209 КК України, виключивши із його обвинувачення кваліфікуючу
ознаку - вчинення
злочину за попередньою змовою групою осіб.

Дії
ОСОБА_2 , як військової службової
особи, пов'язані з недбалим ставленням
до служби на протязі з червня 2001
року до травня 2003 року, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 425
КК України, оскільки це діяння
спричинило тяжкі наслідки, які полягають
в завданні матеріальних збитків, тобто
шкоди на суму 130454 грн. 73 коп., яка у
п'ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Органами
досудового слідства ОСОБА_3
обвинувачувався в тому, що на
початку 2003 року, він вступив у попередню змову з командиром
військової частини А2574 ОСОБА_2 на
вчинення дій, спрямованих на легалізацію
викраденого майна, маскування та
приховування його незаконного походження та володіння ним.

Для
цього, як зазначено в обвинувальному
висновку, ОСОБА_2 і ОСОБА_3
домовилися, що останній шляхом обману
отримає у корпорації „Укрінмаш" та передасть йому довідку-рахунок про
те, що автомобіль ГАЗ 66,
1989 року випуску, шасі
НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, начебто правомірно придбаний ним, ОСОБА_2,
в одній із військових частин Збройних Сил України, а надану ОСОБА_3 довідку-рахунок
ОСОБА_2, у свою чергу, використає для легалізації викраденого ним
майна.

З цією
метою, 3 березня 2003
року, ОСОБА_2, перебуваючи у м. Ніжині,
передав ОСОБА_3, який у той час
знаходився у м. Києві, факсом копію особистого паспорту громадянина
України і надав йому дані щодо року виготовлення вказаного автомобіля ГАЗ
66, номерів його шасі та кузова, які були необхідні для отримання
довідки-рахунку.

Цього ж
дня, 3 березня 2003
року, на підставі отриманих від
ОСОБА_2 даних, ОСОБА_3 АДРЕСА_7,
діючи умисно за попередньою змовою групою осіб з невстановленими
слідством особами, підробив
документи, які надають права, з метою їх використання самим та іншими
особами для отримання довідки-рахунку корпорації „Укрінмаш", а саме: наряд військової частини А0107 №
118/3/208 від 24.02.2003 p., який надає
право на отримання з військової частини А0563 автомобіля ГАЗ 66 з кунгом, 1989 року випуску (шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3); акт прийому-передачі
вказаного автомобіля від 03.03.2003 р. та акт його технічного стану № 147 від
23.01.2003 року.

Вказані
завідомо підроблені документи ОСОБА_3 ,
діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_2 , як посібник в легалізації майна, одержаного злочинним шляхом, надав у корпорацію „Укрінмаш", де на їх підставі, знов таки,
3 березня 2003 року, шляхом
обману отримав інший завідомо неправдивий документ - довідку-рахунок серії МОЛ
НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_2 про те, що корпорацією „Укрінмаш" останньому
начебто реалізовано автомобіль ГАЗ 66, шасі НОМЕР_2.

31

Зазначені
умисні дії ОСОБА_3 , діючого в якості пособника за попередньою
змовою групою осіб із ОСОБА_2, як
вважають органи досудового слідства,
були спрямовані на надання останньому засобів для приховування та
маскування незаконного походження майна,
яке ОСОБА_2 мав намір викрасти.

В
подальшому, 9 жовтня 2003 року, використовуючи вказану вище
довідку-рахунок, ОСОБА_2, з метою легалізації викраденого ним
майна, представив її разом з
автомобілем ГАЗ 66 до
Ніжинського МРЕВ ВДАІ УМВС України в Чернігівській області, службові особи якого, будучи введеними в оману, зареєстрували за ОСОБА_2, як власником, автомобіль ГАЗ 66 з кунгом, 1989
року випуску (шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3), який був викрадений останнім з
військової частини А2574 у складі комплекту виробу ЕСБ-8ІМ.

Виходячи
з цього, органи досудового слідства
зробили висновок про те, що
ОСОБА_3 дослівно: „вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст.
27, ч. 2 ст.
209 КК України, - пособництво в
легалізації (відмиванні) доходів,
одержаних злочинним шляхом,
тобто вчинення як пособником, за
попередньою змовою групою осіб, дій
спрямованих на приховування та маскування незаконного походження майна, одержаного внаслідок вчинення суспільно
небезпечного протиправного діяння, що
передувало легалізації (відмиванню) доходів,
джерела його походження".

Допитаний
в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3
, не заперечував своєї вини в
тому, що, діючи за проханням ОСОБА_2 зробити для нього довідку-рахунок, він дійсно за участю особи, яка на даний час вже померла, а також інших неназваних ним і
невстановлених слідством осіб, підробив
документи необхідні для отримання довідки-рахунку, використовуючи для цього факсокопію паспорту
громадянина України, дані на автомобіль
та необхідну суму грошей, які йому
передав ОСОБА_2. Не заперечував ОСОБА_3 також того факту, що підроблені ним документи були передані до
корпорації „Укрінмаш", тобто використані
ним для отримання довідки-рахунку серії МОЛ НОМЕР_4 від 03.03.2003 p., як і того,
що вказану довідку він збув,
передавши її ОСОБА_2 при
обставинах, яких на даний час не
пам'ятає.

Разом з
тим, як пояснив ОСОБА_3, він не визнає своєї вини у тому, що являвся пособником в легалізації (відмиванні)
доходів, одержаних ОСОБА_2 злочинним
шляхом, тим більше за попередньою
змовою групою осіб з останнім, оскільки
йому взагалі не було нічого відомо про незаконне походження автомобіля ГАЗ 66 і він не мав
ніякої попередньої змови з ОСОБА_2 про те,
що вказана довідка-рахунок необхідна останньому для легалізації
викраденого ним автомобіля.

Оцінивши
зазначені покази підсудного ОСОБА_3
, покази підсудного ОСОБА_2 ,
який взагалі, як під час
досудового, так і судового
слідства, заперечував існування
будь-які домовленості між ним і ОСОБА_3 з приводу довідки-рахунку, а також інші докази, які були досліджені в судовому засіданні і
стосуються обвинувачення останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.
27, ч. 2 ст.
209 КК України, суд дійшов
висновку, що це обвинувачення не
знайшло свого підтвердження, оскільки в
суді не здобуто об'єктивних і переконливих доказів участі ОСОБА_3 у вчиненні
цього злочину.

При цьому суд
виходить з наступного.

По-перше, органами досудового слідства не надано, а в суді не здобуто жодного доказу, на підставі якого можливо було б зробити
висновок про те, що, підробляючи документи, необхідні для отримання довідки-рахунку на
ім'я ОСОБА_2 , ОСОБА_3
не тільки знав про незаконне походження автомобіля ГАЗ 66,
а й попередньо,
до його викрадення, домовлявся з
ОСОБА_2 про те, що довідка-рахунок
необхідна останньому для легалізації майна,
яке одержане ним саме злочинним, а не будь-яким іншим шляхом.

По-друге, відповідно до ст. 2 Закону України
„Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом" від 28 листопада 2002 року та
диспозиції ч. 1 ст. 209 КК України під
діями, спрямованими на приховання чи
маскування незаконного походження майна,
одержаного унаслідок вчинення

32

предикатного діяння, тобто діяння,
яке згідно КК України є злочином і за яке відповідною статтею цього
Кодексу передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не менше трьох
років, розуміються будь-які дії
особи, за допомогою яких маскується чи
приховується факт одержання майна, що
передував легалізації, вчинені як
особою, котра одержала це майно таким
шляхом, так і будь-якою іншою особою за
умови усвідомлення цією особою того, що
це майно було одержано злочинним шляхом.

У
випадку з ОСОБА_3, суд не має підстав
для висновку, що передаючи ОСОБА_2
довідку-рахунок, він усвідомлював те, що вказаний в ній автомобіль ГАЗ 66 був одержаний
ОСОБА_2 злочинним шляхом.

Більш
того, як встановлено по справі, дії,
згідно яким ОСОБА_3 , діючи як пособник, шляхом надання засобу вчинення злочину
(довідки-рахунку), сприяв ОСОБА_2 в
легалізації майна, одержаного злочинним
шляхом, були вчинені ще задовго до
того, як відбувся сам факт злочинного
одержання майна, а не навпаки, як це передбачено диспозицією ч. 1 ст. 209 КК України.

За таких
обставин, у зв'язку з недоведеністю
участі ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27,
ч. 2
ст.
209 КК
України, відносно нього повинен бути
винесений виправдувальний вирок.

Заступник
Генерального прокурора України заявив позов до підсудного ОСОБА_2 в інтересах держави, в особі військової частини А2574, на суму 13300,
02 грн., в рахунок відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок злочину.

Підсудний
ОСОБА_2 заявлений позов не визнав і заявив,
що він не вчиняв будь-яких протиправних дій, внаслідок яких державі були заподіяні
матеріальні збитки, а тому немає жодних
підстав його задоволення.

Розглянути
заявлений позов, суд вважає, що його підстави ґрунтуються на законі і
відповідно до вимог, передбачених ст.
1166 ЦК України підсудний повинен відшкодувати шкоду заподіяну злочином.

Разом з
тим, що стосується розміру позовних
вимог, то, враховуючи внесені судом зміни до об'єму
обвинувачення ОСОБА_2, яке визнане
доведеним на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, цей позов підлягає лише частковому
задоволенню, на суму 4464 грн. 78 коп.

В решті
позовних вимог на суму 8835
грн. 24 коп. в задоволенні
позову повинно бути відмовлено, у
зв'язку з його безпідставністю.

Вирішуючи
питання про призначення міри покарання підсудному ОСОБА_2, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним
злочинів, дані про особу винного та
обставини, що пом'якшують його
покарання.

Зокрема, незважаючи на невизнання ОСОБА_2 своєї
вини, суд приймає до уваги те, що підсудний бездоганно прослужив у Збройних
Силах понад 25 календарних
років, за весь час служби характеризувався
тільки з позитивного боку. Неодноразово заохочувався вищими посадовими особами
Міністерства оборони України, а у 1996 році
нагороджений відзнакою Президента України - медаллю „За бездоганну службу"
З ступеня. Приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та у розмінуванні, внаслідок чого
визнаний особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи (1-ї категорії) та учасником бойових дій.
Після звільнення ОСОБА_2 з військової служби,
а також з моменту вчинення ним останнього злочину минуло багато
часу, майже три роки, протягом якого, він ні в чому осудному помічений не був.

Також
суд приймає до уваги інші обставини, що
характеризують його особу і стан його здоров'я,
як інваліда 3 групи.

Вказані
вище обставини суд визнає пом'якшуючими відповідальність останнього і
такими, які, з врахуванням зменшення об'єму
обвинувачення, істотно знижують ступінь
тяжкості вчинених ним злочинів, а
тому, у відповідності до вимог, передбачених
ст. 69 КК України, знаходить можливим перейти до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях відповідних частин
статей 209, 410 і 425 цього ж Кодексу, а
також не застосовувати до нього додаткових покарань, передбачених,
ч. 1 ст.

33

209 КК України у виді позбавлення права обіймати певні посади
або займатися певною діяльністю та конфіскації майна.

На
підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 332-335
КПК України, військовий апеляційний
суд Центрального регіону,

засудив:

ОСОБА_3
за обвинуваченням у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 5
ст.
27 та ч. 2 ст. 209 КК України
визнати невинним та виправдати у зв'язку з недоведеністю участі останнього у
вчиненні даного злочину.

Визнати
ОСОБА_2 винними в скоєні злочинів,
передбачених ч. 2
ст.
410, ч. 1
ст.
209 та ч. 2 ст. 425 КК України, на підставі яких призначити покарання:

за ч. 2 ст. 410 КК України, з застосуванням ст.
ст. 69 і 53 цього ж Кодексу, у виді штрафу в розмірі 300 (триста)
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 5100 (п'ять тисяч сто) грн.;

· за ч. 1 ст. 209 КК України, з застосуванням ст.
ст. 69 і 53 цього ж Кодексу, у виді штрафу в розмірі 250 (двісті
п'ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян -4250 (чотири тисячі
двісті п'ятдесят) грн., без позбавлення
права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації
майна;

· за ч. 2 ст. 425 КК України, з застосуванням ст.
ст. 69 і 53 цього ж Кодексу, у виді штрафу в розмірі 150 (сто п'ятдесят)
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян -2550 (дві тисячі п'ятсот
п'ятдесят) грн.

Відповідно
до ст.
70 КК України, остаточне
покарання ОСОБА_2 , за сукупністю
вчинених ним злочинів, визначити шляхом
повного складання призначених покарань,
у виді штрафу в розмірі 700 (семисот) неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян - 11900 (одинадцять тисяч дев'ятсот) грн., без позбавлення права обіймати певні посади
або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

Запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд відносно ОСОБА_3 , а також відносно ОСОБА_2 -
скасувати.

Цивільний
позов заступника Генерального прокурора України, заявлений в інтересах держави, в особі військової частини А2574, до підсудного ОСОБА_2 задовольнити частково.

Відповідно
до вимог, передбачених ст. 1166
ЦК України, стягнути з ОСОБА_2 на
користь військової частини А2574, в
рахунок відшкодування заподіяної злочином шкоди, 4464 (чотири тисячі чотириста шістдесят
чотири) гривні 78 копійок. В решті позовних вимог на суму 8835 (вісім тисяч
вісімсот тридцять п'ять) гривень 24 копійки - відмовити у зв'язку з їх
безпідставністю.

Після
набрання вироком законної сили, речові
докази по справі: автомобіль Газ-3110, 1999 року випуску (шасі НОМЕР_9, кузов НОМЕР_10, двигун НОМЕР_11)
повернути за належністю у власність держави, в особі Міністерства оборони України, визнавши договір про його продаж, а також реєстрацію за Ніжинським міським
об'єднанням громадян „Сапер" незаконними,
решту речових доказів, а саме
перелічених в

Постановах
від 05.05.07р. (т. 3, а.с. 149,
212; т. 9, а.с. 105); від 16.04.07р. (т. 12, а.с.
204-205, за винятком двох
примірників заяви в Ніжинське МРЕВ ДАІ від імені НМОГ „Сапер" про
постановку на облік автомобіля Газ-3110,
1999 року випуску; висновку спеціаліста з комплексного дослідження ТЗ №
25/04/4447 від 08.12.04р.; акту комплексного обстеження автогосподарства НМОГ
„Сапер" від 07.12.04р.; копії свідоцтва про реєстрацію юридичної особи
НМОГ „Сапер" серії АОО № 372701; акту дослідження спеціаліста-товарознавця
№ 349 від 08.12.04р., які виключені з
переліку речових доказів на підставі протокольної постанови суду від
22.11.07р.); від 19.04.07р (т.12,
а.с. 220, за винятком інвентарної картки № 2 обліку
основних засобів в/ч А 2574 на автомобіль Газ-3110; оборотної відомості по
субрахунку № 105/1 станом на 01.01.01р.; меморіального ордеру № 9 за квітень
2001 року та довіреності серії ЯГС № 640386 від 22.02.01р., які

34

виключені
з переліку речових доказів на підставі протокольної постанови суду від
22.11.07р.); від 07.05.07р. (т. 13, а.с. 74, 88, за винятком двох договорів оренди біржового
місця від 08.12.04р., які виключені з
переліку речових доказів на підставі протокольної постанови суду від
22.11.07р.); від 06.05.07р. (т. 17,
а.с. 17); від 07.05.07р. (т.
17, а.с.
53, за винятком квитанцій від
09.10.03 р. у кількості 16 шт., які
виключені з переліку речових доказів на підставі протокольної постанови суду
від 22.11.07р.) та від 07.05.07р. (т. 19,
а.с. 192) - зберігати в
матеріалах справи, а Книгу пономерного
обліку інженерної техніки в/ч А 2574
№ 54, том 2 (т. 17,
а.с. 95); Книгу
пономерного обліку засобів інженерного озброєння 2 відділу зберігання в/ч А
2574 та картку № 301 обліку категорійних матеріальних засобів (ЕСБ-8ІМ) (т.
18, а.с.
157) - при
справі.

Судові
витрати на загальну суму 755
(сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 60
коп., пов'язані з оплатою проведених
по справі експертиз, стягнути з
засудженого ОСОБА_2 на користь держави.

Арешт, накладений на майно ОСОБА_2 -
залишити без змін, а арешт, накладений на майно ОСОБА_3 -
скасувати.

Вирок
може бути оскаржений в касаційному порядку і на нього може бути внесене
касаційне подання до Військової судової колегії Верховного Суду України через
військовий апеляційний суд Центрального регіону протягом одного місяця з
моменту його проголошення.