Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9.,
суддів:при секретарі за участю прокурораОСОБА_10., ОСОБА_11., ОСОБА_12., ОСОБА_13.,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001105, за обвинуваченням

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 1 жовтня 2010 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70, ст. 71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі, 16 листопада 2012 року звільненого умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 3 місяці 7 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на засудженого певних обов'язків.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 судові рішення щодо якої в касаційному порядку не оскаржуються.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційної інстанцій в частині призначеного покарання, вважаючи його занадто суворим та посилається, при цьому, на те, що він визнав свою вину, у скоєному щиро розкаявся, частково відшкодував шкоду потерпілому, має на утриманні неповнолітню дитину та має незадовільний стан здоров'я, і тому вважає, що у суду є достатньо підстав для зменшення йому міри призначеного покарання.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_6 засуджено за те, що він, 18 квітня 2014 року, за попередньою змовою з ОСОБА_7, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого ОСОБА_8, відкрито викрали майно останнього на загальну суму 6700 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу засудженого та просив залишити її без задоволення перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_6, у вчиненні злочину, за який його засуджено та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оскаржується.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальна справа розглядалась за апеляцією прокурора, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 у зв'язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону, а саме, ст. 75 КК України та невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання засудженому внаслідок м'якості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Задовольняючи апеляцію прокурора апеляційний суд правильно зазначив про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, яке він має відбувати реально, необхідного й достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд обґрунтовано визначив ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, продовжив вчиняти злочини проти власності, а останній злочини вчинений засудженим вчинений ОСОБА_6 в період непогашеної судимості та рецидив злочинів визнано судом, як обставину, що обтяжує покарання.

Обираючи покарання ОСОБА_6 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи, дані про особу засудженого, а також обставини, що обтяжують і пом'якшують покарання, в тому числі й ті, на які посилається засуджений у своїй касаційній скарзі.

Наведені у касаційній скарзі засудженого доводи не дають підстав для застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України або більш м'якого покарання.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судового рішення щодо ОСОБА_6, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________

ОСОБА_10 ОСОБА_9 ОСОБА_11