ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №4-1326/08

23 червня 2008 року суддя Печерського районного суду м. Києва Вовк С.В., при секретарі Горовій
Н.Г., за участю прокурора Безрук А.М. розглянувши
скаргу адвокатаОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову В.о. прокурора м.
Києва, старшого радника юстиції Глушака В.М. про порушення кримінальної справи
№08-10504 від 15.12.2006 року відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину,
передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007 року адвокат ОСОБА_1. в інтересах ОСОБА_2.
звернувся до суду зі вказаною скаргою, в
якій просить скасувати постанову про порушення кримінальної справи
№08-10504 відносно ОСОБА_2. за ознаками
злочину передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, яка була винесена 15.12.2006 року
в.о. прокурора м.Києва старшим радником юстиції Глушка В.М. та відмовити в
порушенні кримінальної справи в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2. складу
злочину.

Скарга мотивована
тим, що предмет оскарження постановлений без
достатніх приводів та підстав, передбачених законодавством України та з
порушенням чинного законодавства України.

Постановою судді Печерського районного суду
м. Києва від 16.04.2007 року скарга задоволена, яка ухвалою апеляційного суду м
.Києва від 17.05.2007 року залишена без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від
15.04.2008 року зазначені постанова Печерського районного суду м. Києва від
16.04.2008 року та ухвала апеляційного суду м. Києва від 17.05.2007 року щодо
ОСОБА_2. скасовані, а справу направлено на новий судовий розгляд.

При цьому касаційна інстанція виходила з
того, що місцевий суд вдався до оцінки доказів, наявних у зібраних матеріалах і
фактично розглянув кримінальну справу по суті, всупереч вимогам ст. 236-8 КПК
України. Цих порушень закону не виправив суд апеляційної інстанції.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4. скаргу
підтримав та просить її задовольнити посилаючись на обставини викладені в ній.

Прокурор Безрук А.М. скаргу не визнав, просить суд відмовити в її задоволенні посилаючись на її
безпідставність.

Дослідивши
матеріали на підставі яких приймалось рішення про порушення кримінальної
справи, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_4, прокурора Безрук А.М., приходжу
до наступного.

Згідно
зі ст.ст.94,97,98 КПК України прокурор чи слідчий зобов'язані винести постанову
про порушення кримінальної справи лише за наявності приводів і підстав,
зазначених у ст.94 КПК України.

Підставами
для порушення кримінальної справи є наявність ознак злочину, події, яка стала
відомою прокурору чи слідчому, а також наявність достатніх даних, на базі яких
встановлюються ознаки вчиненого злочину. Таким чином, кримінальна справа може
бути порушена лише при наявності достатніх даних, на основі яких встановлюються
об'єктивні ознаки вчиненого злочину.

15.12.2006 року в.о. прокурора м. Києва старший радник
юстиції Глушка В.М. виніс постанову про скасування постанови слідчого СУ ГУ МВС
України в м. Києві від 10.10.2006 року про порушення кримінальної справи
відносно ОСОБА_2., за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України та
порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2., за ознаками злочину,
передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

Згідно із ч. 5 ст. 191 КК України, дії, передбачені частинами першою, другою,
третьою або четвертою цієї
статті, якщо вони
вчинені в особливо великих розмірах або організованою
групою, - караються позбавленням волі на строк від семи до
дванадцяти років з позбавленням
права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю
на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Об'єктивна сторона вказаного злочину полягає у
привласненні чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні;
розтрати такого майна зазначеною особою; привласнення, розтрати або заволодіння
чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Привласнення полягає у протиправному і безоплатному
вилучені винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з
наміром у подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. У
результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і
користуватись вилученим майном, поліпшує безпосередньо за рахунок викраденого
соє матеріальне становище.

Розтрата передбачає незаконне і безоплатне витрачання
винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В
результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом
безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за
рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів
інших осіб.

Заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової
особи своїм службовим становищем має місце тоді, коли службова особа незаконно
обертає чуже майно на свою користь чи
користь третіх осіб, використовуючи при цьому своє службове становище.

Із оскаржуваної
постанови вбачається, що на виконання умов договору від 25.03.2005 року
№14/358/05 працівниками ТОВ «Юридична фірма «Апріорі» жодних дій по
представництву інтересів НАК «Нафтогаз України» виконане не було, окрім
підготовки по першій додатковій угоді висновку по правильності нарахування
податків та підготовки заяви про визнання банкрутом ЗАТ «Мосукраінснаб»
громадянкою ОСОБА_5 директором ТОВ «Юридична фірма «Апріорі», яку остання
возила в арбітражний суд м. Москви. Також, встановлено, що в книгах обліку
договорів та журналах видачі довіреностей НАК «Нафтогаз України» за 2005-2006
роки записи про видачу довіреності ОСОБА_6 та про укладені з ним договори
відсутні.

Крім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що
26.12.2005 року між Тов. «Юридична фірма «Апріорі», в особі директора ОСОБА_7,
та НАК «Нафтогаз України», в особі заступника голови правління ОСОБА_8 було
укладено договір №14/1316/05, погоджений начальником юридичного департаменту
ОСОБА_2 згідно якого НАК «Нафтогаз України» здійснила переуступку права вимог
боргу з ВАТ «Черкасигаз» ТОВу «Юридична фірма «Аріорі» на суму 14552 тис. грн.
В ході досудового слідства також встановлено, що на момент укладання договору
про відступлення права вимоги від 26.12.2005 року №14/1316/05 підстав для
укладення цього договору не існувало.

У відповідності до ч.15 ст. 236-8 КПК України,
розглядаючи скаргу на постанову про порушення
справи, суд повинен
перевіряти наявність приводів
і підстав для винесення
зазначеної постанови, законність джерел отримання даних, які стали
підставою для винесення
постанови про порушення справи, і не вправі
розглядати й заздалегідь
вирішувати ті питання,
які вирішуються судом при розгляді справи по суті.

Із
наданих матеріалів на підставі яких приймалось рішення про порушення
кримінальної справи не вбачається даних із яких можливо було б зробити висновок
щодо наявності об'єктивної сторони складу злочини передбаченого ч.5 ст. 191 КК
України, оскільки в них відсутні дані з яких можна дійти до висновку щодо
витрачання ОСОБА_2. грошових коштів та оформлення платіжних документів з метою
витрачання грошових коштів переданих ОСОБА_2 під звіт для виробництва,
перевезення, зберігання.

Отже враховуючи вище викладене скарга адвокатаОСОБА_1 підлягає задоволенню,
а постанова про порушення кримінальної справи скасуванню з відмовою в порушенні
кримінальної справи по даним фактам у відповідності до ч. 16 ст. 236-8 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 94,
95, 97, 98, 236-7, 236-8 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвокатаОСОБА_1 задовольнити.

Постанову В.о. прокурора м. Києва, старшого
радника юстиції Глушака В.М. про порушення кримінальної справи №08-10504 від
15.12.2006 року відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 191
КК України - скасувати.

Відмовити в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК
України.

На постанову може бути подана апеляція протягом семи діб.

Суддя: