Справа № 215/1310/15-к
1-кп/215/324/15
Вирок
ІМЕНЕМ УКРАїНИ
27 березня 2015 року Тернівський районний суд м.Кривого Рогу
в складі: головуючого, судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ, Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середньо-технічна, не перебуваючого у шлюбі, електрогазозварювальника ТОВ КривбасМеталСтіл, має на утриманні неповнолітнього сина 2013р. народження, раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 -
за ст. 164 ч.1 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Тернівського районного суду № 2/215/1849/13 від 12.08.2013 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зобов`язаний виплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму, до повноліття дитини на користь матері ОСОБА_5 , починаючи стягнення з 19.06.2013 року.

З 20.08.2014 року ОСОБА_4 , діючи з метою невиконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, незважаючи на неодноразові попередження державного виконавця про працевлаштування, необхідності виконання своїх обов`язків і можливості притягнення до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, аліменти не виплачував і ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. В Тернівському районному центрі зайнятості м. Кривого Рогу на обліку по працевлаштуванню не перебував і не перебуває.

Державним виконавцем ОСОБА_4 неодноразово попереджався про необхідність працевлаштування, виконання своїх обов`язків, а також про притягнення до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини. Однак, ОСОБА_4 , належних висновків не зробив, на попередження державного виконавця не реагував, ніяких заходів, направлених на погашення заборгованості по виплаті аліментів не вживав та продовжував злісно ухилятись від сплати аліментів.

Згідно до п.10 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження зі змінами від 09.03.2011 року розмір щомісячних виплат розраховувався державним виконавцем, виходячи із середнього розміру заробітної плати по даній місцевості. Період злісного ухилення ОСОБА_4 від сплати аліментів складає 6 місяців та 4 дні з 20.08.2014 року по 24.02.2015 року. Сума заборгованості за вказаний період складає 6294,97 гривень, що згідно Закону України "Про виконавче провадження" зі змінами від 09.03.2011 року перевищує суму сукупно нарахованих відповідних платежів за 6 місяців, яка за станом на 24.02.2015 року складає 6133,92 гривень

Ухилення ОСОБА_4 від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини привело до утворення заборгованості по аліментах на адресу матері дитини ОСОБА_5 , яка станом на 24.02.2015 року в загальній сумі склала 6294,97 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю, у скоєному злочині розкаявся, пояснив, що не сплачував аліменти, оскільки на роботі йому не виплачували заробітну плату, на даний час він офіційно працевлаштований та буде сплачувати аліменти та заборгованість по їх сплаті.

Учасники судового процесу не заперечують визнати недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не має сумнівів у добровільності його позиції.

Судом роз`яснено обвинуваченому та потерпілій правила ст.349 ч.3-4 КПК України, про те, що в цьому разі вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає обвинуваченого винним в кримінальному правопорушенні за ст.164 ч.1 КК України за ознаками злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Призначаючи покарання, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 у скоєному злочині розкаявся, що відповідно до ст. 66 КК України, є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, вищезазначених обставин що пом`якшують та обтяжують відповідальність відповідно до ст. ст. 66,67 КК України, суд вважає необхідним та достатнім призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі, зі звільненням від покарання з іспитовим строком відповідно до ст.ст.75, 76 КК України.

Керуючись ст. ст.373-376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначити покарання за ст.164 ч.1 КК України 1 рік обмеження волі.

На підставі ст.ст.75, 76ч.1 п.2,3 КК України ОСОБА_4 від покарання звільнити з іспитовим строком на 1 рік, зобов`язавши не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м.Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку за виключенням підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися відповідно до положень ст.349 ч.3 КПК України.

СУДДЯ: