УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"
23 " серпня
2007 року Колегія
суддів судової палати у кримінальних

справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
судді - Дембовського С.
Г.,

суддів -
Лук'янець Л. Ф., Скаврогііка В.М.,

за участю
прокурора - Рабінчук Т.І.,

захисника
ОСОБА_1.,

засуджених
ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

представника
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції Гандзенка Н.П., на вирок
Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2007 року, яким -

ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в с
Дуброва, Бородянського району, Київської області, проживає та
зареєстрований в АДРЕСА_1, раніше не судимий, засуджений за ст.. 185 ч. 2 КК України на 2 роки позбавлення волі;
за ст.. 186 ч. 1
КК України на 2 роки позбавлення волі: за ест. 304 КК України на 3 роки
позбавлення волі. На підставі ст.. 70 КК України остаточно призначене
покарання 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК
України звільнений від відбуття покарання з випробуванням та покладенням
відповідних обов»язків на підставі ст.. 76 КК України,

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, народився та
проживає в АДРЕСА_2, раніше не судимий, засуджений за ст.. 185 ч. 2 КК
України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України звільнений
від відбуття покарання з випробуванням та покладенням відповідних обов»язків на
підставі ст.. 76 КК України,

Встановила:

За вироком суду
ОСОБА_2. визнаний винним в тому, що 17.03.2007 року, приблизно о 17 год. 00 хв.,
знаходячись у дворі середньої школи № 87 по вул. Горького, 4/6 в

Справа №
11-а-1555/ 07р. Категорія ч. 2 ст. 185 КК
України

Головуючий
у 1-й інстанції: Валігура Д.М.

Доповідач
: Лук'янець Л. Ф.

м. Києві, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, з метою викрадення
чужого майна, шляхом обману, під приводом зателефонувати своїй знайомій,
відкрито заволодів мобільним телефоном, «Сони-Ериксон К750І», картою пам'яті у
телефоні та сім картою неповнолітнього ОСОБА_5, після чого з викраденим з місця злочину зник. Своїми
діями ОСОБА_2. завдав ОСОБА_5. матеріальної шкоди на загальну суму 1533 грн.

Крім того ОСОБА_2., 25.03.2007 року, приблизно о 17 год. 00 хв.,
знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_3, з метою повторного викрадення чужого майна,
запропонував неповнолітньому ОСОБА_3. вчинити крадіжку телефону неповнолітнього
ОСОБА_6, на що останній погодився, таким чином вступивши у злочинну змову з
ОСОБА_2 Під час того, як ОСОБА_3. відволікав увагу ОСОБА_6, ОСОБА_2. таємно викрав
з кишені куртки потерпілого мобільний телефон «Моторола Л 7» з картою пам'яті
та чохлом, після чого засуджені з місця вчинення злочину зникли. Своїми діями
засуджені спричинили потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1150 грн.

На даний вирок подана апеляція прокурором, який брав участь в розгляді
справи судом першої інстанції, який просить змінити вирок суду та
перекваліфікувати дії ОСОБА_2. з ч. 1 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 190 КК
України, призначивши йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років
позбавлення волі, за ч. 1 ст. 190 КК України - 2 роки обмеження волі, за ст.
304 КК України - 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України
призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі. В обгрунтування
своїх вимог прокурор посилається на те, що висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, у зв'язку з невірною кваліфікацією дій ОСОБА_2,
оскільки з об'єктивної сторони злочину потерпілий ОСОБА_5. добровільно передав
ОСОБА_2. свій мобільний телефон. В іншому прокурор просить вирок залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав свою
апеляцію, пояснення захисника, засуджених, представника засудженого ОСОБА_4.,
які вважають, що апеляція не підлягає задоволенню, провівши судові дебати,
заслухавши останнє слово засуджених, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Винність засуджених ОСОБА_2. та ОСОБА_3. у вчиненні злочину, передбаченого
ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_6,
за попередньою змовою групою осіб підтверджується матеріалами справи.

Винність засудженого ОСОБА_2. у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 304 КК України -
втягнення неповнолітнього ОСОБА_3. у злочинну діяльність підтверджується
матеріалами справи.

Висновки суду про обставини вчинених злочинів, за які їх засуджено, та
кваліфікації за зазначеними статтями КК України грунтуються на зібраних у
справі і перевірених у судовому засіданні доказах, як того вимагає ст.. 324 КПК України, і в
апеляції не заперечуються.

Доводи апеляції прокурора про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_2. за ч. 1
ст. 186 КК України є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 186 КК України грабіж з об»єктивної сторони є
відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності
власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Водночас і
особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються
ними як викрадення, але вона ігнорує це.

Як
вбачається з показів, ОСОБА_2. у судовому засіданні (а.с.215) він побачив
телефон у потерпілого ОСОБА_5. попросив подзвонити, подзвонив, поклав телефон у

кишеню та зник з ним. В послідуючому він цей телефон
продав, а гроші витратив на власні

потреби. ...

З показів потерпілого ОСОБА_5. на досудовому слідстві (а.с.90), які
досліджені в судовому засіданні, засуджений попросив у нього телефон для того
щоб подзвонити, однак подзвонивши не віддав йому, а поклав у свою кишеню,
мотивуючи тим, що йому повинні зателефонувати. В подальшому потерпілий
неодноразово звертався до засудженого з проханням повернути йому телефон, але
той не відповідав і не повертав телефон, а потім від»їхав на таксі так і не
повернувши телефон.

Вищевикладені дії засудженого відбувались в присутності інших осіб, які
перебували разом із засудженим, чули прохання потерпілого про повернення
телефону і бачили реакцію на це засудженого.

Як вбачається з викладеного, зазначені обставини подій
відбувались в присутності інших осіб і потерпілого, який усвідомлював, що
відбувається викрадення його телефону, це підтверджується і діями засудженого,
який ігнорував прохання потерпілого про повернення телефону, в результаті чого
заволодів і розпорядився чужим майном.

З цих підстав колегія суддів погоджується з висновком суду про кваліфікацію
дій засудженого ОСОБА_2. за ч. 1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення
чужого майна.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що досудовим слідство ОСОБА_2
пред»явлене обвинувачення за ч. 1 ст .186 КК України, він захищався від цього
обвинувачення в суді, прокурор також підтримував це обвинувачення та просив
призначити покарання в межах даної статті, тому доводи прокурора про
неправильну кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_2. є незрозумілим і таким, що
суперечить вимогам ст.. 348 КПК України, згідно
якої прокурор, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, а
також прокурор, що затвердив обвинувальний висновок має право подати апеляцію у
межах обвинувачення, що підтримував прокурор, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання засудженим суд,
відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості та обставини
здійснення вчинених злочинів, дані про особу засуджених, наявність обставин, що
пом"якшують та обтяжують покарання, та призначив покарання, які є
необхідними і достатніми для виправлення засуджених та попередження нових
злочинів і ніким не оскаржуються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок
суду є законним та обґрунтованим, і таким, що не підлягає зміні чи скасуванню,
а апеляція такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.
365,366 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 07
червня 2007 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляцію

прокурора, який брав участь в розглядп,справи судом
першої інстанції Гандзенко Н.П.„ без

задоволення.