Справа № 297/806/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

04.06.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/777/311/2015 щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Берегова, мешканки АДРЕСА_1 , непрацюючої, неодруженої, не судимої, підозрюваної у злочині, передбаченому ч.3 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою старшого прокурора Берегівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Берегівського районного суду від 21.04.2015, якою обвинувальний акт повернуто прокуророві через його невідповідність вимогам КПК України.
В обвинувальному акті вказується про підозру ОСОБА_8 в тому, що 21.03.2015 приблизно о 21 годині вона через незамкнену хвіртку проникла на подвір`я по АДРЕСА_2 .Бейгань, розбила скло на вхідних дверях будинку, увійшла до нього і там, погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя, відкрито умисно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, всупереч волі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які знаходились у будинку, незаконно заволоділа 120 гривнями та мобільним телефоном, вартість якого становить 100 гривень.
Цими діями, як стверджується далі в обвинувальному акті, ОСОБА_8 спричинила матеріальну шкоду ОСОБА_10 на суму 50 грн. та ОСОБА_9 на суму 170 грн..
В ухвалі суду зазначено, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті не містить даних про те, якими конкретними діями підозрювана висловлювала погрози застосуванням насильства, якого саме насильства: фізичного або психічного, і кому ці погрози були адресовані. Суд вважає це порушенням вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, які не можуть бути усунуті під час судового розгляду.
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вважає, що твердження суду не відповідають дійсності, а обвинувальний акт у повному обсязі відповідає вимогам ст. 291 КПК України. На обґрунтування апеляційної вимоги зазначає, що суддя: порушив передбачений ч.1 ст. 314 КПК України п`ятиденний строк призначення підготовчого судового засідання; порушив вимоги ст. 68 цього Кодексу про роз`яснення прав та обов`язків перекладачеві, не з`ясував його стосунків з обвинуваченим та потерпілими; порушив вимоги ст. 343 КПК України про повідомлення учасників судового засідання щодо фіксування судового процесу технічними засобами; перекрутив в ухвалі зміст висловлювань всіх його учасників; послався на порушення в обвинувальному акті пункту 3 частини 2 ст. 291 КПК України, але не вказав, у чому воно полягає. Окрім цього вказує, що у справах про злочини проти власності суди зобов`язані установлювати вину підсудних, призначати їм необхідне і достатнє покарання, вживати передбачені законом заходи для реалізації прав потерпілих на відшкодування заподіяної шкоди, а також, що насильницькі дії під час грабежу повністю охоплюються частиною другою ст. 186 КК України і додаткової кваліфікації за іншими статтями Кримінального кодексу не потребують.
З приводу дій підозрюваної прокурор зауважує, що вид насильства чи погрози його застосування на їх кваліфікацію не впливає, що своїх дій сама підозрювана не пам`ятає, оскільки була в стані сильного алкогольного сп`яніння. Разом з тим стверджує, що згідно з обвинувальним актом погрози підозрюваної слід розуміти як адресовані потерпілим, оскільки саме вони знаходились у будинку і саме їх майно підозрювана викрала.
Прокурор також просить дослідити в судовому засіданні ухвалу слідчого судді від 24.03.2015 про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу та звукозапис судового засідання, з яких, на його думку, видно, що у слідчого судді сумнівів щодо обґрунтованості оголошеної ОСОБА_8 підозри не виникало.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промову прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи суду першої інстанції, прокурора та вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
В ухвалі суд зазначив, у чому саме полягає невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України і за межі кола питань, які досліджуються у підготовчому судовому засіданні, не вийшов.
Частина 1 ст. 186 КК України визначає злочином відкрите викрадення чужого майна (грабіж). Частини 2 і 3 цієї статті передбачають відповідальність за грабіж поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб (ч.2), і за грабіж, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдав значної шкоди потерпілому (ч.3).
В обвинувальному акті діяння ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.3 ст. 186 КК України, як «відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та з проникненням у житло».
Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до пунктів 5 і 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною третьою статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
З цими гарантіями обвинувальний акт узгоджується не в повній мірі: фактичні обставини кримінального правопорушення викладені у ньому так, що зрозуміти, в яких саме діях ОСОБА_8 полягали погрози застосування насильства, за якими ознаками воно кваліфіковано як таке, що не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, щодо кого саме з двох потерпілих ці погрози були застосовані, можливості немає. Отже, зміст обвинувального акту обмежує право підозрюваної знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення її підозрюють.
Спроби прокурора розтлумачити ці питання в апеляційній скарзі, усуненням порушень вимог ст.ст. 42 та 291 КПК України визнати неможна.
Тому твердження в апеляційній скарзі про належні виклад фактичних обставин кримінального правопорушення і формулювання обвинувачення ОСОБА_11 в обвинувальному акті не відповідає дійсності.
Та обставина, що суд призначив підготовче судове засідання на шостий день з дня надходження обвинувального акта, на законність прийнятого ним рішення не вплинуло, оскільки закон не зобов`язує суд призначити судовий розгляд на підставі будь-якого обвинувального акта в разі порушення ним передбаченого ч.1 ст. 314 КПК України п`ятиденного строку.
Посилання в апеляційній скарзі на п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» на користь суджень прокурора не свідчить, оскільки стосується стадії судового розгляду і ніякого відношення до підготовчого провадження не має. Що стосується посилання на п. 5 цієї постанови, в якому розтлумачено поняття насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, то воно є доречним, оскільки висвітлює помилковість посилань прокурора на те, ніби своїх дій не пам`ятає сама підозрювана.
Прохання прокурора дослідити в судовому засіданні ухвалу слідчого судді від 24.03.2015 про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу та звукозапис судового засідання до задоволення не підлягає тому, що ні думка слідчого судді ні процесуальні дії які передували його рішенню, як зазначено у ст. 198 КПК України, преюдиціального значення при вирішенні питань, які розглядаються судом у підготовчому судовому засіданні, не мають.
В решті апеляційна скарга доводів, достатніх для скасування ухвали суду першої інстанції також не містить: ні ступінь розуміння перекладачем своїх прав та обов`язків, ні його стосунки з обвинуваченою та потерпілими, ні усвідомлення учасниками судового засідання факту фіксування судового процесу технічними засобами, ні зміст їх висловлювань на правильність викладу в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення не впливають.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Закарпатської області
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу старшого прокурора Берегівської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Берегівського районного суду від 21.04.2015, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , підозрюваної у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 186 КК України, повернуто прокуророві, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.
Судді