Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Слинька С.
С.,суддів:захисниківКолесниченка В. М.,
Мороза М. А., ОСОБА_4, ОСОБА_5,за участю
прокурора Саленка І. В.розглянула в
судовому засіданні в м. Києві 18 вересня
2014 року кримінальну справу за
касаційними скаргами засудженого
ОСОБА_7, захисників ОСОБА_8 й ОСОБА_4 на
вирок Суворовського районного суду м.
Херсона від 19 червня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Херсонської області
від 17 вересня 2013 року щодо ОСОБА_7,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Вироком Суворовського районного суду
м. Херсона від 19 червня 2013 року
засуджено:

ОСОБА_9,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
такого, що судимості не мав,

за ч. 3 ст. 199 КК України - до покарання у
виді позбавлення волі на строк

8 років з конфіскацією всього майна, яке
є його власністю;

ОСОБА_10,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України,
такого, що судимості не мав,

до покарання у виді позбавлення волі:
за ч. 3 ст. 199 КК України - на строк

8 років із конфіскацією всього майна,
яке є його власністю; за ч. 1

ст. 309 КК України - на строк 1 рік.

На підставі ст. 70 цього
Кодексу за сукупністю злочинів шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим ОСОБА_10 визначено
остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 8 років із конфіскацією
всього майна, яке є його власністю;

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України,
неодноразово судимого, останнього разу
- 05 червня 2008 року Суворовським
районним судом м. Херсона за ч. 2 ст. 309 КК
України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 2 роки, на
підставі ст. 75 цього ж Кодексу
звільненого від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 2 роки,

за ч. 3 ст. 199 КК України - до покарання у
виді позбавлення волі на строк

8 років 6 місяців із конфіскацією всього
майна, яке є його власністю.

Відповідно до ст. 71
цього Кодексу за сукупністю вироків до
призначеного покарання частково
приєднано невідбуту частину покарання,
призначеного за вироком Суворовського
районного суду м. Херсона від

05 червня 2008 року, і призначено
остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 9 років із конфіскацією
майна, яке є його власністю.

Згідно з вироком суду
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вчинили
злочини за таких обставин.

ОСОБА_9, маючи умисел на
систематичне вчинення злочинів,
пов'язаних із порушенням установленого
порядку функціонування грошової
системи України, з корисливих мотивів
улітку 2008 року організував, очолив і
керував організованою злочинною
групою у складі ОСОБА_10 та ОСОБА_7, які
схвалили розроблений план злочинної
діяльності. За цим між членами групи
було розподілено обов'язки, направлені
на досягнення мети виготовлення,
зберігання з метою збуту, а також збуту
підробленої національної валюти
України у виді банкнот номіналом 20 та

50 грн. В цей же час ОСОБА_9 розробив план
злочинних дій та ефективний
законспірований механізм збуту
національної валюти України мешканцям
м. Херсона. Він же, виготовлені на
належній йому комп'ютерній техніці
зберігав за місцем проживання
підготовлені для збуту фальшиві
банкноти, контролював процес їх збуту,
фінансував злочинну діяльність,
розподіляв отриманий у результаті
злочинної діяльності прибуток між
учасниками групи.

ОСОБА_10,
використовуючи інформацію з Інтернету
про спосіб підробки грошей, за
допомогою побутових предметів
обробляв листи паперу, виготовляв
фальшиві 20- та 50-гривневі купюри на
належній ОСОБА_9 комп'ютерній техніці,
зберігав їх за своїм місцем проживання
з метою збуту і контролював процес їх
збуту.

ОСОБА_7 збував
виготовлені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 банкноти,
отримуючи за кожні продані на 1000 грн
фальшивих купюр в якості оплати 300 грн.
Окрім того, в якості оплати суспільної
злочинної діяльності ОСОБА_9 передавав
ОСОБА_10 та ОСОБА_7 частину грошової
винагороди, отриманої в ході збуту
фальшивих грошей.

ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_7 у складі організованої групи за
місцем проживання ОСОБА_9 із
використанням комп'ютерної техніки
виготовили з метою збуту грошові
купюри номіналом 20 грн серії БС № 8791639,
які перевезли до місця збуту, а 05
листопада 2008 року приблизно о 14.20 год.
біля приміщення Будинку культури
нафтовиків, розташованого на вул.
Нафтовиків, 75 у м. Херсоні, ОСОБА_7
незаконно збув ОСОБА_11 103 купюри
номіналом 20 грн серії БС № 8791639 на
загальну суму 2060 грн.

У період із 03 по 05
грудня 2008 року ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_7, використовуючи належну ОСОБА_9
комп'ютерну техніку, виготовили з метою
збуту купюри номіналом 20 грн серії БС №
8791639 та номіналом 50 грн серії АЄ № 6840960,
частину яких, а саме: 8 купюр номіналом 50
грн серії АЄ № 26840960 на загальну суму 400
грн, передали ОСОБА_7, який надав їх
ОСОБА_11 у якості зразка для
демонстрації та подальшого збуту.

06 грудня 2008 року вони ж
приблизно о 08.30 год. біля приміщення
оптової бази, розташованого на вул.
Залізничній, 3 в м. Херсоні, через ОСОБА_7
продали ОСОБА_11 за 2900 грн 24 купюри
номіналом 50 грн серії АЄ № 6840960 та 409
купюр номіналом 20 грн серії БС

№ 8791639.

Купюри номіналом 20 грн
серії БС № 8791639 у кількості 93 шт. і

24 купюри номіналом 50 грн серії АЄ № 6840960
на загальну суму 3060 грн ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_7 зберігали з метою збуту за
місцем проживання ОСОБА_9 до моменту
виявлення працівниками міліції під час
санкціонованого обшуку 06 грудня 2008
року.

Крім того, ОСОБА_10 у
листопаді 2008 року на Привокзальній
площі у м. Херсоні незаконно придбав
наркотичний засіб, який переніс до
місця свого проживання і виготовив з
нього без мети збуту, наркотичний засіб
- екстракт канабісу масою 0,15 г, а
залишок особливо-небезпечного
наркотичного засобу - канабісу масою
26,38 г, незаконно зберігав до вилучення 06
грудня 2008 року.

Ухвалою Апеляційного
суду Херсонської області від 17 вересня

2013 року цей вирок районного суду
залишено без зміни.

У касаційних скаргах:

- захисник ОСОБА_8
просить змінити оскаржувані судові
рішення щодо ОСОБА_9 та
перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 190
КК України, а щодо ОСОБА_10 вирок та
ухвалу скасувати, а справу закрити за
відсутності в його діях складу злочину.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник
посилається на істотні порушення
процесуального закону, допущені в ході
досудового й судового слідства, та на
неправильне застосування
кримінального закону;

- захисник ОСОБА_4
просить скасувати вирок та ухвалу щодо
ОСОБА_9 у зв'язку з відсутністю в його
діях складу злочину, передбаченого ч. 3
ст. 199 КК України;

- засуджений ОСОБА_7
порушує питання про порушення в ході
досудового слідства його права на
захист, через що вважає постановлені
щодо нього судові рішення незаконними
і просить їх скасувати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який заперечував проти
задоволення касаційних справи та
просив залишити без зміни судові
рішення, захисників, які подані
касаційні скарги підтримали та просили
їх задовольнити, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши
доводи, наведені у скаргах, колегія
суддів дійшла висновку, що у
задоволенні касаційних скарг слід
відмовити на таких підставах.

За змістом касаційних скарг засуджений
та захисники порушують питання про
перегляд судових рішень у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи,
однобічністю й неповнотою досудового
та судового слідства. Проте зазначені
обставини були предметом дослідження
судів першої та апеляційної інстанцій,
і перегляду в касаційному порядку
відповідно до вимог ст. 398 КПК України
1960 року не підлягають, а отже, при
касаційному розгляді кримінальної
справи колегія суддів виходить із
фактичних обставин справи,
встановлених судом.

Як убачається з матеріалів справи,
доводи щодо своєї невинуватості

засуджені та їх захисники висловлювали
під час розгляду справи судами першої
та апеляційної інстанцій, які
обґрунтовано визнали ці доводи
безпідставними. Свої висновки щодо
винуватості засуджених, з якими
погодилась і колегія суддів суду
касаційної інстанції, суд першої
інстанції належним чином умотивував у
постановленому судовому рішенні. Ці
висновки підтверджено доказами, які
суди ретельно перевірили та належним
чином оцінили.

Так, доведеність винуватості
засуджених у вчиненні саме
виготовлення, зберігання та
перевезення з метою збуту, а також у
вчиненні збуту підробленої
національної валюти України у виді
банкнот, а не у скоєнні шахрайства,
спрямованого на заволодіння майном
окремих осіб шляхом обману, на чому
наполягають особи, які подали
касаційні скарги, підтверджується
визнавальними показаннями засуджених,
які вони дали в ході досудового
слідства, показаннями особи, яка
проводила оперативну закупку
підроблених банкнот, та понятих, які
брали участь у проведенні цієї слідчої
дії, а також даними, зібраними в ході
проведення оперативних закупок цих
банкнот.

Доводи осіб, які подали касаційні
скарги, про те, що дії засуджених були
спрямовані на заволодіння майном
окремих громадян, а не на вчинення
злочину, передбаченого ст. 199 КК
України, є неспроможними, оскільки
виходячи із фактичних обставин справи,
встановлених судом першої інстанції
дії, засуджених були спрямовані саме на
виготовлення, зберігання з метою збуту
та збут підроблених банкнот
національної валюти.

Так, з огляду на положення
кримінального закону при відмежуванні
виготовлення з метою збуту чи збуту
підроблених грошей від шахрайства
необхідно враховувати, що об'єктом
злочину, передбаченого ст. 199 КК
України, є кредитно-фінансова система,
а об'єктом шахрайства - право власності
на майно, тобто кредитно-фінансовій
системі шкода не заподіюється.

При цьому, до складу злочину,
передбаченого ст. 199 КК України, входить
як повна імітація грошового знака чи
державного цінного паперу, так і
істотна фальсифікація тим чи іншим
способом справжніх грошових знаків, що
робить можливим досягнення мети їх
збуту і, за задумом винного, у звичайних
умовах ускладнює, або зовсім виключає
виявлення підробки.

Тобто при вирішенні питання про
наявність чи відсутність у діях винної
особи складу злочину, передбаченого ст.
199 КК України, необхідно брати до уваги
як об'єктивний, так і суб'єктивний
критерій.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_7,
ОСОБА_9 та

ОСОБА_10 у ході досудового слідства
вказували, що гроші

ОСОБА_11 збували у якості підроблених
купюр, за зовнішнім виглядом
наближених до оригіналу, при цьому
співучасники не переконували ОСОБА_11 у
справжності цих купюр та в
оригінальності їх походження, а
усвідомлено продавали їх, за що
отримували відповідну плату, що у
процентному співвідношенні
відповідала встановленій ціні.

Крім того, як випливає з показань
ОСОБА_11, особи, яка безпосередньо і
проводила оперативні закупки у ОСОБА_7,
перед цими закупками останній
передавав йому зразки підроблених
купюр, які пропонував придбати, і в
подальшому засуджений реалізовував
пачки саме підроблених грошей, чого і
не приховував.

Наведеними обставинами
підтверджується наявність у діях
засуджених спільного умислу на
реалізацію підроблених грошей, а не на
шахрайство стосовно конкретної особи,
оскільки ця особа була поінформована
засудженими про несправжність купюр,
які йому збувались і засуджені,
відповідно, знали про обізнаність
покупця в цьому питанні.

Щодо доводів про введення в оману
ОСОБА_7

ОСОБА_10 та ОСОБА_9, то вони є
неспроможними, а самі засуджені не
пояснюють чому вони отримували гроші
за вироблення так званих муляжів. Крім
того, з урахуванням віку та
інтелектуального розвитку засуджених,
а також з огляду на неодноразове
виготовлення партій підроблених
грошей, наявність таких підроблених
грошей за місцями їх проживання після
передачі муляжів відповідним особам та
їх присутність неподалік проведення
цієї передачі, такі доводи про обман є
сумнівними.

Безпідставними є доводи захисників про
те, що купюри, які суд визнав предметом
злочину не можуть вважатися
підробленими купюрами належного рівня
і бути предметом злочину,
передбаченого ст. 199 КПК України,
оскільки у жодному з висновків
експертиз, які містяться в матеріалах
справи, не вказано, що ці купюри є
підробленими, і особи, які брали участь
у проведенні оперативної закупки
стверджували, що купюри злипаються між
собою, що робить очевидним їх підробку.

Як видно з висновків експертиз,
проведених за результатами
експертного дослідження, щодо
вилучених у результаті проведення
оперативних закупок купюр, при
порівнянні досліджуваних банкнот
зразка 2003 року з інформацією про
банкноти Національного банку України
зразка 2003 року, що знаходяться в
офіційному обігу, встановлено
розбіжності за способом друку. Жодних
інших розбіжностей встановлено не
було, що дає можливість вважати
правильним висновок судів, що ці
банкноти мали достатній ступінь
завершеності зображення та його
узгодженості зі словами та цифрами, які
визначають їх номінал, щоб бути
предметом злочину, передбаченого ст. 199
КК України.

Наведеним спростовуються доводи
захисників про відсутність в діях
засуджених об'єктивної та суб'єктивної
сторін складу злочину, передбаченого
ст. 199 КК України.

Крім того, як видно з матеріалів справи,
після постановлення попереднього
вироку в цій справі за тим же
обвинуваченням засуджених за ст. 199 КК
України, скасованого у подальшому
ухвалою Верховного Суду України, жоден
із засуджених чи їх захисників не
оскаржували ні в апеляційному, ні в
касаційному порядку неправильну
кваліфікацію їх дій за ст. 199 цього
Кодексу та не наполягали на тому, що їх
дії необхідно кваліфікувати як
шахрайство, передбачене ст. 190 КК
України.

Що стосується доводів про відсутність
у діях засуджених такої кваліфікуючої
ознаки, як вчинення злочину
організованою групою осіб, то вони
також є необґрунтованими, оскільки
спростовуються зібраними в ході
досудового слідства доказами.

Як видно з визнавальних показань
засуджених, даних ними в ході
досудового слідства, про обставини
вчинення ними злочину, їх дії хоча і
мали порівняно нетривалий характер,
але вилучені в ході обшуків предмети
(аркуші паперу із зображеннями купюр
національної валюти, системний блок, на
якому були графічні файли із
зображенням купюр та інформація, яка
могла стосуватися процесу підробки
цифрових знаків) свідчать про загальну
спрямованість та їх підготовленість, а
також про спрямованість їх умислу
продовжувати займатися підробкою
банкнот національної валюти. Серед
учасників цієї групи кожен мав свої
чіткі функції щодо підготовки та
реалізації злочинного плану,
спрямованого на реалізацію
підроблених купюр. Також про наявність
у діях засуджених ознак організованої
групи свідчить і розподіл прибутку,
отриманого від реалізації підроблених
купюр, що також підтверджується
показаннями свідків-понятих, які брали
участь у проведенні оперативної
закупки, а також протоколом вилучення у
ОСОБА_10 та ОСОБА_9 грошей, переданих
ОСОБА_7 у якості оплати за підроблені
купюри, що свідчить про розподіл
прибутку між засудженими.

Наведене свідчить про
зорганізованість засуджених у
злочинне угрупування у виді злочинної
групи, про їхню спрямованість на
тривалість їх протиправної діяльності,
підготовленість, чіткий розподіл ролей
та функцій.

У результаті перевірки матеріалів
справи не виявлено даних стосовно того,
що під час збирання та процесуального
закріплення доказів були допущені такі
порушення вимог
кримінально-процесуального закону та
дані, котрі б давали підстави вважати
недостовірними чи недопустимим
зібрані у справі докази, не виявлено й
таких порушень вимог
кримінально-процесуального закону, що
перешкодили чи могли би перешкодити
суду повно, всебічно розглянути справу
й постановити законний та
обґрунтований вирок.

Також перевіркою матеріалів справи не
було виявлено й даних , котрі б свідчили
про фальсифікацію доказів у справі.

Неспроможними є доводи захисника про
те, що на початку досудового слідства
щодо засуджених порушувалась
кримінальна справа за ст. 190 КК України,
що свідчить про те що дії ОСОБА_9 все-ж
таки потрібно кваліфікувати за цією
нормою закону.

Так, досудове слідство - це діяльність
компетентних правоохоронних органів,
що полягає у збиранні, дослідженні,
оцінці, перевірці та використанні
доказів з метою попередження,
запобігання та розкриття злочинів,
встановлення об'єктивної істини,
забезпечення правильного застосування
закону, в ході якого встановлюються всі
обставини, що мають юридичне значення
для визначення правильного складу
злочину.

В ході цієї стадії розслідування
протиправних дій уповноважені особи не
позбавлені процесуальної можливості в
залежності від встановлення тих чи
інших ознак складу злочину
перекваліфікувати дії обвинувачених
за відповідною нормою кримінального
закону, а порушення кримінальної
справи за іншою статтею, ніж та, за якою
пред'явлено кінцеве обвинувачення
винним особам, не тягне за собою жодних
наслідків, оскільки після вказаної
стадії кримінального провадження,
справа розглядається в суді, в ході
чого перевіряється наявність складу
злочину в діях обвинувачених,
конкретних його складових, на підставі
чого дії обвинувачених кваліфікуються
за відповідною статтею кримінального
закону.

Незадоволення судом клопотань
учасників кримінальної справи не можна
вважати істотним порушенням
кримінально-процесуального закону,
оскільки позитивне вирішення
заявлених у ході судового розгляду
клопотань є правом суду, а не його
обов'язком. Крім того, як уже
зазначалося, неповнота чи однобічність
судового розгляду не предметом
розгляду суду касаційної інстанції.

Безпідставними є доводи про те, що в
ході досудового слідства було
допущено порушення права на захист
ОСОБА_7, оскільки на досудовому
слідстві він не мав захисника, при тому,
що як особа, яка страждає психічним
захворюванням він, відповідно до ст. 45
КПК України 1960 року мав бути ним
забезпечений, є безпідставними.

Відповідно до акта стаціонарної
судово-психіатричної експертизи № 165
від 21 березня 2013 року в період вчинення
інкримінованих протиправних діянь, а
також у період проведення досудового
слідства ОСОБА_7 міг усвідомлювати свої
дії та керувати ними, тобто був осудною
особою, через що відсутність у нього
захисника у зв'язку з відмовою ОСОБА_7
від такого не може вважатися
порушенням його права на захист.

Що стосується тверджень про
застосування до засуджених у ході
досудового слідства незаконних
методів слідства, то такі доводи були
предметом перевірки органами
прокуратури, за результатами якої
старший прокурор відділу прокуратури
Херсонської області ОСОБА_13 22 липня 2011
року прийняв рішення про відмову в
порушенні кримінальної справи щодо
працівників міліції ОСОБА_14, ОСОБА_15 та
ОСОБА_16 (на яких вказували засуджені як
на осіб, які застосовували до них
незаконні методи слідства) на підставі
ст. 6 КПК України у зв'язку з відсутністю
в їх діях складів злочинів,
передбачених статями 364, 365, 373 КК
України. Даних, які б підтверджували
оскарження цієї постанови засудженими
чи їх захисниками до судових органів чи
органів прокуратури, матеріали справи
не містять.

До того ж, під час досудового слідства
та першого судового розгляду у справі
ніхто із засуджених не заявляв про
здійснення на них психологічного чи
фізичного тиску.

Разом із тим, аналогічні доводи,
наведені в касаційних скаргах щодо
незаконності вироку суду першої
інстанції, були наведені в апеляціях
засуджених та їх захисників, вони
перевірялися судом апеляційної
інстанції та були визнані
безпідставними. Ухвала апеляційного
суду відповідає вимогам ст. 377 КПК
України 1960 року.

Що стосується покарання, призначеного
засудженим, то його обрано судом
відповідно до вимог закону.

Як убачається з матеріалів справи, суд,
при вирішенні питання щодо виду та міри
необхідного покарання врахував
тяжкість вчиненого злочину та дані про
осіб засуджених, а також обставини, які
обтяжували чи пом'якшували їх
покарання, на підставі чого призначив
покарання відповідно до вимог
кримінального закону.

Підстав для пом'якшення покарань,
призначених судом ОСОБА_9,

ОСОБА_10, ОСОБА_7 колегія суддів не
вбачає.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
би перешкодили чи могли перешкодити
суду повно й усебічно розглянути
справу і постановити законне,
обґрунтоване та справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Що стосується доводів захисника про
незаконність ухвали колегії суддів
Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України від 11 вересня
2011 року, унаслідок неточностей щодо
складу колегії суддів, яка розглядала
кримінальну справу, то вони є
безпідставними, оскільки

11 вересня 2014 року було ухвалено ухвалу
Верховного Суду України про уточнення
ухвали від 14 вересня 2010 року і
виправлено технічну помилку в судовому
рішенні, на незаконність якого
посилається захисник.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960
року та п. 15

розділу ХІ «Перехідні положення» КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Суворовського районного суду м.
Херсона від 19 червня

2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Херсонської області від 17 вересня 2013
року щодо ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10
залишити без зміни, а касаційні скарги
засудженого ОСОБА_7, захисників ОСОБА_8
й ОСОБА_4 - без задоволення.

Судді:

_________________С. С. Слинько____________________В. М.
Колесниченко________________М. А. Мороз