УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/4333/13-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.263 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №278/4333/13-к за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Житомирського району ОСОБА_6 , який підтримував державне обвинувачення в суді першої інстанції, на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2014 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Білорусії, уродженця м.Мінськ Республіки Білорусія, мешканця АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України і призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_7 витрати на залучення експертів під час досудового розслідування для проведення судових експертиз в сумі 1482,7 грн. При цьому, вважає, що суд першої інстанції, постановляючи виправдувальний вирок, допустив грубі порушення норм кримінального процесуального законодавства, не врахував усі обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, незаконно визнав недопустимим докази, здобуті під час огляду місця події 07.06.2013, а саме вилучення патронів та пістолету в обвинуваченого та висновок балістичної експертизи. Посилаючись на те, що власником-володільцем ОСОБА_11 у відповідності до вимог ст.233 КПК України надано дозвіл на проникнення до житла, яке є приміщенням (ст.379 ЦК України) слідчим проведено огляд приміщення-житла згідно правил кримінального процесуального законодавства, а тому докази здобуті під час проведення такого огляду є допустимими. Також, наголошує на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які брали участь у проведенні огляду кімнати та підтвердили факт надання дозволу власником житла та вилучення зброї у ОСОБА_7 , а наданим під час судового засідання показанням свідка слідчого СУ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_16 , який проводив огляд місця події, взагалі не надано відповідної оцінки. Крім того, вважає, що залишені без належної оцінки, як наданий стороною обвинувачення в якості доказу вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09.09.2013, яким ОСОБА_7 засуджено на 2 роки позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, що скоєний за аналогічних обставин та вказує на те, що обвинувачений уже мав певну підготовку, обізнаність необхідні для перероблення зброї під бойову та виготовлення боєприпасів патронів, так і показання відносно цього самого обвинуваченого ОСОБА_7 . Одночасно, звертає увагу на те, що в разі скасування вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання слід врахувати суспільну небезпечність вчиненого злочину, який являється тяжким, особу ОСОБА_7 , який вину не визнав, у вчиненому не розкаявся та раніше притягувався за вчинення злочину пов`язаного із незаконним поводженням зі зброєю до кримінальної відповідальності.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а виправдувальний вирок суду без змін. Наголошує, що він при затриманні категорично заперечував факт належності йому вилученого пістолета, однак слідчим не вжито необхідних заходів до виявлення на вилученій зброї слідів пальців рук і пото-жирових виділень шляхом призначення відповідних дактилоскопічної або біологічної експертизи ДНК. Крім того, в нього та в його тимчасовому житлі рукавичок, якими він міг би скористатися, користуючись пістолетом і споряджаючи його магазин патронами, виявлено не було. Погоджується з висновками суду про неможливість носіння ним пістолета за поясом шортів на голому тілі. Судом обґрунтовано встановлені грубі порушення норм КПК України при дослідженні доказів, які тягнуть недостовірність доказів. Звертає увагу на те, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Однак, в порушення норм ст.233,234,235,236 КПК України, в житлі, яке він тимчасово знімав, був проведений не огляд, а фактично обшук за відсутності як рішення суду, так і дозволу власника цього житла. Також, наголошує, що при проведенні досудовим слідством його особистого обшуку порушені вимоги ст.ст.207, 208 КПК України та ст.59 Конституції України. Вважає, що докази, пред`явлені обвинуваченням, а саме протокол огляду місця події та висновки експертів зроблені внаслідок його проведення, є недопустимими, оскільки вони отримані з істотним порушенням прав і свобод людини.
Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2014 року, обвинуваченого ОСОБА_7 виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Запобіжний захід у вигляді особистої поруки ОСОБА_7 - скасовано.
Витрати, пов`язані з проведенням експертиз в сумі 1482 грн. 70 коп. покладено на державу.
Речові докази: пістолет, три патрони, прозору ампулу з рідиною - знищено, мобільний телефон «Самсунг» повернуто законному власнику.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який просив задовольнити свої апеляційні вимоги, думку ОСОБА_7 та його захисника про безпідставність апеляційної скарги останнього, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляція прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно до ст.370 КПК України судове рішення має бути обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.373 КПК України, однією з підстав ухвалення виправдувального вироку є недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, тобто не доказано сам факт кримінального правопорушення.
Дані вимоги судом першої інстанції при винесені вироку щодо ОСОБА_7 додержані.
За встановлених фактичних обставин справи, виходячи із закріпленого в ст. 63 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог статей 370, 374 КПК України про те, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим; обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд першої прийняв законне та обґрунтоване рішення про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Висновок суду першої інстанції про недоведеність вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та виправданні його за ч.1 ст.263 КК України при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим і підтверджується доказами, повно перевіреними в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що в будинку АДРЕСА_2 , незаконно зберігав пістолет, який згідно висновку експерта є пістолетом короткоствольним гладкоствольним самозарядним калібру 9 мм Р.А., виготовлений шляхом внесення саморобним способом суттєвих конструктивних змін в заводський екземпляр стартового пістолета «ZORAK1-MOD.914» № НОМЕР_1 , калібр 9 мм Р.А.К., які виразилися в саморобному видаленні з каналу ствола заглушки і саморобному виготовленні вставки, яка є продовженням ствола, який 07.06.2013 року об 11 годині під час огляду місця події був виявлений та вилучений працівниками міліції.
У вироку суд першої інстанції правильно проаналізувавши, обґрунтовано встановив, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 про його непричетність до інкримінованого йому злочину, органом обвинувачення належними та допустимими доказами не спростовані.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України не визнав та пояснив, що проживаючи в республіці Білорусь, він був членом молодіжної організації, яку, як і його самого, переслідував Білоруський КДБ. Рятуючись від переслідування, він виїхав в Україну, щоб у Великобританії отримати статус біженця від політичних переслідувань. Перебуваючи в м.Києві в серпні 2009 року, він був затриманий в підземному переході працівниками міліції, які під час затримання підкинули йому в одяг пістолет і притягнули до кримінальної відповідальності, однак судом він був виправданий через відсутність доказів. Згодом вирок суду було скасовано і справа було переглянута. Працівники УБОЗ запропонували йому визнати вину в зберіганні зброї, пообіцявши умовний термін покарання і не екстрадувати в Білорусь. Побоюючись екстрадиції, він в суді визнав вину, але, незважаючи на це був засуджений до 2-х років позбавлення волі. Ще до винесення вироку, влітку 2013 р. він приїхав в с. Левків Житомирського району, а ввечері 6 червня 2013 р. переселився в с. Калинівка, де найняв квартиру. Вранці наступного дня в його квартиру, без дозволу на обшук увірвалися в масках працівники міліції, накинули йому на голову рушник і поставили обличчям до стіни. При цьому він відчув як йому в кишеню шортів за пояс щось поклали. Так його протримали кілька годин. Через годину запросили понятих, а через години три приїхав слідчий, який в ході обшуку вилучив у нього, підкинуті працівниками міліції пістолет і ампулу з наркотиками. Експерт у його присутності оглянув пістолет і витягнув з обойми два набої. На питання працівника міліції, де третій набій, експерт виявив його в стволі. Незважаючи на його запевнення, що це не його речі, працівники міліції не повірили йому.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є необґрунтованими.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції показання вказаних свідків проаналізував та дав їм відповідну оцінку.
Так, згідно показань свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , їх працівники міліції запросили в якості понятих, після чого вони, разом з працівниками міліції прийшли в квартиру, в якій знаходився в наручниках ОСОБА_7 , повернутий обличчям до стіни. Під час особистого огляду у ОСОБА_7 був виявлений за поясом шортів пістолет. Незабаром приїхала оперативна група - жінка і чоловік. Чи знімали відбитки пальців з пістолета - вони не бачили. Далі пістолет і набої упакували в коробку.
При цьому, свідок ОСОБА_13 додатково зазначив, що ОСОБА_7 був одягнений у футболку і шорти, на голові у нього була ганчірка, біля нього стояв працівник міліції, обвинувачений категорично заперечував те, що вилучений пістолет належить йому.
Свідок ОСОБА_12 показав, що вищезазначені поняті зайшли в кімнату обвинуваченого, коли вже було проведено його затримання. Особистий огляд обвинуваченого він не проводив. Огляд кімнати проводив слідчий з дозволу господарів квартири.
З показань свідка ОСОБА_11 , власника будинку АДРЕСА_2 , вбачається, що вранці 7 червня 2013 року до нього приїхали оперативники з питанням хто знімає у нього квартиру. Він відповів, що нагорі кімнату знімає чоловік. Після чого вони відразу побігли в цю кімнату. Потім повернулися на зупинку і через 5-10 хвилин знову прийшли вже з двома понятими. Потім приїхав слідчий. ОСОБА_11 також повідомив, що він є власником будинку, і він дав дозвіл на його огляд.
Свідок ОСОБА_15 пояснила, що 07.06.2013 року вона виїжджала в с.Калинівка разом зі слідчим ОСОБА_16 для проведення слідчих дій. Вони приїхали в один з будинків в с.Калинівка і разом з понятими, які знаходились у дворі, піднялися на другий поверх і зайшли в кімнату. Там вони побачили ОСОБА_7 , який був одягнений в майку чи футболку і шорти. Він стояв обличчям до стіни в наручниках. Чи була у нього на голові ганчірка, вона не пам`ятає. У кімнаті відбувався огляд і вилучалися речі ОСОБА_17 . Далі оперативний працівник із-за пояса ОСОБА_7 дістав пістолет, який поклав на підлогу. Даний пістолет був упакований і вилучений. Що говорив останній з приводу пістолета, вона в даний час не пам`ятає.
Окрім цього, як встановлено в судовому засіданні в підтвердження винуватості ОСОБА_7 були надані докази, які на думку сторони обвинувачення засвідчують факти та обставини кримінального провадження, а саме протокол огляду місця події в кімнаті АДРЕСА_3 від 07.06.2013 року.
Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, фактично досудовим розслідуванням в житлі за наведеною адресою, яке тимчасово знімав обвинувачений, в порушення вимог ст.233, 234, 235, 236 КПК України, був проведений не огляд, а обшук, при тому, що відповідного рішення суду або дозволу володільця житла, яким як наймач був ОСОБА_7 , працівники міліції не мали.
Крім того, особистий обшук ОСОБА_7 , який оформлений зазначеним протоколом огляду місця події, досудовим розслідуванням проведено з грубими порушеннями вимог ст.ст.207, 208 КПК України та ст.59 Конституції України, оскільки під час проведення особистого обшуку останнього було порушено його право на захист.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст.ст.87, 89, 94 КПК України, правильно прийшов до висновку про недопустимість цих доказів, оскільки вони отримані в результаті істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.
При цьому, як вірно заначив суд, досудовим розслідуванням не вжито належних заходів, як щодо призначення відповідних дактилоскопічної або біологічної експертизи щодо виявлення на вилученій зброї слідів пальців рук і пото-жирових виділень, так і щодо можливості носіння (з рахуванням обставин та місця виявлення пістолета) цієї зброї ОСОБА_7 .
Таким чином, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності та кожен окремо з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що отриманих судом доказів недостатньо для постановлення обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України.
Спростовуючи пред`явлене останньому обвинувачення, суд першої інстанції навів мотиви за яких взято до уваги одні докази та відкинуто інші і обґрунтовано дійшов висновку про його виправдання. Суд також об`єктивно прийшов до висновку про те, що докази, які здобуті незаконним шляхом і з порушенням процесуальної форми не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України не доведена, його слід визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю його вчинення.
При цьому, в апеляційній скарзі прокурора не наведено обґрунтованих аргументів, які спростовували б висновки суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_7 та незаконності судового рішення, і давали б підстави для його скасування.
Доводи прокурора про законність проведеного 07.06.2013 року огляду місця події в кімнаті АДРЕСА_3 є необґрунтованими й повністю спростовані як вище наведеними доказами, так і матеріалами кримінального провадження.
Щодо тверджень прокурора в апеляції про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги як доказ вини обвинуваченого вирок Дарницького районного суду м.Київа від 09.09.2013 р. щодо ОСОБА_7 , апеляційний суд звертає увагу, що згідно ч.1 ст.88 КПК України, докази, які стосуються судимостей обвинувачення, що не є предметом цього кримінального провадження, є недопустимими на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, порушень вимог кримінально-процесуального закону під час розгляду справи, на які послався прокурор в апеляційній скарзі та які могли би вплинути на правильність висновків суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, на підставі досліджених усіх представлених у провадженні матеріалів і неможливості отримання нових доказів, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Житомирського району ОСОБА_6 залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді :