АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/97/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/429/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000972 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311 КК України.

Учасники судового провадження:

Прокурор ОСОБА_8

Захисник - ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваного вироку. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 311 КК України, призначивши йому покарання в межах санкцій зазначених статей, звільнивши ОСОБА_6 від відбуття покарання з випробуванням із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311 КК України, з призначенням покарання:

за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна;
за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 311 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначене покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.
Вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 , раніше незаконно придбавши з метою збуту за невстановлених слідством обставин у не встановленій кількості особливо небезпечну наркотичну речовину - опій ацетильований, а також психотропну речовину - метамфетамін, став з цією метою зберігати їх при собі та перевозити в автомобілі "Ніссан Прем`єра", д/н НОМЕР_1 , яким керував.
22.10.2014 р. о 10:28 годин, перебуваючи у згаданому автомобілі, що рухався по вул. Островського у м. Орджонікідзе Дніпропетровської обл., ОСОБА_6 збув громадянину під вигаданим прізвищем ОСОБА_9 , що діяв у межах контролю за вчиненням злочину, за 100 грн. поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору масою 0,0120 г, що містила психотропну речовину метамфетамін масою 0,0086 г, а також за 160 грн. у медичному шприці рідину коричневого кольору масою 1, 997 г, що містила особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований масою в перерахунку на суху речовину 0,034 г.
Дії обвинуваченого у цій частині були кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України за ознаками незаконного придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконного збуту психотропної речовини та наркотичного засобу, коли предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, з чим погодився суд в оскаржуваному вироку.
Крім того, 22.10.2014 р. в період часу з 13:25 годин до 16:20 годин під час проведення санкціонованого обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено одноразовий медичний шприц ємністю 20 мл, заповнений до позначки 2 мл рідиною коричневого кольору у кількості 1,494 г, що містила особливо небезпечну наркотичну речовину - опій ацетильований у кількості в перерахунку на суху речовину 0,021 г, та 6 ємностей з полімерного матеріалу, вмістом яких була кристалічна речовина білого кольору, що містила психотропну речовину - амфетамін у кількості, відповідно, 0,0151 г, 0,1238 г, 0,0181 г, 0,0184 г, 0,0140 г, 0,0161 г, які ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав за місцем свого мешкання для особистого вживання без мети збуту.
Дії обвинуваченого у цій частині були кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України за ознаками незаконного придбання та зберігання психотропної речовини та наркотичного засобу, вчиненого особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України, з чим погодився суд в оскаржуваному вироку.
Крім того, під час проведення того ж санкціонованого обшуку у тому самому домоволодінні було виявлено одноразовий медичний шприц ємністю 5 мл, заповнений до позначки 4 мл прекурсором - ангідридом оцтової кислоти, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлюються заходи контролю, який раніше ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав за місцем свого мешкання з метою використання його для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин.
Дії обвинуваченого у цій частині були кваліфіковані за ч. 1 ст. 311 КК України за ознаками незаконного придбання та зберігання прекурсору з метою його використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин, вчинене у великому розмірі, з чим погодився суд в оскаржуваному вироку.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не заперечуючи доведеність вину ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених статтями 309 та 311 КК України, у той же час вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, на думку апелянта, постанова прокурора від 09.10.2014 р. про проведення оперативної закупки була безпідставною, невмотивованою та незаконною, оскільки покладений в її основу рапорт працівника міліції не є доказом у розумінні КПК України, а показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , надані в судовому засіданні, відрізняються за змістом від тих, що були взяті до уваги прокурором при вирішенні питання про проведення такої слідчої дії. Крім того, суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 4 ст. 96 КПК України при допиті зазначених свідків без достатнього мотивування відводив питання захисника щодо цих розбіжностей, а також відмовив захиснику у допиті як свідка ОСОБА_12 , на якого посилалися свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Також, на думку апелянта, показання понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , покладені в основу вироку, є сумнівним доказами, оскільки не збігаються зі змістом відеозапису, здійсненого закупником при проведенні оперативної закупки, в частині дій закупника після того, як він вийшов з автомобіля обвинуваченого.

Захисник зазначає, що під час судового розгляду було задоволено його клопотання про допит як свідків понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що брали участь у огляді закупника, втім фактично вони допитані не були, оскільки до суду не з`явилися, згідно отриманим стороною захисту документам у м. Орджонікідзе вони не зареєстровані, за вказаною в протоколі огляду закупника адресою понятої ОСОБА_16 фактично проживає дільничний інспектор Орджонікідзевського МВ ГУМВС України у Дніпропетровській обл. ОСОБА_17 , втім у допиті останнього з приводу місцезнаходження ОСОБА_16 судом було відмовлено. Крім того, судом було без наведення мотивів відмовлено у залученні до матеріалів кримінального провадження довідки про те, що ані ОСОБА_15 , ані ОСОБА_16 не значаться серед осіб, що відвідували Орджонікідзевський МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області у період з 10:45 годин до 11:00 годин 22.10.2014 р., коли вони нібито були присутні як поняті при огляді покупця. На думку захисника, наведені обставини у сукупності свідчать про намагання обвинувачення приховати цих осіб від допиту у суді з метою унеможливлення викриття порушень при проведенні негласних слідчих дій.

Крім того, переглядом відеозапису оперативної зйомки було встановлено, що разом з ОСОБА_6 та особою, що цей запис здійснювала, яку обвинувачений ідентифікував у своїх показаннях як ОСОБА_18 , в салоні автомобіля перебував також інший чоловік, що його обвинувачений ідентифікував як ОСОБА_19 , який і передав ОСОБА_20 її частку наркотичного засобу, що перед цим був куплений в іншої особи, яка також відображена на відеозапису. За дорученням суду особа чоловіка, що перебував в салоні автомобіля, була встановлена оперативним підрозділом та було підтверджено, що це дійсно є ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець м. Орджонікідзе. Зважаючи на це, стороною захисту було заявлене клопотання про допит як свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_19 , втім воно було відхилене судом без наведення обгрунтування.

На думку апелянта, обшук за місцем проживання обвинуваченого був проведений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, що тягне недопустимість добутих у такий спосіб доказів. Так, вилучаючи в обвинуваченого барсетку з грошима, слідчий вийшов за межі наданого йому судом дозволу, при цьому обвинуваченому не були роз`яснені його права як учасника даної слідчої дії, вилучена барсетка на протязі тривалого часу перебувала у невідомому місці, а також у протоколі обшуку не були зазначені працівники міліції, які були присутні.

Крім того, апелянт посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону щодо допиту закупника ОСОБА_9 , на показання якого послався суд, зважаючи на те, що цей свідок у судовому засіданні з дотриманням вимог ч. 9 ст. 352 КПК України не допитувався, сторона захисту була позбавлена можливості ставити йому запитання та слухати відповіді на них.

Також захисник посилається на порушення права обвинуваченого на захист шляхом немотивованої відмови захиснику в ознайомленні з відеозаписом оперативної закупки.

На думку апелянта, викладене у сукупності свідчить про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, що одночасно виключає ознаку повторності для складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та тягне необхідність кваліфікації його дій у відповідній частині за ч. 1 ст. 309 КК України.

З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги обставини, які суд, на думку апелянта, безпідставно не визнав пом`якшуючими покарання, - характеристику особи обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, страждає на захворювання ніг, щиро розкаявся у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 309, 311 КК України,та відсутність обтяжуючих покарання обставин, - захисник вважає, що ОСОБА_6 може бути виправлений без реального відбування покарання, з застосуванням до нього положень ст. 75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який апеляційну скаргу підтримав; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом у межах апеляційних скарг. Висновки суду про фактичні обставини справи, встановлені щодо вчинення обвинуваченим злочинів, передбачених ст. ст. 309, 311 КК України, та кваліфікація його дій у цій частині, за виключенням питання щодо наявності ознаки повторності для складу злочину, передбаченого ст. 309 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, у зв`язку з чим колегією суддів не перевіряються.

Що стосується доводів захисника про відсутність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, то вони не є достатньо обгрунтованими.

Виходячи зі змісту ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких його визнано винним за викладених у вироку обставин, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку.

Судом було обґрунтовано визнано доведеним, що обвинувачений вчинив незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини та наркотичного засобу, коли предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, оскільки це об`єктивно підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема письмовими доказами - матеріалами контролю за вчиненням злочинів (т. 2 а.с. 15, 16, 22), протоколами огляду від 22.10.2014 р. (т. 2 а.с. 18-21), висновками експерта від 22.10.2014 р. (т. 2 а.с. 31-33) та від 03.12.2014 р. (т. 2 а.с. 37-40); відеозаписом, здійсненим у межах аудіовідеоконтролю особи обвинуваченого (т. 2 а.с. 25), та протоколом цієї негласної слідчої дії (т. 2 а.с. 24); показаннями у судовому засіданні закупника ОСОБА_9 , понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, з яким колегія суддів погоджується. Доводи апеляційної скарги захисника законності та обгрунтованості цього висновку не спростовують.

Так, посилання апелянта на безпідставність, невмотивованість та незаконність постанови прокурора від 09.10.2014 р. про проведення оперативної закупки зважаючи на те, що рапорт працівника міліції не є доказом у розумінні КПК України, а показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , надані в судовому засіданні, відрізняються за змістом від тих, що були взяті до уваги прокурором при вирішенні питання про проведення такої слідчої дії, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги.

Зазначені рапорт та показання свідків для прокурора на час винесення ним постанови від 09.10.2014 р. були підставою не для обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні певних конкретних злочинів, а для попереднього висновку про причетність останнього до незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, та про необхідність викриття його злочинної діяльності шляхом проведення негласної слідчої дії. У межах кримінального провадження правильність такого висновку знайшла об`єктивне підтвердження, а отже постанова прокурора від 09.10.2014 р. про проведення контролю за вчиненням злочину є законною та обгрунтованою.

Крім того, як свідок ОСОБА_11 , так і свідок ОСОБА_10 , будучи допитаними у судовому засіданні, підтвердили, що обґрунтовано вважали обвинуваченого ОСОБА_6 причетним до незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин та повідомляли про це правоохоронні органи.

Доводи апелянта щодо сумнівності показань понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зважаючи на те, що вони не збігаються зі змістом відеозапису, здійсненого закупником при проведенні оперативної закупки, колегія суддів оцінює критично. Як вбачається з аудіозапису судового провадження в суді першої інстанції, прослуханого у межах підготовки справи до апеляційного розгляду, поняті ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , будучи допитаними судом 19.02.2015 р. у статусі свідків, кожний окремо, дали детальні показання щодо слідчих дій, у яких вони брали участь, що узгоджуються як між собою, так і з процесуальними документами, складеними у межах цих процесуальних дій, та з відеозаписом оперативної закупки. При цьому під час допиту ОСОБА_13 питання дій закупника після залишення ним автомобіля обвинуваченого детально не обговорювалося, а свідок ОСОБА_14 у своїх показаннях зазначив, що закупник, вийшовши з автомобіля обвинуваченого, деякий час спілкувався з ОСОБА_6 , після чого пішки повернувся до працівників міліції, що відповідає змісту відеозапису оперативної закупки та спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Посилання захисника на те, що під час судового розгляду не були допитані як свідки поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , є неспроможними зважаючи на те, що судом було вичерпано процесуальні засоби забезпечення їх явки у судове засідання, в тому числі неодноразово постановлялися ухвали про їх привід, втім допит цих свідків проведений не був у зв`язку з їх неявкою та невиконанням приводів. Крім того, участь цих осіб у даному кримінальному провадженні є обмеженою, оскільки вони брали участь у статусі понятих лише в одній процесуальній дії - огляді покупця (т. 2 а.с. 21).

Доводи захисника про те, що згідно відеозапису оперативної закупки в салоні автомобіля обвинуваченого перебував також інший чоловік - ОСОБА_19 , який і передав закупнику його частку наркотичного засобу, що перед цим був куплений в іншої особи, спростовуються змістом самого відеозапису, з якого вбачається, що ОСОБА_6 , який перебував на сидінні водія в автомобілі, отримав гроші від закупника, що сидів на задньому сидінні того ж автомобіля, набрав рідину до шприца та передав останній закупнику через іншого чоловіка, що перебував на передньому пасажирському сидінні того ж автомобіля. Доводи захисника про те, що наркотичний засіб був придбаний перед цим в іншої особи, а закупнику була видана належна йому частка, змістом цього відеозапису не підтверджуються.

Аналізуючи зафіксовані відеозаписом оперативної закупіки дії обвинуваченого у сукупності з іншими дослідженими доказами, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що у них вбачається склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, з яким колегія суддів погоджується. Питання оцінки дій пасажира автомобіля, якого захисник ідентифікує як ОСОБА_19 , виходять за межі судового розгляду, оскільки стосуються особи, якій обвинувачення у даному кримінальному провадженні не висунуте.

Посилання апелянта на те, що під час судового розгляду стороні захисту було відмовлено у допиті свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_22 , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки під час апеляційного розгляду захисник обвинуваченого питання про допит цих осіб в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України не порушував. У той же час вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів та є доведеною.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що обшук був проведений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, що тягне недопустимість добутих у такий спосіб доказів, колегія суддів оцінює критично. Так, оскільки згідно ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, то виявлення та вилучення грошових коштів, які обвинувачений перед цим отримав від закупника у межах оперативної закупівлі як плату за наркотичний засіб, не є незаконним. Також з протоколу обшуку, проведеного 22.10.2014 р. за місцем проживання обвинуваченого (т. 2 а.с. 116-119), вбачається, що крім слідчого, обвинуваченого та понятих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 у проведенні обшуку брали участь ще чотири особи, в тому числі оперуповноважений СБНОН ОСОБА_23 , який залучався до обшуку особи ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 119/зв), що збігається з показаннями понятих щодо кількості присутніх при обшуку осіб та спростовує доводи апеляційної скарги щодо неповноти згаданого протоколу.

Посилання апелянта на істотне порушення судом вимог процесуального закону при допиті свідка ОСОБА_9 колегія суддів оцінює критично, оскільки згідно ч. 9 ст. 352 КК України у виняткових випадках, для забезпечення безпеки свідка, його допит може бути проведений у спосіб, що унеможливлює його ідентифікацію та забезпечує сторонам кримінального провадження можливість ставити запитання і слухати відповіді на них. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, стороні захисту було надано можливість поставити запитання свідку ОСОБА_9 шляхом їх викладення у письмовому вигляді (т. 1 а.с. 46, 47), після чого ці питання були поставлені цьому свідку судом у судовому засіданні, проведеному в умовах забезпечення неможливості викриття дійсної особи свідка, втім з повною його фіксацією (т. 1 а.с. 67, 68, 119-121), після чого сторона захисту була ознайомлена з відповідями ОСОБА_9 на поставлені питання. З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку про те, що вимоги ч. 9 ст. 352 КПК України при допиті свідка ОСОБА_9 було дотримано, а доводи апеляційної скарги захисника у цій частині є необгрунтованими.

Посилання апелянта на порушення права обвинуваченого на захист шляхом немотивованої відмови захиснику в ознайомленні з відеозаписом оперативної закупки є неспроможними. Так, у межах надання доступу до матеріалів досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_6 ознайомився з ним 19.01.2015 р., а його захисник ОСОБА_7 бажання ознайомитися з цим відеозаписом не виявив та зазначив, що буде з ним знайомитися у суді (т. 2 а.с. 226/зв). Клопотання про ознайомлення з відеозаписом контрольної закупки на етапі підготовчого судового провадження захисником в порядку ст. 317 КПК України заявлене не було, під час судового розгляду цей відеозапис був переглянутий за участю як обвинуваченого, так і захисника (т. 1 а.с. 128).

З урахуванням наведеного колегія суддів оцінює доводи апеляційної скарги щодо відсутності у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та щодо необхідності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК України замість ч. 2 ст. 309 КК України, як необгрунтовані, та вважає за необхідне у задоволенні апеляційної скарги в частині скасування оскаржуваного вироку суду та ухвалення нового вироку, яким визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст .311 КК України, та призначити покарання у межах санкцій зазначених статей, - відмовити.

Також не підлягає задоволенню апеляційна скарга в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк більше 5 років.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000972 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311 КК України, - залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000972 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311 КК України, - залишити без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити попередній - тримання під вартою.
На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4