Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/494/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 222 (148-5) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000016 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 березня 2015 року, яким,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Кіровограда, українку, громадянку України, з повною середньою освітою, не заміжню, не працюючу, проживаючу по АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 222 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Виправдано ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного кримінального правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у розмірі 1131 гривню.

Вирішено долю речових доказів.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката: ОСОБА_8 ,

обвинуваченої: ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за те, що вона вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, за наступних обставин.

25.04.2012 року, точного часу не встановлено, до відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк», яке знаходиться на вулиці Жовтневої Революції, 16, к. 1 в м. Кіровограді, звернулась ОСОБА_6 з метою отримання грошового кредиту.

Для підтвердження своєї платоспроможності, що є необхідною умовою для отримання кредитних коштів, ОСОБА_6 надала до вищевказаної банківської установи завідомо неправдиву інформацію, а саме довідку про доходи від 17.04.2012 року № 308 з ПАТ «НВП «Радій», в якій містилась недостовірна інформація про те, що вона нібито працює на зазначеному підприємстві та обіймає посаду інженера і протягом 6 місяців отримала заробітну плату у розмірі 18939 грн. 02 коп.

На підставі наданих ОСОБА_6 документів та завідомо неправдивої інформації про місце роботи та отриману нею заробітну плату, 25.04.2012 року між директором відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № R9В, відповідно до якого ОСОБА_6 отримала кредитні кошти в сумі 39700 грн.

Також, ОСОБА_6 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у тому, що 25.04.2012 року, точного часу не встановлено, до відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк», яке знаходиться на вулиці Жовтневої Революції, 16, к. 1 в м. Кіровограді, звернулась ОСОБА_6 з метою отримання грошового кредиту. Для підтвердження своєї платоспроможності, що є необхідною умовою для отримання кредитних коштів, ОСОБА_6 надала до вищевказаної банківської установи завідомо підроблений документ, а саме неправдиву довідку про доходи від 17.04.2012 року № 308 з ПАТ «НВП «Радій», в якій містилась недостовірна інформація про те, що вона нібито працює на зазначеному підприємстві та обіймає посаду апаратника і протягом 6 місяців отримала заробітну плату у розмірі 18939 грн. 02 коп. Використавши підроблений документ 25.04.2012 року між директором відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № R9В, відповідно до якого ОСОБА_6 отримала кредитні кошти в сумі 39700 грн.

Судом виправдано ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадженим.

Ухвалити новий вирок, визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обгрунтовує свої вимоги тим що судом першої інстанції безпідставно виправдано ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного кримінального правопорушення. Так, суд мотивував своє рішення про виправдання ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України тим, що обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , повністю охоплюються об`єктивною стороною ч. 1 ст. 222 КК України, а дії обвинуваченої не утворюють ідеальної сукупності злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222 та ч. 4 ст. 358 КК України, тому від сутній склад зазначеного кримінального правопорушення. Також судом зазначено, що ч. 1 ст. 222 та ч. 4 ст. 358 КК України рівно мірою передбачають караність діяння обвинуваченого та відповідно одиничні злочинні дії обвинуваченої підпадають під ознаки вказаних кримінально правових норм створюючи для кваліфікації правопорушення конкуренції норм права.

Проте, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_9 за 4 ст. 358 КК України, суд не взяв до уваги той факт, що дії обвинуваченої утворюють сукупність злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222 та ч. 4 ст. 358 КК України.

Кваліфікуючими ознаками ч. 1 ст. 222 КК України є надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту. Вказаний склад злочину вважається закінченим з моменту надання завідомо неправдивої інформації, при цьому надана завідомо неправдива інформація може бути викладена в різних формах, у тому числі і в формі документів, але не кожен документ охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України.

Оскільки використаний ОСОБА_6 завідомо неправдивий документ - довідка про доходи від 17.04.2012 року № 308 з ПАТ НВІІ «Радій» є окремим складом злочину, передбаченим ч. 4 ст. 358 КК України, тому, у діях обвинуваченої мало місце як надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 222 КК України, так і використання завідомо підробленого документу за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 358 КК України.

Провівши у ході апеляційного розгляду справи судове слідство в обсязі допиту обвинуваченої ОСОБА_6 , заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляції та просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, за таких підстав.

Відповідно до п. 2 п. 4 ч. 1 ст. 409 КІІК України, підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 413 КК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Так, викладені у вироку суду висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України, крім повного визнання обвинуваченою винуватості, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Як під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду, обвинувачена ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України визнала повністю та показала, що вчинила злочин за обставин, викладених у обвинувальному акті. 25.04.2012 року вона звернулась до відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк» з метою отримання грошового кредиту, надавши для підтвердження своєї платоспроможності довідку про доходи від 17.04.2012 року з ПАТ «НВП «Радій», в якій містилась недостовірна інформація про те, що вона працює на зазначеному підприємстві та одержує заробітну плату. У вчиненому розкаялася.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у тому, що 25.04.2012 року, точного часу не встановлено, до відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк», яке знаходиться на вулиці Жовтневої Революції, 16, к. 1 в м. Кіровограді, звернулась ОСОБА_6 з метою отримання грошового кредиту. Для підтвердження своєї платоспроможності, що є необхідною умовою для отримання кредитних коштів, ОСОБА_6 надала до вищевказаної банківської установи завідомо підроблений документ, а саме неправдиву довідку про доходи від 17.04.2012 року № 308 з ПАТ «НВП «Радій», в якій містилась недостовірна інформація про те, що вона нібито працює на зазначеному підприємстві та обіймає посаду апаратника і протягом 6 місяців отримала заробітну плату у розмірі 18939 грн. 02 коп. Використавши підроблений документ 25.04.2012 року між директором відділення «Кіровоградської регіональної дирекції» ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № R9В, відповідно до якого ОСОБА_6 отримала кредитні кошти в сумі 39700 грн.

Судом першої інстанції виправдано ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного кримінального правопорушення. Суд обгрунтував своє рішення тим, що обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , повністю охоплюються об`єктивною стороною ч. 1 ст. 222 КК України, а дії обвинуваченої не утворюють ідеальної сукупності злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222 та ч. 4 ст. 358 КК України, тому відсутній склад зазначеного кримінального правопорушення. Крім того, ч. 1 ст. 222 та ч. 4 ст. 358 КК України рівно мірою передбачають караність діяння обвинуваченого та відповідно одиничні злочинні дії обвинуваченої підпадають під ознаки вказаних кримінально правових норм створюючи для кваліфікації правопорушення конкуренції норм права.

Колегія суддів вважає що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, виходячи з наступного.

Кваліфікуючими ознаками ч. 1 ст. 222 КК України є надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту. Вказаний склад злочину вважається закінченим з моменту надання завідомо неправдивої інформації, при цьому надана завідомо неправдива інформація може бути викладена в різних формах, у тому числі і в формі документів. Проте не кожен документ охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України. Використаний ОСОБА_6 завідомо неправдивий документ - довідка про доходи від 17.04.2012 року № 308 з ПАТ НВІІ «Радій» є окремим складом злочину, передбаченим ч. 4 ст. 358 КК України. За таких обставин на переконання колегії суддів у діях обвинуваченої ОСОБА_6 мало місце, як надання завідомо неправдивої інформації банку з метою одержання кредиту, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 222 КК України, так і використання завідомо підробленого документу, тобто кримінальне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 358 КК України.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_9 за 4 ст. 358 КК України, суд не врахував, що дії обвинуваченої утворюють сукупність злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222 та ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку з чим вчинене слід кваліфікувати за сукупністю злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_6 колегія суддів, відповідно до статей 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Так, обвинувачена ОСОБА_6 , вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, є злочинами невеликої тяжкості, особу винної, яка за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судима.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Враховуючи тяжкість вчинених злочинів, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 222, ч. 4 ст. 358 КК України, у виді штрафу.
Обвинувачена на час вчинення кримінального правопорушення не займала будь-яких посад, які пов`язані з матеріальною відповідальністю, і вчинення нею даного кримінального правопорушення не було пов`язане з її офіційною трудовою діяльністю, виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій на підприємствах, організація, установах незалежно від форми власності. Таким чином, додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 222 КК України, у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю до обвинуваченої ОСОБА_6 судом, в силу ст. 55 КК України, не застосовується.

ОСОБА_6 у судовому засіданні заявила клопотання про звільнення її від покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року, оскільки має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно якої не позбавлена батьківських прав.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, який набрав чинності 19.04.2014 року, зі змінами від 06.05.2014 року, звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України підлягають особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Згідно із ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році», питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження на утриманні ОСОБА_6 перебуває малолітня дитина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно якої вона не позбавлена батьківських прав (т.2 а.к.п.32-33).

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 вчинила умисні злочини невеликої тяжкості, на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» мала на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно якої не позбавлена батьківських прав (т.2 а.к.п.32-33), обмеження щодо застосування амністії, визначені Законом України «Про амністію у 2014 році» та Законом України «Про застосування амністії в Україні» відсутні, враховуючи думку прокурора, який вважає необхідним звільнити обвинувачену від відбування покарання, враховуючи клопотання обвинуваченої про застосування стосовно неї амністії, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» звільнити обвинувачену від відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, п. в ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року зі змінами від 06.05.2014 року, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 березня 2015 року, стосовно ОСОБА_6 скасувати в частини виправдання ОСОБА_6 за ч.4 ст. 358 КК України.

Визнати винною ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 1 ст. 222 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року зі змінами від 06.05.2014 року звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2