Справа №1807/4863/12 Головуючий у суді у 1 інстанції - Семенюк Ірина Миколаївна
Номер провадження 11/788/282/13 Суддя-доповідач - Крамаренко В. І.
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2013 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Крамаренка В. І.,

суддів - Олійника В. Б., Яременка Г. М.,

з участю прокурора - Савостьянової Л.В.,

засудженого - ОСОБА_3,

потерпілого - ОСОБА_4,

представника потерпілого - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляціями: потерпілого ОСОБА_4, захисника ОСОБА_5, представника потерпілого ОСОБА_4, засудженого ОСОБА_3, прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від «09» квітня 2013 року, яким

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, українець, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 не має судимості

засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та призначено іспитовий строк 2 роки.

Згідно зі ст. 76 КК України на ОСОБА_3 покладені обов'язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2679 грн. 95 коп. у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди і 30000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 в доход держави 1839 грн. за проведення експертизи.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст. 81 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним і засуджений за те, що 17 червня 2012 року близько 14 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по головній дорозі по вулиці Комсомольській в м. Конотоп в бік 1-го провулку вул. Комсомольської, включивши лівий показник повороту, зупинився перед поворотом ліворуч, на другорядну дорогу, а саме 1-й провулок вул. Комсомольської. Не стежачи за дорожньою обстановкою, відновив рух, і не надав перевагу в русі мотоциклу НОМЕР_2 під управлінням ОСОБА_4, який рухався прямолінійно по головній дорозі в зустрічному напрямку, в результаті чого відбулося зіткнення транспортних засобів. Потерпілий ОСОБА_4 в результаті зіткнення отримав відповідно: легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження. В даній дорожній обстановці ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 10.1; 16.13; 16 Правил дорожнього руху України.

В поданих апеляціях:

- засуджений ОСОБА_3 вказує, що суд неповно з'ясував обставини, що призвело до неправильних і необґрунтованих висновків про доведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину. Так, з висновку судово-автотехнічної експертизи слідує, що не тільки він, а й потерпілий ОСОБА_4 порушив правила дорожнього руху, і кожний з них мав технічну можливість уникнути зіткнення. Незважаючи на те, що ОСОБА_4 неодноразово змінював свої показання, в судовому засіданні суд не дав їм належної оцінки, а поклав в основу вироку лише його показання дані ним під час досудового розслідування. Суд також не звернув увагу на численні порушення, допущені слідчим при виконанні судового доручення в порядку ст. 3151 КПК України при проведенні відтворення обстановки і обставин події. Під час розгляду справи він разом з захисником заявляли клопотання про витребування у слідчого для огляду в суді відеозапису події транспортної пригоди, яка свідком ОСОБА_7 була зафіксована мобільним телефоном, але суд, на його думку, безпідставно відхилив дане клопотання.

В судовому засіданні був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_8, який проводив по справі судово-медичну експертизу, який вказав, що перелом 8 та 9 ребра у потерпілого по тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а в своєму висновку, даному під час досудового слідства він зазначив, що ушкодження, отримані потерпілим відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Клопотання захисника про призначення та проведення по справі повторної судово-медичної експертизи для з'ясування виниклих суперечностей щодо тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим, судом було відхилено з надуманих мотивів, чим було порушено вимоги ст.ст. 273 та 296 КПК України. Також, не усунувши суперечності, які маються між матеріалами кримінальної справи та обставинами, які були встановлені в судовому засіданні, суд у вироку послався на докази, які викривають лише його, але не дав оцінку доказам, які його виправдовують, тобто фактично послався на докази, які були встановлені під час досудового слідства. Призначаючи міру покарання, суд не дотримався вимог ст. 65 КК України і формально послався на обставини, що пом'якшують покарання та не звернув уваги при цьому і на те, що потерпілий також порушив правила дорожнього руху, у зв'язку з чим неправильно вирішив заявлений ним цивільний позов. Тому він просить вирок суду скасувати, як незаконний, а справу направити на новий судовий розгляд.

- Захисник ОСОБА_9, представник потерпілого ОСОБА_4, зазначає, що у вироку суду мають місце істотні суперечності між тими обставинами, які були встановлені під час судового розгляду справи і тими, які зазначені у вироку. Так у вироку зазначено, що ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та добровільно відшкодував заподіяну матеріальну та моральну шкоду потерпілому, а фактично засуджений вину не визнав і не відшкодував матеріальну та моральну шкоду. Не знайшли свого відображення у вироку показання потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні про обставини виниклої дорожньо-транспортної пригоди. Не досить об'єктивно судом були викладені показання свідка ОСОБА_7 про обставини пригоди. Призначаючи покарання ОСОБА_10, суд не врахував, що вину він не визнав, від злочинних дій настали тяжкі наслідки для потерпілого, не надав допомогу ОСОБА_4 після ДТП. Також суд послався на обставини, що пом'якшують покарання, які фактично не були встановлені під час розгляду справи, та послався на показання свідка ОСОБА_11, який не був очевидцем даної дорожньо-транспортної пригоди. Тому, вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим, він просить його скасувати, постановити новий вирок і призначити ОСОБА_3 покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки та стягнути з нього 50000 гривень.

- Потерпілий ОСОБА_4 вказав в апеляції на ті ж самі порушення, допущені судом при розгляді, що і його представник захисник ОСОБА_9 і просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_3, як незаконний, постановити новий вирок по справі, яким призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки та стягнути 50000 гривень у відшкодування заподіяної шкоди.

- Прокурор Конотопської міжрайонної прокуратури ОСОБА_12, яка брала участь у розгляді справи судом першої інстанції в апеляції та доповненні до неї вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_3 суд не в повній мірі врахував, що від вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди для потерпілого настали тяжкі наслідки, що вину він не визнав, заподіяні збитки не відшкодував. Поведінка ОСОБА_3 після дорожньо-транспортної пригоди під час досудового слідства і в судовому засіданні свідчить про те, що його виправлення і перевиховання можливе лише в місцях позбавлення волі. Тому він просить вирок суду скасувати у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі ОСОБА_3 внаслідок м'якості, та постановити новий вирок і призначити ОСОБА_3 за ст. 286 ч. 2 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Крім цього, прокурор зазначає, що суд в порушення вимог Цивільного Кодексу невірно вирішив цивільний позов, а саме не зазначив в якості цивільного позивача ОСОБА_11, який є володільцем транспортного засобу - автомашини, на якій було вчинено ОСОБА_3 дорожньо-транспортної пригоди, та не зазначив в якості третіх осіб страхові кампанії. У зв'язку з цим, він прохає вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати, як незаконний.

Заслухавши доповідь судді про обставини справи та зміст поданих апеляцій, засудженого ОСОБА_3, який підтримав подану апеляцію та заперечував проти апеляцій потерпілого, його представника та прокурора, потерпілого ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, які підтримали подані ними апеляції, та заперечувала проти апеляції засудженого, прокурора Савостьянову Л.В., яка підтримала апеляцію та доповнення до неї, подані прокурором, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та заперечували проти апеляції засудженого, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, викладені в апеляціях, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що подані по справі апеляції підлягають задоволенню частково.

Викладені у вироку висновки суду щодо доведеності вини засудженого ОСОБА_3 у вчиненні злочину за вказаних обставин підтверджені зібраними у справі та перевіреними в суді доказами.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляції засудженого ОСОБА_3, що матеріалами справи не доведена його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що об'єктивно не підтверджується висновком судово-автотехнічної експертизи, та зазначено про те, що і водій мотоцикла ОСОБА_4 винен в її виникненні, який неодноразово змінював свої показання, але суд взяв до уваги лише його показання дані ним на досудовому слідстві, та не звернув уваги на порушення, допущені слідчим при виконанні судового доручення в порядку ст. 3151 КПК України при проведенні відтворення обстановки і обставин події, виходячи з наступного.

Так, з висновку судово-автотехнічної експертизи вбачається, що водій автомобіля ВАЗ-2103 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1; 16.13 Правил дорожнього руху, тобто перед початком руху, перестроюванням, зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а перед поворотом ліворуч і розворотом зобов'язаний надати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч. З технічної точки зору в діях водія автомобіля ВАЗ-2103 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1; 16.13 Правил, які знаходяться в причинному зв'язку з виникненням ДТП і він мав технічну можливість попередити зіткнення транспортних засобів (а.с. 61-64).

Допитаний в судовому засіданні автотехнічний експерт ОСОБА_13 підтвердив, що зіткнення транспортних засобів сталось під час здійснення маневру повороту, який виконував водій автомобіля ВАЗ, який порушив вимоги п.п. 10.1; 16.13 Правил дорожнього руху і мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог вищезазначених пунктів. Невиконання вимог водієм автомобіля ВАЗ п. 16.13 Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Потерпілий ОСОБА_4, допитаний в судовому засіданні вказав, що 17.06.2012 року він рухався по вулиці Комсомольській в м. Конотоп, тобто по головній дорозі в бік вулиці Вирівська на відстані 1,5-2 метри від краю дороги по своїй смузі, зі швидкістю близько 50 км/год. Помітивши автомобіль, який рухався йому назустріч, він продовжив рух, так як в зустрічному автомобілі не був включений показник повороту. Як йому здалося, зустрічний автомобіль мав намір повернути вліво, і не пропустив його, в результаті чого відбулося зіткнення мотоцикла і автомобіля.

Вказані пояснення потерпілого ОСОБА_4, як в судовому засіданні, так і під час досудового розслідування, не містять суттєвих розбіжностей, які вказували б на їх непослідовність та необ'єктивність та узгоджуються з висновками судово-автотехнічної експертизи про обставини дорожньо-транспортної пригоди, а тому посилання в апеляції ОСОБА_3 на їх непослідовність, колегія суддів вважає необґрунтованими.

На виконання судового доручення в порядку ст. 3151 КПК України від 25 січня 2012 року слідчий 13 лютого 2112 року провів відтворення обстановки і обставин події окремо відповідно: зі свідками ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_15, потерпілим ОСОБА_4 та підсудним ОСОБА_3 Вказані слідчі дії були проведені з дотриманням вимог ст.ст. 194, 195 КПК України і сумнівів щодо їх правильності і об'єктивності не виникало, як у суду першої інстанції, так і у колегії суддів.

Не заслуговують також на увагу доводи апеляції ОСОБА_3 і в тій частині, що суд безпідставно відхилив клопотання про витребування у слідчого для огляду відеозапису події транспортної пригоди, яка нібито була знята на мобільний телефон свідком ОСОБА_7, оскільки вказаний свідок зафіксував на мобільний телефон не сам факт дорожньо-транспортної пригоди, а розташування транспортних засобів після її виникнення, що було в послідуючому зафіксовано працівниками міліції, які прибули на місце пригоди, та склали відповідний протокол огляду місця пригоди та схему дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 вказав, що він дійсно бачив зіткнення автомобіля ВАЗ під керуванням ОСОБА_3 та мотоцикла під керуванням ОСОБА_4, і лише припустив, що мотоцикл, на його думку, рухався зі швидкістю 70 км/год, але до моменту зіткнення він не бачив, як саме рухався мотоцикл.

З висновку судово-медичної експертизи № 489 від 08.08.2012 року вбачається, що у потерпілого ОСОБА_4 було виявлено перелом 8-9 ребер справа, а післятравматичний правобічний гемопневмоторакс по небезпечності для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (а.с. 67-70).

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_8 повністю підтвердив зроблений ним висновок про тяжкість отриманих потерпілим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди, який був проведений під час досудового слідства по справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши висновок судово-медичної експертизи, допитавши судово-медичного експерта ОСОБА_8, обґрунтовано відхилив клопотання захисника про призначення та проведення по справі додаткової судово-медичної експертизи, у зв'язку з його необґрунтованістю.

Колегія суддів вважає, що суд у вироку послався на всі докази, які ним були ретельно досліджені при розгляді справи, а не лише на ті докази, які викривають ОСОБА_3, про що він зазначив в поданій апеляції, а тому вважає, що зазначені ним посилання в апеляції на однобічність викладених у вироку доказів є безпідставними.

Колегія суддів також не погоджується з доводами апеляції потерпілого ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_9 в тій частині, що у вироку не знайшли свого відображення показання потерпілого ОСОБА_4 про обставини дорожньо-транспортної пригоди.

В той же час, ОСОБА_4, допитаний в судовому засіданні, підтвердив, що він рухався на мотоциклі ЯВА по вулиці Комсомольській в м. Конотоп в бік вулиці Вирівська по своїй смузі руху зі швидкістю близько 50 км/год. Помітивши, що йому на зустріч рухається автомобіль ВАЗ, він продовжив рух, так як не бачив, що в зустрічному автомобілі був увімкнений показник повороту. Йому здалося, що зустрічний автомобіль мав намір повернути вліво, не пропустивши його. Він точно не пам'ятає, чи застосував гальмування, і в цей час відбулося зіткнення.

Колегія суддів вважає, що дані показання потерпілим ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи і вони об'єктивно викладені судом у вироку.

Вірно встановивши фактичні обставини справи за сформульованим у вироку обвинуваченням, визнаним судом доведеним, суд правильно кваліфікував злочинні дії ОСОБА_3 за ст. 286 ч. 2 КК України.

Доводи потерпілого ОСОБА_4, його представника ОСОБА_9, прокурора ОСОБА_12., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, які викладені в апеляціях про те, що суд призначив засудженому ОСОБА_3 занадто м'яку міру покарання, яка не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину, особі засудженого, оскільки він вчинив тяжкий злочин, від якого для потерпілого настали тяжкі наслідки, не відшкодував заподіяні потерпілому матеріальні збитки, не розкаявся, не надав потерпілому необхідну медичну допомогу після дорожньо-транспортної пригоди, не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_3, суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, призначив його, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, з врахуванням ряду обставин, що пом'якшують покарання: те, що він частково відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується, не має судимості, попросив вибачення у потерпілого.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_3 судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, призначив ОСОБА_3 покарання у виді трьох років позбавлення волі, але, дійшовши до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, обґрунтовано звільнив його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши вимоги ст. 75 КК України і встановив іспитовий строк два роки та поклав на нього обов'язки, передбачені ст. 76 КК України.

У зв'язку з цим, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для скасування вироку відносно ОСОБА_3 у зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання, ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок його м'якості та постановлення свого вироку і задоволення апеляцій потерпілого ОСОБА_4, його представника ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_12., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції в цій частині.

В той же час, доводи апеляцій: потерпілого ОСОБА_4, його представника ОСОБА_9, прокурора ОСОБА_12., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_3 щодо порушень вимог судом закону при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди, є цілком обґрунтованими.

Так, суд першої інстанції, вирішуючи цивільний позов та стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 - 2679 грн. 95 коп. у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 30000 гривень у відшкодування моральної шкоди, не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 не був володільцем транспортного засобу, тобто джерела підвищеної небезпеки, як це передбачено ст. 1187 ЦК України. Вказаний автомобіль не виходив з володіння ОСОБА_16, який був власником даного транспортного засобу, і передав його управління ОСОБА_3 без належного юридичного оформлення. Крім того, судом не було встановлено, чи були належним чином застраховані дані транспортні засоби, а, якщо так, то чому не були залучені до справи відповідні страхові кампанії в якості третіх осіб.

За таких обставин, вирок суду в частині вирішення цивільного позову у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню, як незаконний, а справа в цій частині направленню на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду в порядку цивільного судочинства.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону при розслідуванні справи та її розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо засудженого судового рішення не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції потерпілого ОСОБА_4, захисника ОСОБА_5, представника потерпілого ОСОБА_4, засудженого ОСОБА_3, прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2013 року відносно ОСОБА_3 - змінити.

В частині засудження ОСОБА_3 за ст. 286 ч. 2 КК України вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області - залишити без змін.

Цей же вирок в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_4 - 2679 грн. 95 коп. у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди і 30000 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди - скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду в порядку цивільного судочинства.

СУДДІ:

Крамаренко В. І. Олійник В. Б. Яременко Г. М.