У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати Верховного Суду України у кримінальних
справах у складі:

Головуючого

Верещак
В.М.,

суддів

Гошовської
Т.В., Мороза М.А.,

за участю
прокурора

Опанасюка
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 22 листопада 2007 року
кримінальну справу за касаційним поданням заступника Генерального прокурора
України на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2006
року,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком засуджений:

ОСОБА_1, 1980 року народження, раніше судимий:

- 19.11.2002 року за ч.2 ст.309 КК
України на 2 років 6 місяців позбавлення волі на підставі ст.75 КК України з
іспитовим строком на 2 роки;

- 24.12.2003 року за ч.1ст.185, 71
КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 22.01.2004 року за ч.2 ст. 309,
ст.70 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, звільнений 16.07.2005
року постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 08.07.2005
року умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 28 днів

- за ст. 395 КК України на 2 місяці арешту.

ОСОБА_1 визнано винним у
порушенні правил адміністративного нагляду, встановлених постановою
Білозерського районного суду Херсонської області від 08.07.2005року.

У апеляційній інстанції справа не
переглядалась.

У касаційному поданні заступник
Генерального прокурора України просить постановлені по справі судове рішення
скасувати через неправильне застосування закону та м'якість призначеного
засудженому покарання.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, думку прокурора, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що касаційне
подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 раніше був тричі судимий, останній раз 22 січня 2004 року на 3 роки 3
місяці позбавлення волі, звільнився 16 липня 2005 року умовно-достроково на 1
рік 6 місяців 28 днів. Суд, встановивши, що ОСОБА_1 вчинив злочин у період
умовно-дострокового звільнення, у супереч вимог ст. 71 КК України не приєднав
до покарання повністю або частково не відбуту частину покарання за попереднім
вироком. При цьому згідно ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю
вироків повинно було бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин,
а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, згідно з вимогами ст.
65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання
необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з
урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що
пом'якшують і обтяжують покарання. Ці вимоги закону судом не дотримані.
Зокрема, судом не враховано, що ОСОБА_1раніше тричі судимий, новий злочин
вчинив у період умовно-дострокового звільнення.

Тому, вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2006 року підлягає
скасуванню, через незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Якщо при новому судовому розгляді
справи підтвердиться винуватість ОСОБА_1. в тому ж об'ємі обвинувачення, то
призначене йому покарання слід вважати м'яким.

Керуючись ст. 395,396 КПК України,
колегія суддів

у
х в а л и л а:

касаційне подання заступника Генерального прокурора України задовольнити.

Вирок Центрального
районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд у іншому складі суддів.

Судді:

Верещак В.М.
Гошовська Т.В.
Мороз М.А.