Справа №1490/3187/12 07.08.2012 07.08.2012 07.08.2012
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-1490/551/12 Головуюча у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.185, Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Погорєлової Г.М.

суддів: Міняйла М.П., Семенчука О.В.

за участю прокурора: Цибух Т.І.

засудженого: ОСОБА_3

захисника : ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_3 та його захисників ОСОБА_5, ОСОБА_4. на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2012 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, Білорусія, громадянин України,

не судимий в силу ст.89 КК України,

- засуджений:

- за ст.185 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі;

- за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 115 грн. та судові витрати в сумі 3 134 грн. 70 коп.

Постановлено конфіскувати на користь держави автомобіль НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 і визнаний знаряддям злочину та меблеві стінку, шафу та стіл, на які накладено арешт.

Вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів за наступних обставин.

21 серпня 2010 року приблизно о 22 годині ОСОБА_3, знаходячись в м. Вознесенську на території літньої площадки бару «Ріо», що розташований по вул.60 років Жовтня, 9-а, скориставшись тим, що його ніхто не бачить, таємно викрав мобільний телефон «NOKIA 1110і», який належить ОСОБА_6, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на суму 115 грн.

22 серпня 2010 року приблизно о 02 годині 30 хвилин, на грунті виниклих раніше неприязних стосунків, маючи намір на умисне позбавлення життя ОСОБА_7, ОСОБА_3 зі свого дому взяв обріз двоствольної мисливської рушниці, після чого на своєму автомобілі «CHVRROLET-AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 приїхав в с.м.т. Олександрівку Вознесенського району. Залишивши автомобіль на вул. Першотравневій ОСОБА_3 пішов до будинку ОСОБА_7, розташованого на цій вулиці за № 35. Шляхом вільного доступу проник до середини приміщення літньої кухні, де в той час ОСОБА_7 спав. Після чого ОСОБА_3 вистрілив з обрізу мисливської рушниці у ОСОБА_7, спричинивши йому два вогнепальні поранення, а саме: крізне поранення шиї з пошкодженням органів шиї та кровоносних судин, сліпе поранення тулубу проникаюче в черевну порожнину з пошкодженням печінки.

Смерть ОСОБА_7 настала від вогнепального поранення шиї та кровоносних судин, крововтрати.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 просить вирок суду скасувати і закрити справу за недоведеності його участі у вчиненні злочину.

Стверджує, що явку з повинною написав і давав показання під час допиту як підозрюваного і при відтворенні обстановки і обставин події, в яких визнавав вину у вбивстві ОСОБА_7 і викраденні мобільного телефону у ОСОБА_6, під фізичним та психологічним тиском працівників міліції.

Також стверджує, що на початку досудового розслідування було порушено його право на захист через неналежне надання йому правової допомоги захисниками ОСОБА_8 та ОСОБА_9

В апеляціях захисники ОСОБА_5 і ОСОБА_4І просять вирок суду скасувати, а кримінальну справу закрити. Посилаються на аналогічні доводи, що і засуджений ОСОБА_3.

Також вважають, що викладені у вироку висновки суду стосовно доведеності вини засудженого ОСОБА_3 в інкримінованих йому злочинах не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджені зібраними по справі доказами. Зазначають про відсутність у засудженого ОСОБА_3 мотиву для вбивства ОСОБА_7 та доказів на його підтвердження.

Наголошують, що суд обґрунтовуючи рішення про винність ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, взяв до уваги лише ті докази, які підтверджують обвинувачення і повністю проігнорував ті докази, які виправдовують засудженого.

Зазначають, що суд не обґрунтовано послався на висновок одорологічної експертизи № 56 від 24.09. 2010 року, оскільки вона проведена особою, яка не внесена до Державного Реєстру атестованих експертів та з порушенням методики дослідження і суперечить висновку спеціаліста № 281-«б» від 25.08.2010 року, згідно якого на цивї, вилученому з місця події, не виявлено джерел запахового сліду, якими є кров або піт.

Також твердять про безпідставне визнання знаряддям злочину належного засудженому автомобіля «CHVRROLET-AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2, стосовно якого та меблів судом безпідставно прийнято рішення про їх конфіскацію.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4 на підтримку апеляцій, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Наведені вимоги закону свідчать, що перед постановленням вироку суд у порядку, визначеному кримінально-процесуальним законом, повинен розглянути всі докази, зібрані на підтвердження предявленого обвинувачення, дати оцінку наявним доказам на підставі всебічного, повного та обєктивного розгляду всіх обставин справи у їх сукупності та залежно від установлених обставин правильно застосувати кримінальний закон. Висновок суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивоване.

Виходячи з положень ст. 334 КПК України, при постановленні вироку суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерел доказів, а також керуючись законом, дати оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності, достатності і належності.

Однак при постановленні вироку щодо ОСОБА_3 судом наведених вимог належним чином не виконано. Зазначеного висновку колегія суддів дійшла з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на початку досудового слідства ОСОБА_3 подав явку з повинною, в якій зізнався у вчиненні вбивства ОСОБА_7 та викраденні мобільного телефону у ОСОБА_6 У вчиненні даних злочинів визнав себе винним і давав показання як підозрюваний, та в присутності понятих підтвердив показання, які давав при відтворенні обставин події (а. с. 12-15, 24-27, 32-37, 40-57 т. 4).

При подальшому проведенні з ним слідчих дій під час досудового слідства і під час розгляду справи у суді ОСОБА_3 змінив показання, став заперечувати причетність до злочинів і стверджував про застосовування незаконних методів слідства, внаслідок чого себе обмовив (а. с.100, 166 т. 4; 57-70 т.6).

Обґрунтовуючи висновок про доведеність винності ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих злочинів, суд обрав вибірковий підхід до оцінки доказів і послався на показання засудженого, в яких він визнавав себе винним. Щодо застосування до ОСОБА_3 незаконних методів слідства, то суд у вироку послався на ряд проведених перевірок, які не встановили таких фактів. Між іншим з протоколу судового засідання вбачається, що три постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, відносно осіб, на яких скаржився ОСОБА_3, що допускали незаконні методи слідства, скасовані (а. с. 106, 146-147, 182 т. 5). Що ж стосується аналогічної постанови від 30.12. 2011 року, то вона була лише приєднана до матеріалів справи, судом не досліджена, як і матеріали перевірки зазначеної заяви ОСОБА_3 (а. с.98 т. 6). Таким чином, судом не перевірені повнота проведеної перевірки та обґрунтованість прийнятого рішення, що має значення з огляду на зазначені твердження засудженого.

Як на один із доказів вини ОСОБА_3І у вчиненні вбивства, суд послався на висновок одорологічної експертизи, згідно якого запах людини в запаховому сліді, вилученому з цівя рушниці, знайденого при огляді місця події, ідентичний запаховому зразку підсудного (а. с. 175-180 т.2).

Суд у вироку послався на підтвердження в судовому засідання експертом ОСОБА_10 цього висновку. В судовому засіданні експерт зазначав і про те, що джерелом запахового сліду може бути кров або піт. Судом досліджений висновок експерта ( акт № 20-12153 від 03.11.2010 р. (а. с. 165-167 т 2), згідно з яким з посиланням на висновок спеціаліста на цівї від рушниці, вилученому при огляді місця події, слідів крові та поту не виявлено. Протиріччям щодо наявності або відсутності обєкту експертного дослідження суд оцінки не дав і відповідного мотивування з цього приводу у вироку не навів.

Крім того, із дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події вбачається, що предмети, які були вилучені, в тому числі і запаховий слід, упаковані в паперові та полімерні пакети (а. с. 7 т. 1). А для проведення одорологічної експертизи, запаховий слід поступив у скляній банці. Зазначене ставить під сумніви обєкт експертного дослідження.

Не перевірялися в судовому засіданні доводи сторони захисту щодо правомочності проведення одорологічної експертизи експертом ОСОБА_10 та щодо дотримання ним встановленої методики дослідження, що ставить під сумніви допустимість висновку цієї експертизи як доказу обвинувачення.

Відповідно до ст. 64 КПК України при провадженні досудового слідства і розгляді кримінальної справи в суді підлягає доказуванню спосіб та інші обставини вчинення злочину. Аналогічні вимоги містяться і ст. ст. 223, 334 зазначеного кодексу, при складанні обвинувального висновку і постановленні вироку.

Із свідчень ОСОБА_3, в яких він визнавав себе винним і які судом покладені в основу вироку, вбачається те, що засуджений знайшов мобільний телефон під столом, де сидів потерпілий і поклав його собі в шкарпетку..

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_3 вечором 21 серпня 2010 року, коли було викрадено мобільний телефон у ОСОБА_6, був у відкритому взутті і без шкарпеток( а. с. 13 т.6). Цьому доказу на користь захисту підсудного, судом оцінки не надано.

Відповідно до вимог ст.ст. 73, 74 КПК України визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердження цього визнання сукупністю доказів, що є у справі.

Проте, суд у вироку в значній мірі послався як на докази вини ОСОБА_3, які або прямо її не підтверджують, або які не мають безпосереднього відношення до обвинувачення. У вироку відсутнє посилання на обєктивні дані, які могли б підтвердити зізнання ОСОБА_3 у вчиненні злочинів та його показання при відтворенні обстановки і обставин події. Проте, апелянти зазначають про невідповідність показань ОСОБА_3 при проведенні цієї слідчої дії обстановці на місці події.

Наведене свідчить про те, що судом допущені істотні порушення вимог ст. 67 КПК України, повязані з оцінкою доказів. Також судом порушені вимоги ст. 334 ч.1 КПК України, оскільки у вироку не наведено мотивів, з яких судом відкинуті докази на користь сторони захисту. Судом не дано належної оцінки твердженням ОСОБА_3 щодо правомірності участі у справі для захисту його інтересів захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у звязку з не оформленням необхідних документів на підтвердження їх повноважень. З матеріалів справи також вбачається про застосування 28.04.2011 р. дисциплінарного стягнення до захисника ОСОБА_9 у звязку зі скаргою дружини ОСОБА_3 ОСОБА_12 на дії захисника у цій справі.

Таким чином, допущені судом порушення кримінально-процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, є істотними порушеннями, оскільки впливають на повноту дослідження обставин справи й оцінку доказів.

З урахуванням викладеного вирок підлягає скасуванню, з направленням справи на новий судовий розгляд, під час якого слід розглянути справу з суворим дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, а також перевірити викладені в апеляціях засудженого і його захисників доводи стосовно його обвинувачення, та прийняти законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 взяття під варту слід залишити без зміни, з огляду на характер інкримінованих йому злочинів.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції засудженого ОСОБА_3 та його захисників ОСОБА_5, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2012 року відносно ОСОБА_3 скасувати, кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_3 залишити без зміни взяття під варту.

Головуюча:

Судді: