Справа № 639/5791/15-к
Провадження № 1-в/639/630/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові в режимі відеоконференції між Жовтневим районним судом м. Харкова та Холодногірською виправною колонією №18 клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, українця, громадянина України, з повною професійною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 08.10.2010 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, 11.11.2013 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, засудженого: 24 жовтня 2014 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі та застосовано ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році» скорочено наполовину невідбуту частину покарання,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся засуджений ОСОБА_5 з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

У поданому клопотанні ОСОБА_5 посилається на те, що він відбув 2 роки 5 місяців позбавлення волі, має одне стягнення та одне заохочення, за час відбування покарання закінчив ПТУ№18 та отримав спеціальність токаря.

У судовому засіданні засуджений підтримав подане клопотання та просив суд прийняти рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у відповідності до ст. 82 КК України.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував.

Вислухавши думку прокурора, пояснення засудженого, вивчивши матеріали судової справи та особової справи засудженого у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до вимог ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

З наданих до суду матеріалів вбачається, ОСОБА_5 , раніше судимий 08.10.2010 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки; 11.11.2013 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, засудженого: 24 жовтня 2014 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі та застосовано ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році» скорочено наполовину невідбуту частину покарання, новий строк 3 роки 3 місяці 14 днів позбавлення волі. Початок строку 21.01.2013 року, кінець строку: 05.05.2016 року.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З характеристики засудженого вбачається, що з 21.01.2013 року за час тримання в Харківській установі виконання покарань № 27 він порушував режим тримання, за що мав 2 стягнення, заохочень не мав. З 18.08.2014 року відбуває покарання у Холодногірській ВК №18 Харківської області. До праці ставиться задовільно, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом. Не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 має два заохочення та одне стягнення, яке не погашене у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Таким чином, суд враховує тяжкість та характер вчинених ОСОБА_5 злочинів та форму вини, наявність непогашеного у встановленому законом порядку стягнення, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст.82 КК України, для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки наданими матеріалами не доведено, що засуджений став на шлях виправлення, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладено, керуючись ст. 82 КК України, ст. 537, 539 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Згідно вимог ч.6 ст.539 КПК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення чи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, може мати місце не раніше як через рік з дня прийняття рішення про відмову.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1