Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/44/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.01.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда кримінальне провадження № 0004713 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах останнього на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який не працює, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає : АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 1 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Також, стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати у сумі 1871, 52 грн.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази по справі, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим та стосовно нього ухвалено обвинувальний вирок за вчинення закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Так, 25.06.2014 р. приблизно 18.00 год., перебуваючи на території Ровенського кладовища по вул. Автолюбителів у м. Кіровоград, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки, що раптово виникла на ґрунті особистих неприязних відносин внаслідок ревнощів, у нього раптово виник умисел на вбивство ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вбивство потерпілого, взяв у праву руку ніж та цілеспрямовано наніс потерпілому один удар вказаним ножем в район життєво важливого органу в ліву частину шиї, чим завдав ОСОБА_9 тілесне ушкодження, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, але довести свій умисел до кінця не зміг у зв`язку з тим, що потерпілий ОСОБА_9 втік з місця події.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив: вирок переглянути та зняти з нього усі обвинувачення. В обґрунтування вимог апелянт посилається на те, що висновки експертиз, показання свідка ОСОБА_10 , протоколи проведення слідчих дій та інші докази не підтверджують його вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні; суд не прийняв до уваги поведінку потерпілого після нібито вчиненого відносно нього злочину: який тікав з місця злочину та лікарні, надавав неправдиві показання тощо, а також, у якого мались легкі тілесні ушкодження, що підтверджує про відсутність у нього умислу на вбивство.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого просив: скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким перекваліфікувати дії обвинуваченого на ст. 125 ч. 2 КК України та призначити покарання відповідно до санкції даної статті. Посилається на те, що злочин обвинуваченим вчинено через протиправну поведінку потерпілого, який надавав суперечливі показання на досудовому розслідування і при судовому розгляді; у обвинуваченого не було умислу на вбивство, оскільки потерпілому заподіяно легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який, узгодивши позицію з захисником підтримав апеляцію останнього та його захисника ОСОБА_7 , якийпідтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 1 КК України, що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Так, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не оспорював свою причетність до нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому, заперечуючи наявність в нього умислу на вбивство ОСОБА_9 .
В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину вчиненому визнав частково і пояснив, що він певний час співмешкав з ОСОБА_10 . У другій половині дня 25.06.2014 р. у м. Кіровоград він разом з ОСОБА_10 зустріли її колишнього чоловіка ОСОБА_9 , після чого утрьох прийшли до місця їх тимчасового мешкання на території Ровенського кладовища у м. Кіровоград, де вони утрьох споживали спиртне, а коли він пішов чистити рибу, повернувшись, побачив, що ОСОБА_9 обіймає ОСОБА_10 і це його засмутило, а згодом, коли він побачив, що ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , лежачи обіймаються, він ліг поряд з ними і намагався руками завадити ОСОБА_9 обіймати ОСОБА_10 , але потерпілий на це не реагував. Потім він машинально схопив кухоний ніж та наніс ОСОБА_9 колючий удар у ліву частину шиї, після чого потерпілий побіг з території кладовища на дорогу і ОСОБА_10 побігла за ним, а він ( ОСОБА_11 ) залишався на місці деякий час. Оскільки ОСОБА_9 не повертався, він пішов з кладовища іншою дорогою у місто, а через деякий час його затримали працівники міліції, допомогу потерпілому він не надавав, оскільки не знав, де той знаходиться, наміру вбивати ОСОБА_9 не мав, діяв у тій ситуації машинально, оскільки був розлючений.
Стосовно не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, колегія суддів вважає таку позицію обвинуваченого, як спосіб уникнути відповідальності за вчинений злочин, оскільки вина останнього у вчиненні даного злочину повністю підтверджується зібраними доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції показав, що після звільнення з місць позбавлення волі приїхав 25.06.2014 р. у м. Кіровоград, де у другій половині того ж дня зустрів свою колишню співмешканку ОСОБА_10 , яка була з чоловіком на ім`я ОСОБА_12 (як йому стало відомо згодом - ОСОБА_8 ), після чого вони утрьох прийшли до місця тимчасового мешкання ОСОБА_10 і ОСОБА_8 на території Ровенського кладовища у м. Кіровоград. Під час спілкування він у присутності обвинуваченого подарував ОСОБА_10 натільний хрест, після чого він бачив, що ОСОБА_8 невдоволений ситуацією та приревнував їх, оскільки сказав, що ОСОБА_10 буде належати тільки йому, і більш нікому . В подальшому вони утрьох споживали спиртне, а потім ОСОБА_8 пішов чистити рибу кухонним ножем, а він ( ОСОБА_13 ) сидів на землі, неподалік від нього знаходилася ОСОБА_10 , з якою він спілкувався. Потім несподівано ззаду до нього підійшов ОСОБА_8 , та кухонним ножем наніс йому колючий удар у ліву частину шиї, від чого у нього відкрилася сильна кровотеча з шиї та рота, він злякався та побіг на дорогу поблизу кладовища, де почав кликати на допомогу, та двоє людей, що проходили повз, почали надавати йому допомогу - один викликав Швидку Допомогу, а другий закривав йому рану на шиї, також поруч з ними знаходилася і ОСОБА_10 . ОСОБА_8 йому допомоги не надавав і де він знаходився, йому не відомо, через нетривалий час приїхала ОСОБА_14 та доправила його в лікарню для надання допомоги, претензій будь-якого характеру до обвинуваченого він не має.
Свідок ОСОБА_10 суду першої інстанції пояснила, що у другій половині дня 25.06.2014 р. у м. Кіровоград вона разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 зустріли її колишнього чоловіка ОСОБА_9 , який у присутності обвинуваченого подарував їй натільний хрест, після чого вони утрьох прийшли до місця тимчасового мешкання її і ОСОБА_8 на території Ровенського кладовища у м. Кіровоград, де вони утрьох споживали спиртне. Потім ОСОБА_8 пішов чистити кухоним ножем рибу, а ОСОБА_9 сидів на землі неподалік від неї та розмовляв з нею. В подальшому несподіванно ззаду до ОСОБА_9 підійшов ОСОБА_8 , та кухоним ножем наніс йому колючий удар у ліву частину шиї, від чого у потерпілого відкрилася сильна кровотеча, та його кров забризкала її одежу. Після цього ОСОБА_9 побіг на дорогу поблизу кладовища, де почав кликати на допомогу, вона також побігла за ним, де у той час знаходився ОСОБА_8 , їй не відомо, але той потерпілому допомогу під час цієї події не надавав.

Крім даних пояснень свідка та потерпілого, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

· рапортом про виявлення кримінального правопорушення від 25.06.2014 р., згідно якого біля входу до Ровенського кладовища по вул. Автолюбителів 3 у м. Кіровоград, було виявлено чоловіка з ножовим пораненням (т. 1 а.с. 3);
· протоколом огляду місця події від 25.06.2014 р. - території Ровенського кладовища по вул. Автолюбителів 3 у м. Кіровоград, під час якого було виявлено та вилучено ніж, змиви, частини рослин, виріз з матрацу та зразки ґрунту зі слідами речовини червоного кольору (т. 1 а.с. 4-9);
· протоколом проведення слідчого експерименту від 11.07.2014 р., під час якого потерпілий ОСОБА_9 показав та пояснив, як 25.06.2014 р. на території Ровенського кладовища по АДРЕСА_3 ОСОБА_15 під час сварки на ґрунті ревнощів вдарив його ножем у ліву частину шиї, чим спричинив йому тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 38-40);
· висновком судово-медичної експертизи N 832 від 05.08.2014 р., згідно якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді рани по передній поверхні шиї зліва, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, утворилося від дії предмета, що має ріжучі властивості, могло утворитися від не менш 1-го травматичного впливу у строк, вказаний у постанові - 25.06.2014 р., локалізація тілесного ушкодження доступна для нанесення власноруч, не виключається можливість його утворення і при обставинах, на які вказує потерпілий ОСОБА_9 в протоколі проведення слідчого експерименту від 11.07.2014 р. (т. 1 а.с. 56-57);
· висновком судово-імунологічної експертизи N 524 від 05.08.2014 р., згідно якого на спортивних штанях ОСОБА_8 знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 74-75);
· висновком судово-імунологічної експертизи N 523 від 05.08.2014 р., згідно якого на матраці, вилученому з місця події 25.06.2014 р. на території Ровенського кладовища по вул. Автолюбителів 3 у м. Кіровограді знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 80-81);
· висновком судово-цитологічної експертизи N 162 від 15.08.2014 р., згідно якого сліди крові на клинку кухоного ножа, вилученого з місця події 25.06.2014 р. на території Ровенського кладовища по вул. Автолюбителів 3 у м. Кіровограді знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 101-103);
· висновком судово-імунологічної експертизи N 838 від 14.08.2014 р., згідно якого на зразках грунту, вилученому з місця події 25.06.2014 р. на території Ровенського кладовища по вул. Автолюбителів 3 у м. Кіровограді знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 109-116);
· висновком судово-імунологічної експертизи N 839 від 14.08.2014 р., згідно якого на частинах рослин, вилучених з місця події 25.06.2014 р. на території Ровенського кладовища по вул. Автолюбителів 3 у м. Кіровограді знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 120-130);
· висновком судово-імунологічної експертизи N 840 від 14.08.2014 р., згідно якого на змивах, вилучених з місця події 25.06.2014 р. на території Ровенського кладовища по вул. Автолюбителів 3 у м. Кіровоград знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 134-148);
· висновком судово-психіатричного експерта N 397 від 05.08.2014 р., згідно якого ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився у тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, у відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_8 слід вважати осудним, в даний час психічним захворюванням не страждає, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 1 а.с. 152-153).

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочину, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2 ст. 115 ч. 1 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст. 15 ч. 2 ст. 115 ч. 1 КК України, як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу винуватого, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а тому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі.

Аргументи обвинуваченого про те, що висновки експертиз, показання свідка ОСОБА_10 , протоколи проведення слідчих дій та інші докази не підтверджують його вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним. Вищевказані докази зібрані, досліджені та оцінені органами досудового розслідування і судом першої інстанції з дотриманням вимог, передбачених ст. 84-94 КПК України, є належними, допустимими, об`єктивними, логічними, взаємоузгодженими між собою та не викликають сумнівів щодо їх достовірності у колегії суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що умислу на вбивство потерпілого у обвинуваченого не було, дане правопорушення він вчинив у зв`язку з неправомірними діями останнього, у якого мались легкі тілесні ушкодження є безпідставними та повністю спростовуються вищевикладеним, а саме: показаннями свідка і потерпілого, висновками експертиз, протоколами слідчих дій тощо.

Посилання обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі про те, що умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому у нього не було, а тілесні ушкодження були заподіянні потерпілому у зв`язку з неправомірними діями, так як ОСОБА_9 спровокував його, а потім сам собі наніс ушкодження імітуючи замах на вбивство,- є безпідставними та повністю спростовуються вищевикладеним, а саме: показаннями свідків, висновками експертизи, протоколами слідчих дій тощо.
Крім того, оцінивши у сукупності вказані докази, які узгоджуються між собою та викривають ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, а саме вчинення закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Всі дії обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення свідчать про наявність умислу направленого на позбавлення життя потерпілого. А саме - сварка з ОСОБА_9 під час вживання алкогольних напоїв, вибір ОСОБА_9 знаряддя скоєння злочину - ножа, умисне нанесення удару цим ножем у життєво важливий орган - ліву частину шиї потерпілого, раптовість нанесеного удару потерпілому, який розташовувався до нападника спиною. Про це свідчить і подальша поведінка ОСОБА_8 , яка виразилась у ненаданні будь-якої допомоги потерпілому, у якого в результаті пошкодження шиї була сильна кровотеча. Всі дії обвинуваченого були об`єднані єдиним умислом, носили усвідомлений цілеспрямований послідовний характер і були спрямовані саме на умисне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 . Причинами припинення злочинних дій стало те, що у потерпілого відкрилася сильна кровотеча з шиї та рота, і він побіг разом зі свідком ОСОБА_10 в людне місце на дорогу біля кладовища, кликати про допомогу.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» - якщо добровільна відмова особи від вбивства потерпілого мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК закінчений замах на злочин,який особа бажала вчинити. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом(коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Вирішуючи питання про зміст умислу ОСОБА_8 колегія суддів виходить з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, враховуючи засоби і знаряддя останнього, причини припинення злочинних дій, стосунки потерпілого і підсудного та їх поведінку, яка передувала злочину. Апеляційний суд не враховує твердження ОСОБА_8 про те, що його спровокував потерпілого ОСОБА_9 , оскільки від останнього будь-якої загрози для життя та здоров`я обвинуваченого не було. За вказаних обставин ОСОБА_8 мав можливість уникнути сварки та залишити місце події. Свідчення обвинуваченого в цій частині суд про відсутність у нього умислу на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 ,суд визнає такими, що не відповідають дійсності і направленні на уникнення відповідальності за скоєне та вважає ці покази такими, що не узгоджуються з іншими матеріалами справи і є способом захисту підсудного.

Вказане свідчить, що ОСОБА_8 усвідомлював, що внаслідок удару ножем у шию могла настати смерть потерпілого та бажав, або свідомо припускав її настання.

Разом з цим, про наявність у ОСОБА_8 умислу, саме на умисне вбивство ОСОБА_9 свідчить мотив вчинення злочину, який виразився в тому, що обвинувачений приревнував свою співмешканку ОСОБА_10 до її колишнього чоловіка потерпілого ОСОБА_9 . Про це свідчить, що обвинувачений під час сварки з потерпілим вказав, що співмешканка буде належати тільки йому, і більш нікому .
За умовами п. 20 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України - умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2ст. 115 КК, а також без ознак, передбачених статтями116-118КК, зокрема з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК.

Дії ОСОБА_8 з приводу замаху на вбивство потерпілого виникли не раптово, як він зазначає, а навпаки свідчать про його здатність усвідомлювати їх значення та керувати ними, тобто такі дії під час нанесення удару ножем потерпілому в життєво важливий орган, були обдуманими.

Про наявність умислу у ОСОБА_8 на вбивство свідчить також знаряддя злочину ніж, який останній заздалегідь взяв із собою, (ніж загальною довжиною 28,2 см., клинок ножа з білого металу довжиною 16,5 см., ручка ножа довжиною 11, 7 см. виготовлена з дерева та з`єднана з клинком клепами з білого металу, який оглянуто та долучено до справи в якості речового доказу (т. 1 а.с.4-7, 88-91зв.,101-103,)) сила і локалізація удару, яка привела до масивної крововтрати ( т. 1 а.с. 56-57), а також поведінка після вчинення кримінального правопорушення, який не надав будь-якої медичної допомоги потерпілому, незважаючи на значну крововтрату, що свідчит про його умисел, саме на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 .
Крім того, наявність у потерпілого легких тілесних ушкоджень не виключає наявність в обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 та не впливає на суб`єктивну сторону складу даного злочину.

За таких обставин , колегія суддів вважає, що доводи апеляції про неповноту і однобічність судового слідства, необґрунтовані.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги зібрані у справі докази та доводи апеляції в їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновки суду, згідно яких ОСОБА_8 вчинив закінчений замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині потерпілому ОСОБА_9 , за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і зібраним доказам, які суд першої інстанції дослідив повно, об`єктивно та всебічно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст. 15 ч. 2, ст. 115 ч. 1 КК України, і у цьому немає жодного сумніву, оскільки такий висновок ґрунтується на належних, достовірних, допустимих і достатніх доказах, зібраних у справі та вірно оцінених судом.
Посилання апелянтів на суперечливі та неправдиві показання потерпілого є необґрунтованими, так як колегія суддів визнає такі показання достовірними, що є логічними та узгоджуються між собою та фактичними обставинами справи і іншими доказами по справі у їх сукупності, зокрема показами свідка та висновками експертиз. Також, в суді першої інстанції потерпілий попереджався про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень.

Твердження обвинуваченого про те, що суд не прийняв до уваги поведінку потерпілого після нібито вчиненого відносно нього злочину: який тікав з місця злочину та з лікарні, тощо, є неналежними, оскільки дані обставини жодним чином не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого та не можуть слугувати підставами для спростування його винуватості у вчиненні злочину.

Статтею 415 КПК України встановлено чіткий перелік обставин, які можуть бути підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Незважаючи, що обвинувачений та його захисник ОСОБА_7 узгодивши позицію просили перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ст.. 125 ч.2 КК України, вони не навели і будь-яких обґрунтованих підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що спочатку наполягав обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, а тому колегія суддів вважає, що і первинні вимоги обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

За вказаних обставин, колегія суддів не знайшла жодної підстави для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження або для перекваліфікації дій засудженого на ч.2 ст. 125 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах останнього залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4