У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Слинька С.С.,суддів
Колесниченка В.М., Мороза М.А.,за участю
прокурора Шевченко О.А.захисника
ОСОБА_5розглянула в судовому засіданні
18 вересня 2014 року в м. Києві кримінальну
справу за касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5
в інтересах засудженого ОСОБА_7 на
вирок Київського районного суду м.
Донецька від 12 жовтня 2012 року та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області
від 6 березня 2013 року.

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, не судимого,

за ч. 4 ст. 189 КК України на 11 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю; виправдано
за ч. 1 ст. 189 КК України на підставі п. 2
ст. 6 КПК України за відсутністю складу
злочину;

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2, не судимого,

за ч. 4 ст. 189 КК України на 10 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 6 березня 2013 року вирок щодо
ОСОБА_7 за епізодом щодо потерпілих
ОСОБА_8, ОСОБА_9 скасовано з
направленням справи у цій частині на
новий судовий розгляд, у решті залишено
без зміни.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано винними і
засуджено за те, що вони у складі
створеної ОСОБА_7 організованої групи,
до якої увійшли вони, ОСОБА_10 та
невстановлені слідством особи, у
період з листопада 2001 по серпень 2007 рік,
погрожуючи потерпілим фізичним
насильством над ними та їх родичами,
убивством та пошкодженням майна, та
застосовуючи насильство, вимагали від,
потерпілих: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22 передачі у свою власність
частин квартир у центральних районах м.
Донецька за значно занижену вартість,
за викладених у вироку обставин.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 в
інтересах засудженого ОСОБА_7
посилається на однобічність і
неповноту досудового та судового
слідства, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
неправильне застосування
кримінального закону. Стверджує, що
ОСОБА_7 не мав умислу на незаконне
заволодіння квартирами потерпілих
шляхом вимагання, а лише вкладав власні
гроші у нерухомість, при цьому
потерпілих не бив та їм не погрожував,
між ними існували цивільно-правові
відносини. Зазначає, що дії засуджених
не може бути кваліфіковано за ч. 4 ст. 189
КК України, оскільки жоден з потерпілих
не передав їм своє майно. Указує, що
судом порушено право ОСОБА_7 на захист,
оскільки безпідставно усунуто від
участі у процесі захисника ОСОБА_23
Вважає призначене покарання занадто
суворим. Просить пом'якшити ОСОБА_7
покарання, застосувавши ст. 69 КК
України, або скасувати судові рішення
та направити справу на новий судовий
розгляд.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6
посилається на однобічність і
неповноту досудового та судового
слідства, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
порушення кримінально-процесуального
закону щодо всебічного, повного та
об'єктивного розгляду справи.
Стверджує, що докази його винуватості
матеріали справи не містять, умислу на
незаконне заволодіння квартирами
потерпілих він не мав,насильства до них
не застосовував. Вважає, що покарання
призначено без врахування усіх
обставин справи. Просить скасувати
судові рішення та направити справу на
новий судовий розгляд, або пом'якшити
покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення
захисника на підтримання касаційної
скарги, думку прокурора, який вважав
судові рішення законними та
обґрунтованими і просив залишити їх
без зміни, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів
вважає, що вони задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

У касаційних скаргах порушується
питання про перегляд судових рішень у
зв'язку з невідповідністю висновків
суду фактичним обставинам справи,
однобічністю й неповнотою досудового
та судового слідства. Проте, зазначені
обставини були предметом розгляду
судів першої й апеляційної інстанції,
та їм дана належна оцінка. Відповідно
до вимог ст. 398 КПК України, вони
перегляду в касаційному порядку не
підлягають. При розгляді доводів
касаційних скарг колегія суддів
виходить із фактичних обставин справи,
встановлених судом.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у
вчиненні зазначених у вироку злочинів
ґрунтується на сукупності зібраних у
справі і ретельно досліджених судом
доказах, і є правильним.

За встановлених судом фактичних
обставин дії ОСОБА_7 та ОСОБА_6.
кваліфіковано правильно.

Доводи у касаційній скарзі захисника
про те, що дії засуджених не може бути
кваліфіковано за ч. 4 ст. 189 КК України,
оскільки жоден з потерпілих не передав
частки на майно ОСОБА_7, є
неспроможними, оскільки вимагання
вважається закінченим з моменту
пред'явлення вимоги, поєднаної із
погрозами, незалежно від досягнення
винною особою поставленої мети.

Даних, які б свідчили, що в справі
неправильно застосовано кримінальний
закон, не виявлено.

Твердження у скарзі захисника про
порушення права ОСОБА_7 на захист є
безпідставними, оскільки під час
судового розгляду справи захист
інтересів ОСОБА_7 здійснювала захисник
ОСОБА_5, а бажання призначити ще одного
захисника замість усунутого захисника
ОСОБА_23 підсудний не виявив.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
б тягнули безумовне скасування судових
рішень, не встановлено.

Цивільний позов вирішено відповідно до
вимог закону.

Призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_6
покарання, суд відповідно до вимог ст. 65
КК України врахував тяжкість вчиненого
злочину, відсутність пом'якшуючих та
обтяжуючих обставин, дані про особу
засуджених: відсутність попередніх
судимостей, позитивні характеристики
за місцем проживання, наявність мають
на утриманні ОСОБА_7 неповнолітньої
дитини, ОСОБА_6 - батьків похилого віку.

Тому обране ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання
у межах санкції ч. 4 ст. 189 КК України є
обґрунтованим, необхідним і достатнім
для виправлення засуджених та
попередження нових злочинів.

Підстав для пом'якшення покарання та
застосування ст. 69 КК України не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України 1960
року, п.п. 11, 15 розділу ХІ
Перехідних положень КПК України 2012
року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Київського районного суду м.
Донецька від 12 жовтня 2012 року та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області
від 6 березня 2013 року щодо ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційні
скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника
ОСОБА_5 - без задоволення.

С у д д і :

М.А. Мороз В.М. Колесниченко С.С. Слинько