Справа № 11-373 2008р. Головуючий у 1-й
інстанції - Терещенко О.І.
Категорія - ст.285 ч.2 КК Доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2008
року липня 17 дня колегія суддів судової палати з кримінальних справ
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -
Лугового М.Г.,

суддів - Крамаренка В.І., Матуса В.В.,

з участю

прокурора -
Кононової Л.Ф.,

засудженого -
ОСОБА_1,

потерпілих -
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_5,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляцією
потерпілих: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок Білопільського
районного суду Сумської області від 8 травня 2008р. яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, громадянин України, українець, уродженець і мешканець смт.
Улянівка, Білопільського району Сумської області, раніше не засуджувався,

засуджений
за ст.286 ч.2 КК України до 5 років з позбавленням права керувати транспортними
засобами строком на 2 роки: за ст.135
ч.1 КК України до 2 років
позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно ОСОБА_1
призначено до відбуття 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати в сумі 811 гривень 30 коп.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.81 КК України.

ВСТАНОВИЛА :

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за вчинення
злочинів за слідуючих обставин.

15 вересня 2007 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем
“ВАЗ-21061” д/н НОМЕР_1 і рухаючись по вул.Леніна в смт. Улянівка
Білопільського району проявив неуважність, відволікся від керування і вчинив
наїзд на пішохода ОСОБА_2 В результаті
дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_2 були заподіяні тяжкі тілесні
ушкодження від яких вона в цей же день померла в лікарні.

Крім цього, після наїзду на потерпілу ОСОБА_2 і заподіявши їй тяжкі тілесні
ушкодження ОСОБА_1 маючи змогу та будучи зобов”язаним піклуватися та надати
допомогу, так як сам поставив її у небезпечний для життя стан, навмисно залишив
місце дорожньо-транспортної пригоди не надавши їй допомогу, так як вона
перебувала в небезпечному для життя стані.

В даній дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів: 1.3;
1.5; 2.3(б); 2.10; 12.2; 12.3 Правил дорожнього руху України.

В апеляції потерпілі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказують, що
прокурор який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції в ході
судового слідства безпідставно змінив обвинувачення відносно обвинуваченого
ОСОБА_1 з ч.3 ст.135 на ч.1 ст.135 КК України. Суд розглядаючи справу погодився
з такою позицією прокурора, що є помилкою, оскільки засуджений зобов”язаний був
надати допомогу потерпілій після вчинення на неї наїзду, але він цього не
зробив і їй не була надана своєчасно медична кваліфікована допомога. Тому вони
вважають, що дії ОСОБА_1 необхідно кваліфікувати за ч.3 ст.135 КК України, а
тому прохають вирок суду змінити.

Вислухавши доповідь судді,
потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які підтримали подану апеляцію,
прокурора Кононову Л.Ф., яка вважала вирок суду законним і обгрунтованим, а
апеляцію такою що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи поданої апеляції, колегія суддів не знаходить підстав для її
задоволення.

Викладені у вироку висновки суду, щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів за обставин викладених у вироку підтверджуються сукупністю зібраних у
справі доказів, які перевірено в судовому засіданні в установленому
кримінально-процесуальним законодавством
порядку.

Так, допитаний в судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 вказав, що близько -
19-20 годин 15.09.2007 року він керував своїм автомобілем і рухався по
вул.Леніна в смт.Улянівка. Він спостерігаючи за датчиком температури дещо
відволікся від керування і почув сильний удар в передню частину автомобіля
зправа і лобове скло. Злякавшись він не зупинив автомашину і поїхав додому.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що в якості пасажира їхав в автомашині під
керуванням ОСОБА_1 і заснув, але прокинувся від сильного удару. На його
запитання, що сталось, ОСОБА_1 відповів, що когось збив. Він запропонував
зупинитись і з”ясувати, що сталось, але ОСОБА_1 його не послухав і поїхав
додому.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що 15.09.2007 року близько 21 год. 30 хв. разом з
чоловіком почули удар і крик жінки на вулиці. Вийшовши з двору вони помітили
Сатторову, яка лежала на дорозі без свідомості і їх син по телефону викликав
швидку допомогу.

Під час огляду автомобіля ВАЗ-21061 належного ОСОБА_1 було встановлено, що
в ньому відсутнє передне лобове скло і
пошкоджена решітка радіатора
(а.с.31-33).

Неподалік домоволодіння ОСОБА_1, під час огляду, були виявлені залишки лобового
скла та решітки радіатора автомобіля (а.с.34-37).

З висновку судово-медичної експертизи (а.с.88-89) вбачається, що смерть ОСОБА_2 настала в результаті поєднаної
тупої травми тіла яка супроводжувалась закритою травмою черепа, які могли
утворитись в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

З висновку судово-автотехнічної експертизи (а.с.103-104) у водія ОСОБА_1
була технічна можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_2 шляхом виконання
вимог п.п. 2.3 (б); 12.3 Правил дорожнього руху України.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляції потерпілих ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що суд безпідставно перекваліфікував дії
засудженого з ч.3 ст.135 на ч.1 ст.135 КК України, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи дорожньо-транспортна пригода сталась о 21
год. 35 хв. і о 21 год. 40 хв. прибула швидка медична допомога яка доставила в
22 год. 20 хв. потерпілу ОСОБА_2 до Білопільської ЦРЛ, де остання о 23 годині
померла.

Згідно висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи
вбачається, що в даному випадку маловірно
смерті потерпілої можна було б уникнути, так як на місці
дорожньо-транспортної пригоди неможливо було надати таку допомогу, а доставка
до лікувального закладу потребувала певного часу, який в умовах стаціонару був
би використаний для реанімаційних заходів направлених на стабілізацію стану
потерпілої (а.с.203-207).

Незважаючи на те, що потерпіла з місця дорожньо-транспортної пригоди
каретою швидкої допомоги через незначний проміжок часу була доставлена до
районної лікарні де й була надана
кваліфікована медична допомога, але її надання не сприяло запобіганню настання
смерті.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно
дійшов до висновку про перекваліфікацію дій засудженого ОСОБА_1 з ч.3 ст.135 на
ч.1 ст.135 КК України, оскільки він вчинив завідомо залишення без допомоги
потерпілої, яка перебуває в небезпечному для життя стані і була позбавлена
можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо
той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілу в небезпечний для
життя стан.

Злочинні дії ОСОБА_1 суд також правильно кваліфікував за ч.2 ст.286 КК
України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки руху та експлуатації
транспорту керуючи транспортним засобом, що спричинило настання смерті
потерпілої.

Покарання за зазначеними законами ОСОБА_1 судом призначено з дотриманням
вимог ст.65 КК України. При цьому враховано тяжкість вчинених злочинів, дані
про особу винного та обставин, що пом”якшують покарання і призначене необхідне
і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Зважаючи на це колегія суддів не знаходить підстав для скасування, або
зміни постановленого по справі вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 377 КПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА
:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 8 травня 2008
рорку відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляцію потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - без
задоволення.

Головуючий - Луговий М.Г.

Судді
- Крамаренко В.І., Матус В.В.