Провадження № 11-кп/780/113/15 Доповідач у 2 інстанції Говоруха
Категорія 35 20.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами захисника, який діє в інтересах ОСОБА_8 ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Білоцерківський міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ст.185 ч.2, 289 ч. 2 КК України і призначено їм покарання:

· за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, кожному;
· за ч. 2 ст. 289 КК України, у виді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна, кожному.
На підставі ст. 70 КК України покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 призначено за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, кожному у виді позбавлення волі строком на п`ять років, без конфіскації майна.

Цим же вироком вирішено питання про судові витрати.

Згідно вироку, 13 серпня 2014 року приблизно 00 години 20 хвилин, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , знаходячись біля припаркованого неподалік буд. № 118 по вул. Шевченка в м. Біла Церква автомобіля марки « Ауді А6» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , скориставшись тим, що за діями ніхто не спостерігав, за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно, шляхом підбору ключа до дверей автомобіля, вчинили крадіжку мобільного телефону марки «Нокіа 6303» вартістю 200 грн., двох GPS навігаторів, вартістю 350 грн. кожен..

13 серпня 2014 року близько 2 години ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , знаходячись біля буд. № 161 по вул. Таращанська в м. Біла Церква, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом підбору ключа до дверей автомобіля марки «Фольцваген Пассат Универсал» державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 проникли в салон цього автомобіля та незаконно їм заволоділи, чим завдали останньому матеріальної шкоди на суму 67 995 грн. 78 коп.

Після цього, ОСОБА_8 , близько 2 годин 10 хвилин за попередньою змовою з ОСОБА_9 , знаходячись біля буд. № 161 по вул. Таращанська в м. Біла Церква умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, незаконно заволоділи автомобілем марки «Таврія Пікап» державний номер знак НОМЕР_3 , а саме ОСОБА_9 , побачивши поруч з автомобілем « Фольцваген Пассат Универсал» автомобіль марки « Таврія Пікап» державний номер знак НОМЕР_3 , підійшовши до нього, особисто зламав замок дверей даного автомобіля з метою його заволодіння. В цей час ОСОБА_8 , знаходився поруч та спостерігав за навколишньою обставнокою, після чого ОСОБА_9 проник до салону автомобіля, завів двигун та почав рух в напрямку виїзду з м. Біла Церква. Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повторно незаконно заволоділи вказаним автомобілем, який належить ОСОБА_12 , чим завдали останньому матеріальної шкоди на суму 23 534 грн. 97 коп.

Також, 14 серпня 2014 року близько 2 години, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , знаходячись біля третього під`їзду буд. № 58 по вул. Червонофлотській в м. Біла Церква з метою викрадення пального, підійшли до припаркованого автомобіля марки Фольцваген Т4, державний номерний знак НОМЕР_4 , яка належить ТОВ ВО « Богуславський граніт».

ОСОБА_8 , підійшовши до автомобіля та взявшись за ручку дверцят водія виявив, що вони відчинені та повідомив про це ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спільно вирішили повторно незаконно заволодіти даним транспортним засобом. Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_8 , сів до салону вказаного автомобіля за кермо, а ОСОБА_9 сів на переднє сидіння пасажира. ОСОБА_8 вставивши до замка запалювання ключ від автомобіля Фольцваген Гольф, який він мав при собі, завів вказаний автомобіль та розпочав рух в напрямку бульвару 50-річчя Перемоги. Заїхавши на вказану вулицю, за кермо вищевказаного автомобіля сів ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 сів на переднє сидіння пасажира. В подальшому ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , виїхали на автодорогу Київ-Одеса і попрямували в сторону м. Жашків, Черкаської області.

Таким чином, вони повторно, незаконно заволоділи автомобілем Фольцваген Т4, державний номерний знак НОМЕР_4 , що належить ТОВ ВО « Богуславський граніт», чим завдали вказаному товариству матеріальної шкоди на суму 43 623 грн. 23 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити, призначивши ОСОБА_8 більш м`яке покарання передбачене ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням іспитового строку, оскільки призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, а також до набрання вироком законної сили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі, а саме заставу.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив однобічність, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело на думку захисника, до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. Незважаючи на те, що обвинувачені збитки усунули повністю, шляхом повернення майна та здійснили примирення з потерпілими, суд не врахував ці обставини, як пом`якшуючі, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України. Крім цього, судом не враховано особу засудженого, а саме: визнання своєї вини, підтвердження обставин, що встановлені досудовим слідством, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що обвинувачений неодноразово наголошував про те, що дуже жалкує про вчинене, що є пом`якшуючими обставинами. Також ОСОБА_8 відшкодував завданні збитки, раніше не судимий, виконував покладені на нього обов`язки перебуваючи під заставою, що свідчить про так, що особу можна перевиховати без ізоляції від суспільства. Судом першої інстанції у вироку зазначено, що обвинувачений ОСОБА_8 характеризується посередньо, хоча під час судового розгляду було встановлено, що за місцем проживання він характеризується позитивно. Обвинувачений має на утриманні малолітню дитину, а призначене покарання створить за неможливе для батька брати участь у її виховані та наданні необхідної допомоги. Відповідно до ст. 69-1 КК України максимальний строк покарання не може перевищувати 2/3 максимального строку найбільш суворого виду покарання передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України ( 5, 3 роки позбавлення волі). На думку захисника, хоча санкція ч. 2 ст. 289 КК України не передбачає покарання не пов`язаного з позбавленням волі, однак можливо вплинути на особу, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності шляхом її перевиховання без ізоляції від суспільства з застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України.

Не погоджується з вироком і обвинувачений ОСОБА_9 , який подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання з застосуванням до нього ст. ст. 69, 75 КК України. Вказує, що він добровільно відшкодував завдані збитки потерпілим, раніше не судимий, тривалий час хворіє на тяжку хронічну хворобу шлунку, а тому не може працювати фізично, має на утриманні мати пенсіонерку, яка також тяжко хворіє,обвинувачений не має фахової освіти, наявні тяжкі сімейні обставини змусили його вчиняти злочини. Всі вищезазначені обставини, як зазначається в апеляційній скарзі, дають підстави для застосування до нього ст. 69, 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції і просив вирок залишити без змін, пояснення захисника, який просив апеляції задовольнити з викладених в них підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду 1-ї інстанції про винність обвинувачених ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України відповідають фактичним обставинам справи, не заперечуються самими обвинуваченими, які свою вину у вчиненні злочинів визнали та щиро розкаялися у скоєному.

Дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України , не оспорюються в поданих апеляційних скаргах, а тому апеляційною інстанцією, яка розглядає справу в межах поданих апеляційних скарг, не перевіряються.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку скоєних злочинів, обставини справи та дані щодо осіб обвинувачених.

При призначенні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 покарання, як прямо зазначено у вироку, суд врахував, що обвинувачені вину визнали повністю і щиро покаялися в скоєному, активно сприяли розкриттю злочину, ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дитину, дані обставини суд першої інстанції врахував як пом`якшуючі покарання обставини. Також судом враховано і те, що обвинувачені не працюють, характеризуються як особи посередньо.

Саме з врахуванням зазначених обставин, незважаючи на те, що обвинуваченими скоєно ряд злочинів, які віднесені законом до категорії тяжких злочинів, суд дійшов до висновку про можливість призначення обвинуваченим мінімальної міри покарання, передбаченої санкцією статті за вчинення даних злочинів, та щодо незастосування до них конфіскації майна. Мотивував суд у вироку, навівши конкретні доводи і неможливість застосування до обвинувачених ст.ст. 69 та 75 КК України і призначення їм покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією закону про кримінальну відповідальність за скоєне кримінальне правопорушення та призначення покарання умовно. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду і, всупереч вимогам апеляцій, не вбачає підстав для подальшого пом`якшення міри покарання, в тому числі, і з застосування ст. ст. 69, 75 КК України.

Доводи захисника про те, що в судовому засіданні встановлено, а судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується з хорошої сторони, підтверджується характеристикою, виданою громадським квартальним комітетом № 13 м. Умань (а.с. 85), заслуговують на увагу, але не може бути підставою для зміни вироку.

Всупереч твердженню апелянтів судом в повній мірі враховано обставини, що пом`якшують покарання, також було відомо суду і про захворювання обвинуваченого ОСОБА_9 та його сімейний стан, про відшкодування потерпілим заподіяної шкоди, однак зазначені обставини не можуть бути належною підставою для зміни вироку, оскільки покарання обвинуваченим призначено в межах Закону, є необхідним та достатнім для їх виправлення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишити без змін.

Головуючий

Судді