Дата документу Справа № 310/1006/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/1006/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/1004/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.309 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0005919 від 2 грудня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Бердянську Запорізької області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області),

встановила:
27 березня 2015 року прокурор Бердянської міжрайонної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 3 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 рік, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 березня 2014 року у відношенні ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України постановлено виконувати самостійно. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин кримінального провадження, доведеність вини та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду першої інстанції щодо останнього, в частині призначеного покарання, скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 років позбавлення волі, та штрафу в розмірі 1000 грн., який виконувати самостійно; на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 рік. Також просить виправити в мотивувальній та резолютивній частинах вказівку … вирок Київського районного суду м.Полтави від 31 березня 2014 року у відношенні ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України …, та в резолютивній частині особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого становить 0,028 гр…. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що при призначенні покарання судом безпідставно не застосовані положення ст.ст.71, 72 КК України, оскільки призначений за попереднім вироком суду штраф ОСОБА_6 не сплатив. Посилається на допущені у вироку помилки, які необхідно виправити.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 2 грудня 2014 року, приблизно о 13 годині, знаходячись на зупинці громадського транспорту №10 мікрорайону Колонія, навпроти супермаркету Сільпо в м.Бердянську Запорізької області, виявив упаковку з-під цигарок Прилуки, всередині якої знаходився полімерний медичний шприц ємкістю 5,0 мл., який був заповнений рідиною темно-коричневого кольору, яка є особливо небезпечним засобом опієм ацетильваним, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,028 гр. Визначивши за кольором та запахом, що в шприці знаходиться наркотичний засіб, з метою особистого вживання ОСОБА_6 , діючи умисно, підібрав упаковку з-під цигарок Прилуки, де знаходився вказаний медичний шприц, яку поклав до зовнішньої кишені куртки, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб, який став незаконно зберігати при собі без мети збуту. ОСОБА_6 , незаконно, зберігаючи при собі особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, переніс його до магазину Наталі, розташованого за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Баха, буд.42, де приблизно о 13-15 год. цього ж дня, побачивши працівників міліції, ОСОБА_6 , злякавшись відповідальності за незаконне зберігання наркотичного засобу, взяв із зовнішньої кишені своєї куртки упаковку з-під цигарок Прилуки, всередині якої знаходився шприц з наркотичним засобом, який був у нього, та кинув на тротуар перед собою, після чого був затриманий працівниками міліції, а наркотичний засіб в медичному шприці був виявлений і вилучений.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, і наполягала на скасуванні вироку суду першої інстанції, та ухваленні нового вироку; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювалися.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку висновки про винуватість обвинуваченого та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Вирішуючи питання щодо правильності та обґрунтованості призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів доходить наступних висновків.

При призначенні покарання суд не врахував в повній мірі положення ст.ст.65, 71 КК України, та роз`яснення викладені в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, де зазначено, що при призначенні покарання, яке згідно з ч.3 ст.72 КК України, за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Київського районного суду м.Полтави від 31 березня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 грн. В матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_6 сплатив призначений за переднім вироком штраф. Тобто, на час постановлення оскаржуваного вироку за ч.2 ст.309 КК України вказане покарання за попереднім вироком ОСОБА_6 не відбуте.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.309 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.309 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання, на підставі ст.71 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі, та штрафу в розмірі 1000 грн., який виконувати самостійно. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням на 1 рік, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вказане покарання буде необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо необхідності виправлення описок допущених у вироку суду першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони є безпідставними.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів

засудила:
апеляційну скаргу прокурора Бердянської міжрайонної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 3 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.309 КК України, в частині призначеного покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.309 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі, та штрафу в розмірі 1000 грн., який призначений за вироком Київського районного суду м.Полтави від 31 березня 2014 року, та який виконувати самостійно.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, з випробуванням на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції за місцем мешкання;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію за місцем мешкання про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції за місцем мешкання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4