Номер провадження 1-кп/201/378/2015

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із середньою освітою, який закінчив Дніпропетровське вище професійне училище будівництва за спеціальністю штукатур маляр, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого 07 серпня 2014 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання із випробуванням строком на 1 рік, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
21 травня 2015 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, буд. 3, маючи злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, побачив раніше невідомого йому ОСОБА_5 , який тримав в своїх руках мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Star Plus», ІМЕІ 1) НОМЕР_1 , ІМЕІ 2) НОМЕР_2 і рухався поруч з будинком № 3 по пр. Героїв у напрямку вул. Космічної в м. Дніпропетровську та визначив майно потерпілого, як об`єкт свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_4 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до потерпілого ОСОБА_5 та схопивши своєю правою рукою телефон, намагався вихопити його з рук останнього.
В цей час, потерпілий ОСОБА_5 у відповідь на злочинні дії ОСОБА_4 став чинити йому опір. Тоді, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, завдав один удар долонею лівої руки, в область обличчя ОСОБА_5 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряних крововиливів, синців та саден на обличчі та лівій верхній кінцівці, тим самим, подавив волю ОСОБА_5 до вчинення опору. Внаслідок чого, потерпілий ОСОБА_5 випустив з рук мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Star Plus» на землю.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 , дійючи умисно, відкрито для ОСОБА_5 , повторно, з корисливих мотивів, підняв мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Star Plus», та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив законному представнику потерпілого ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 893 гривні 80 копійок.
Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаним з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненим повторно, кваліфікуються за ч. 2 ст. 186 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю та показав, що 21 травня 2015 року, приблизно о 14 годині, знаходився біля будинку № 3 по пр. Героїв у м. Дніпропетровську, де побачив потерпілого ОСОБА_5 , який тримав в своїх руках мобільний телефон марки Самсунг і рухався у напрямку вул. Космічної в м. Дніпропетровську. Після чого, він вирішив заволодіти мобільним телефоном потерпілого. З цією метою він підійшов до потерпілого і схопив своєю рукою телефон, таким чином, намагався вирвати його з рук останнього. Але в цей час, потерпілий ОСОБА_5 став чинити йому опір, схвативши його рукою за кофту, тоді він наніс один удар долонею руки в обличчя ОСОБА_5 , подавивши його волю до вчинення опору. Після чого, потерпілий випустив з рук мобільний телефон марки Самсунг на землю, а він підняв цей мобільний телефон і зник з місця події. В подальшому залишив цей мобільний телефон собі та користувався ним, доки працівники міліції не вилучили його та не повернули потерпілому. При цьому не оспорював ні обставини скоєння ним правопорушення, що інкримінується, ні вартість вкраденого мобільного телефону, ні вину. В скоєному щиро розкаявся. Додав, що батьків своїх не знав та виховувався в дитячому інтернаті.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого йому діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено ОСОБА_4 дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і ОСОБА_4 винний у його вчиненні, так як він, умисними діями, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, тому він підлягає покаранню за вчинення такого кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття у скоєному.
Відповідно до положень п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів та вчинення злочину щодо малолітнього потерпілого.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 є сиротою, виховувався в дитячому інтернаті, після чого закінчив Дніпропетровське вище професійне училище будівництва за спеціальністю штукатур-маляр, за місцем навчання характеризується з негативної сторони, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, медичною комісією Індустріально-Самарського ОРВК (прот. № 1) визнаний непридатним до військової служби за ст. 18-б гр. 1 Нак. МОУ № 402 2008 року за станом здоров`я, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2011 року з діагнозом: «Легка розумова відсталість з порушенням поведінки», відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 143 від 19 червня 2015 року будь-яким хронічним психічним захворюванням раніше не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляє соціалізований розлад поведінки. В період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, ОСОБА_4 не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, коли він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_4 також може усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Разом із цим, судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення умисного корисного злочину, судимість за яке, відповідно до закону, не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив умисний тяжкий злочин в період випробувального строку за попереднім вироком суду.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, які наведені вище, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, і вважає, що ОСОБА_4 має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Разом із цим, судом встановлено, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2014 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України обвинувачений звільнений від відбування покарання із випробуванням строком на 1 рік.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження встановлено, що після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання ОСОБА_4 вчинив новий злочин, тому суд вважає, що обвинуваченому має бути призначено покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком до призначеного покарання за даним вироком.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 04 червня 2015 року.
Відповідно до вимог ст. ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 витрат по проведенню судово-товарознавчої експертизи у розмірі 61 (шістдесят однієї) гривні 50 (п`ятдесяти) копійок, що підтверджується відповідною довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, на користь держави.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:
- вилучений мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Star Plus», ІМЕІ 1) НОМЕР_1 , ІМЕІ 2) НОМЕР_2 чорного кольору, який відповідно до розписки переданий законному представнику потерпілого - ОСОБА_6 для зберігання залишити останній, як законному володільцю;
- картку пам`яті марки «Kingston 1 gb micro SD», сим-картку мобільного оператора «Life» червоного кольору і білим надписом «Life», картку пам`яті Micro SD HC 4gb чорного кольору, які відповідно до квитанції № 697 знаходяться у камері зберігання речових доказів Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області знищити.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370 - 374, 394 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту ОСОБА_4 частину покарання за попереднім вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2014 року, остаточно визначивши останньому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шість) місяців позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з 04 червня 2015 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтСУ в Дніпропетровській області залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_4 витрати по проведенню судово-товарознавчої експертизи у розмірі 61 (шістдесят однієї) гривні 50 (п`ятдесяти) копійок на користь держави.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- вилучений мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Star Plus», ІМЕІ 1) НОМЕР_1 , ІМЕІ 2) НОМЕР_2 чорного кольору, який відповідно до розписки переданий законному представнику потерпілого - ОСОБА_6 для зберігання залишити останній, як законному володільцю;
- картку пам`яті марки «Kingston 1 gb micro SD», сим-картку мобільного оператора «Life» червоного кольору і білим надписом «Life», картку пам`яті Micro SD HC 4gb чорного кольору, які відповідно до квитанції № 697 знаходяться у камері зберігання речових доказів Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області знищити.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1