Дата документу Справа № 323/713/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/586/15
Єдиний унікальний № 323/713/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 121 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001609 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційними скаргами процесуального прокурора у провадженні, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційних скаргах:

- процесуальний прокурор у провадженні посилаючись на незаконність вироку через безпідставне застосування судом ст. 69 КК України, зазначає, що суд не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його наслідки, у виді спричинення потерпілому ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, у зв`язку з чим наступила смерть останнього, внаслідок чого неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі останнього внаслідок м`якості.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі;

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 (ідентичні скарги) посилаються на незаконність та необґрунтованість вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону через непричетність ОСОБА_6 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. При цьому зазначають, що суд:

- задовольнивши клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_10 , чиї показання могли б спростувати обвинувачення, між тим, так її і не допитав в судовому засіданні;

- не вжив усіх необхідних заходів щодо надання експертом ОСОБА_11 в судовому засіданні чітких відповідей на питання, внаслідок чого залишилась незрозумілою участь обвинуваченого у спричиненні потерпілому ОСОБА_9 ушкоджень;

- не з`ясував наявність у свідка ОСОБА_12 алібі на час вчинення злочину, враховуючи конфлікт, який відбувався між потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_12 ;

- перед початком судового розгляду здійснював на обвинуваченого психологічний тиск, внаслідок якого останній був змушений подати відповідні документи про безперечне визнання вини у вчиненні злочину та відмову від захисника. Крім того, в судовому засіданні не роз`яснивши прав обвинуваченого, ігноруючи його заяви про невизнання вини та позбавляючи права подати клопотання про залучення захисника у провадженні, навмисно заплутуючи у правових підставах, за яких дослідження доказів не проводиться, зупинив його допит, позбавивши потерпілу права допитати останнього в судовому засіданні, та вкінці судового засідання самостійно, без участі учасників провадження, визначився з обсягом доказів, що підлягають дослідженню без зазначення цих доказів, та без визначення порядку їх дослідження, та у відсутність подання учасниками провадження цих доказів. Внаслідок цього, ухвалив вирок на доказах, які не були визначені, включені в обсяг доказів, що підлягають дослідженню;

- залишаючи без розгляду заяву захисту про відвід головуючого-судді, послався на ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування розгляду провадження, між тим, не мотивував своє рішення, оскільки не зазначив в чому полягає це зловживання;

- при наявності заявлених стороною захисту клопотань про визнання в якості недопустимих доказів - протоколу слідчого експерименту через відсутність в ньому відомостей про послідовність дій, отриманих в результаті процесуальної дії, важливих для цього кримінального провадження, та відеозапису слідчого експерименту на СД-диску, який не є оригіналом, жодного разу не розглянув ці клопотання та не постановив в нарадчій кімнаті ухвалу, усною ухвалою відмовивши у задоволенні клопотань, пославшись на те, що суд не вбачає очевидної недопустимості вказаних доказів, чим не мотивував своє рішення;

- безпідставно зазначив у мотивувальній частині вироку про визнання обвинуваченим вини, та, що останній пояснював в судовому засіданні, що наніс два удари кулаками рук по голові потерпілого ОСОБА_9 , а також два удари ногою в область обличчя потерпілого, що не відповідає дійсності.

Внаслідок викладеного, просять вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, який ОСОБА_6 виправдати у зв`язку з недоведеністю вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України або відсутності складу цього правопорушення в діях останнього.

Крім того, апелянти порушують у скаргах клопотання про допит свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та експерта ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який не підтримав всі апеляційні скарги, захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали свої апеляційні скарги; перевіривши матеріали провадження та доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга процесуального прокурора у провадженні задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалено строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з моменту затримання. Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 не застосовувались з 13.02.2014 року. Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, 16.11.2013 року, близько 16 годин 30 хвилин, ОСОБА_6 перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , де між ним та його знайомим ОСОБА_9 виникла суперечка, яка переросла в сварку, в ході якої ОСОБА_6 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, наніс множинні удари кулаками в обличчя та волосяну частину голови ОСОБА_9 після чого останній упав на землю, але це не зупинило ОСОБА_6 , який наніс йому один удар ногою в область голови, від якого ОСОБА_9 знепритомнів. В подальшому ОСОБА_9 був доставлений до КЗ Оріхівська ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_2 від заподіяних ОСОБА_6 тілесних ушкоджень помер.

В результаті противоправних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_9 були завдані тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку, яка ускладнилась набряком - набуханням головного мозку з дислокаційним синдромом, що згідно висновку експерта № 148 від 18.12.2013 року кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, та перебувають в прямому причинному зв`язку з смертю потерпілого.

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок районного суду відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовляється від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Разом з тим, вказані вимоги закону місцевим судом при розгляді провадження, не було дотримано.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового провадження 03.04.2014 року прокурором було змінено обвинувачення відносно ОСОБА_6 (т. 1 а.п. 91-93), але районний суд по цьому новому обвинуваченню останнього не допитав, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки це перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, колегія суддів, не обговорюючи питання доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , правильності кваліфікації його дій та призначеної йому міри покарання, вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню, оскільки місцевий суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону - ч. 1 ст. 412 КПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право при скасуванні вироку - ухвалити новий вирок, призначити новий розгляд у суді першої інстанції або закрити кримінальне провадження.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що виявленні під час апеляційного розгляду істотні порушення КПК України перешкоджають постановленню колегію суддів будь-якого нового судового рішення, яке може бути законним, колегія суддів вважає необхідним скасувати обвинувальний вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження, оскільки пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 про те, що останній наніс множинні удари кулаками в обличчя та волосяну частину голови ОСОБА_9 є неконкретним (т. 1 а.п. 91), так як обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду визнавав нанесення потерпілому тільки двох ударів кулаками в голову, однак згідно висновків судмедексперта потерпілому було нанесено в область голови не менше дев`яти травматичних діянь (т. 2 а.п. 7 об), крім того, в обвинувальному акті не вказана форма вини обвинуваченого ОСОБА_6 до смерті потерпілого, оскільки злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, відноситься до злочинів з двома формами вини.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 412 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу процесуального прокурора у провадженні, залишити без задоволення, а

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до того ж районного суду на новий розгляд в іншому складі суддів зі стадії підготовчого судового провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 не застосовувати.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3