Справа № 4-75/10
ПОСТАНОВА

21 травня 2010 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді з участю секретаря прокурора

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві подання про взяття під варту для розгляду клопотання про його видачу та забезпечення фактичної передачі особи компетентним органам Латвійської Республіки

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Латвія, громадянин ОСОБА_5 Республіки, персональний код 8, НОМЕР_1, виданий паспортним відділом м. Елгави 07.10.2002, дійсний до 06.10.2012, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, 208, LV-1019, проживав ІНФОРМАЦІЯ_4 -5, LV- 1009, на території Латвії раніше двічі судимий, останній раз 18.10.1996 Ризьким окружним судом за ч.2 ст.15,ст.98, ч.І ст.218, ч.З ст.141, ч.І ст.219, ст.190 КК Латвії до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна, який перебуває у державному розшуку Латвії, -

У Божківській виправній колонії № 16 УДДУПВП України в Полтавській області відбував покарання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець та мешканець м. Риги, Латвія, латиш, громадянин ОСОБА_5 Республіки, (національний НОМЕР_2), який вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2009 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі та за ч. З ст. 357, 70 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Про прибуття засудженого ОСОБА_6 до колонії у встановленому законом порядку було поінформовано Міністерство закордонних справ України.

Проведеною у посольстві Латвійської Республіки в Україні перевіркою інформації Держдепартаменту України з питань виконання покарань встановлено, що НОМЕР_2 належав громадянину ОСОБА_7 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, який за даними Регістру жителів Латвійської Республіки помер 29.11.2008, у звязку з чим зазначений паспорт було анульовано і зараз він не є дійсним.

На підставі отриманого з Посольства Латвійської Республіки в Україні відповідного повідомлення Держдепартаментом України з питань виконання покарань ініційовано питання щодо встановлення особи ОСОБА_6 і, за результатами розгляду його питання, Службою безпеки України та Національним центральним бюро Інтерполу в Латвії, зазначена особа ідентифікована як громадянин ОСОБА_7 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, (національний НОМЕР_3 виданий 07.10.2002), який перебуває у державному розшуку Латвії.

21.05.2010вказана особа звільнена з Божківської ВК № 16 УДДУПВП України в Полтавській області по відбуттю строку покарання та в цей же день затримана в порядку ст. 106 КПК України.

Відповідно наданих Латвійською Стороною документів:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженець Сигулда, Латвія, громадянин ОСОБА_5 Республіки, персональний код 8, /НОМЕР_4, виданий паспортним відділом м. Елгави 07.10.2002, дійсний до 06.10.2012/, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, 208, LV-1019, проживав ІНФОРМАЦІЯ_4 -5, LV- 1009, на території Латвії раніше двічі судимий, останній раз 18.10.1996 Ризьким окружним судом за ч.2 ст.15,ст.98, ч.І ст.218, ч.З ст.141, ч.І ст.219, ст.190 КК Латвії до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 02.02.2006 звільнений з місць увязнення, зріст 178 см.

Постановою старшого інспектора відділу кримінальної поліції дільниці Браси Управління Ризького регіону Державної поліції від 01.12.2009, ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні недозволеної реалізації наркотичних та психотропних речовин у великих розмірах /героїн - 5,7734 гр., амфетамін - 14,192 гр./, передбаченого ч.З ст. 253-1 КК Латвійської Республіки, що карається позбавленням волі на строк від 8 до 15 років та у скоєнні незаконного виготовлення і використання ідентифікаційної картки Республіка Болгарія, посвідчення водія Республіки Болгарія на імя ОСОБА_9 і посвідчення водія Латвійської Республіки на імя ОСОБА_10, передбаченого ч.І ст. 275 КК Латвійської Республіки, що карається позбавленням волі на строк до 2 років.

Постановою судді суду Курземського району м. Рига від 08.06.2008 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід взяття під варту.

Проведеною перевіркою щодо законності та підстав затримання ОСОБА_11 /ОСОБА_6О./, строків його тримання, наявності документів про арешт, мети приїзду особи в Україну, місця та часу його проживання і реєстрації, обставин і мотивів кримінального переслідування на території іноземної держави, встановлення громадянства'--наявності перешкод для видачі, порушень прав затриманої особи, не виявлено.

09.03.2010прокуратурою Полтавської області з метою ідентифікації особи, спеціалістам НДКЦ при ГУМВС України в Полтавській області призначено проведення криміналістичного дослідження відбитків пальців і долоней рук громадянина на імя ОСОБА_4, які надійшли канатами Інтерполу та відбитків пальців і долоней рук громадянина на імя ОСОБА_6, який відбуває покарання за вироком українського суду.

Згідно висновку спеціаліста НДКЦ при ГУМВС України в Полтавській області за № 148 від 11.03.2010, відбитки пальців рук і відтиски долоней на дактилокарті на імя ОСОБА_4 та відбитки пальців рук і відтиски долоней на дактилокарті на імя ОСОБА_6, залишені однією особою.

Представлені документи щодо їх змісту та формі відповідають вимогам міжнародного законодавства.

Будучи опитаним, ОСОБА_4 пояснив, що він народився в м. Рига Латвія, за національністю росіянин, громадянин ОСОБА_5 Республіки. Володіє латиською та російською мовами, в послугах перекладача та адвоката не потребує. В Україну приїхав у 2008 році по паспорту громадянина ОСОБА_7 під імям ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8. Із заявою про отримання громадянства України та статусу біженця до компетентних органів України не звертався. Про те, що розшукується латвійськими правоохоронними органами він не знав. Не одружений, ІНФОРМАЦІЯ_9, стан здоровя задовільний.

Суд, вислухавши затриманого, думку прокурора, дослідивши матеріали, приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

4.1 ст. 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

4.2ст.19 Закону України від 29.06.2004 року № 1906-4 Про міжнародні договори України зазначено, що у випадку, якщо міжнародним договором, який вступив у законну силу у діючому порядку установлені інші правила ніж передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ч.2 ст. 10 КК України іноземці або особи без громадянства, які постійно не проживають на території України, що скоїли злочини за межами України, можуть бути видані іноземним державам для притягнення до кримінальної відповідальності і передачі до суду лише в тому випадку, якщо така видача передбачена міжнародними договорами України.

Крім норм кримінально-процесуального законодавства України та ст. 10 КК України, питання повязане з обмеженням прав особи на свободу, пересування та особистої недоторканості регулюються також діючими міжнародними договорами, учасницею яких є Україна, зокрема Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року, Додатковим протоколом до неї 1975 року та Другим Додатковим протоколом 1978 року, які ратифіковані Законом України от 16.01.1998 року .4° 43/98- ВС із відповідними заявами і застереженнями, які не є перепоною для прийняття судом рішення щодо взяття особи під варту на час, необхідний для розгляду Генеральною прокуратурою України клопотання про видачу особи та забезпечення її фактичної передачі компетентним органам іноземної держави.

Законом України від 16.01.1998 року № 43/98- ВС визначено, що органом, на які покладено повноваження щодо запитів органів досудового слідства є Генеральна прокуратура України, яка оцінює представлені компетентним органом іноземної держави документи на предмет повноти наданих доказів про вчинення особою злочину, наявність або відсутність підстав для її видачі.

Статтею 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, Додатковим протоколом до неї 1975 року та Другим Додатковим протоколом 1978 року, передбачено , що Договірні Сторони зобовязуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених у Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання постанови про утримання під вартою.

Про необхідність перебування особи під вартою для видачі запитуючій стороні випливає також зі змісту ч. 5 ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників, яка передбачає, що звільнення особи не перешкоджає повторному арешту і видачі правопорушників у разі отримання в подальшому запиту про видачу.

Видача правопорушників здійснюється у звязку із правопорушеннями, які караються за законами запитуючої Сторони та запитуваної Сторони позбавленням волі або згідно з постановою про утримання під вартою на максимальний термін не менше одного року чи більш суворим покаранням (ст.2 ст. 23 Європейської конвенції про видачу правопорушників, 1957 року.)

Правовідносини між Україною і Латвійською Республікою щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, Додатковим протоколом до неї від 15.10.1975 року, Другим Додатковим протоколом до неї від 17.03.1978 року та Договором між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах від 23.05.1995 року, які є чинними для обох держав.

Латвійська Сторона звернулась до України з клопотанням про видачу ОСОБА_4 відповідно до положень двостороннього договору 1995 року. Згідно ст.ст. 2, 3, 54 вказаного договору, Договірні Сторони зобовязуються видавати одна одній осіб, які знаходяться на їх території для притягнення до кримінальної відповідальності або для приведення до виконання вироку. Видача здійснюється за діяння, які відповідно до законодавства Договірних Сторін є злочинами та за скоєння яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 1 року або більш тяжким покаранням.

Згідно ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст. 307 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, а злочин, передбачений ч.ч.1,3 ст. 358 КК України кваліфікується як злочин невеликої тяжкості.

У постанові латвійських правоохоронних органів про визнання ОСОБА_4 підозрюваним від 01.12.2009 зазначено, що 13.02.2008 та 12.04.2008 він вчинив злочинні дії щодо збуту наркотичних та психотропних речовин, а 01.12.2009 встановлено факт незаконної підробки і використання ним підроблених документів.

Відповідно до положень ст. 49 КК України, строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості складають 3 роки, а за вчинення тяжкого злочину складають 10 років.

З урахуванням викладеного, строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності згідно українського законодавства за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та ч.ч.1,3 ст. 358 КК України, не сплинули.

Відповідно до положень ст. 27 КПК України, злочини, передбачені ст.ст.307 ч.2, 358 ч.1,3 КК України за приватною скаргою потерпілого, не порушуються.

Згідно вимоги про судимість ОСОБА_4 на території України раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався.

Виконавчі листи на адресу спецустанови не надходили.

Стан здоровя ОСОБА_4 /ОСОБА_6О./ задовільний, він може етапуватись в Латвійську Республіку.

Під дію Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 ОСОБА_4 не підпадає.

Одночасних запитів різних держав стосовно екстрадиції (видачі) ОСОБА_4 для притягнення його до кримінальної відповідальності не виявлено.

Злочини вчинені на території Латвійської Республіки.

Відносно ОСОБА_4 на території України за той же злочин не було винесено вирок чи постанову про припинення провадження у справі, які набули чинності.

Злочини, передбачені ст.ст.307, 358 КК України не належать до військових злочинів та не носять політичного характеру.

Видача ОСОБА_4 не спричинило б порушення громадського порядку.

Компетентні органи України не проголошували остаточне рішення відносно ОСОБА_4 у звязку із правопорушенням, за яке вимагається його видача та не ухвалювали рішення не порушувати чи припиняти переслідування у звязку із таким самим правопорушенням.

Тобто, ОСОБА_4 не є громадянином України. Із заявою про отримання притулку або статусу біженця він до компетентних органів України не звертався, не одружений, дітей не має, до затримання проживав в м. Києві, проспект 40-річча Жовтня,11 кв.7. Збут наркотичних засобів та психотропних речовини, а також підробка документів і їх використання на території України не переслідується у порядку приватного обвинувачення. Запитуваною стороною вказані злочини не розглядаються як політичні правопорушення або правопорушення, повязані із політичним правопорушенням. Особа переслідується не на підставі її раси, релігії, національної приналежності чи політичних переконань. Строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності не сплинули. Злочини вчинені на території Латвійської Республіки. Компетентні органи України не проголошували остаточне рішення щодо ОСОБА_4 у звязку із правопорушенням, за яке вимагається його видача та не ухвалювали рішення не порушувати чи припиняти переслідування у звязку із таким самим правопорушенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,12 Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року, Додатковим протоколом до неї 1975 року та Другим Додатковим протоколом 1978 року, ст.ст. 2-5,13,54,60,61 Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах від 23.05.1995 року ст.ст. 148, 149, 155, 165, 165-2 УПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянина ОСОБА_7, взяти під варту без визначення строку тримання під вартою для забезпечення фактичної передачі особи компетентним органам Латвійської Республіки.

До вирішення питання про екстрадицію особи, ОСОБА_4 утримувати в Полтавському СІЗО.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом трьох діб з моменту її проголошення.

Суддя: