Справа 127/490/15-к
Провадження 1-в/127/73/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2015 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці клопотання засудженого 02.06.1997 року вироком Київського міського суду, зміненого ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України 31.07.1997 року, ухвалою колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 22.08.2000 року за ст. ст. 222 ч.3, 140 ч.2, 17, 215-3 ч.2, 93 п. п. «г», «ж», 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі в тюрмі суворого режиму, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, ОСОБА_4 про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України ( в редакції 1960 року),
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого 02.06.1997 року вироком Київського міського суду, зміненого ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України 31.07.1997 року, ухвалою колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 22.08.2000 року за ст. ст. 222 ч.3, 140 ч.2, 17, 215-3 ч.2, 93 п. п. «г», «ж», 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі в тюрмі суворого режиму, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, ОСОБА_4 про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 49 КК України, яке мотивоване тим, що закінчився строк давності виконання обвинувального вироку а саме покарання у виді смертної кари, а тому останнього необхідно звільнити на підставі ст. 49 КК України ( в редакції 1960 року) від відбування покарання.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав своє клопотання, просив його задовольнити з мотивів, викладених в клопотанні, пояснив, що розпорядженням суду було звернуто до виконання вирок Київського міського суду від 02.06.1997 року, а ухвала суду, якою замінено смертну кару на довічне позбавлення волі не була звернута до виконання розпорядженням суду.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання свого підзахисного, яке вважає обґрунтованим та просив його задовольнити, оскільки ухвала суду, якою ОСОБА_4 замінено смертну кару на довічне позбавлення волі не була звернута до виконання розпорядженням суду.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловилась про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_4 , оскільки вирок відносно ОСОБА_4 вчасно звернутий до виконання, а ухвала колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 22.08.2000 року є підставою для відбування ним покарання у виді довічного позбавлення волі.

Заслухавши клопотання засудженого, його захисника, прокурора, дослідивши клопотання засудженого ОСОБА_4 та матеріали його особової справи, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання засудженого про звільнення його від покарання, в зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 49 КК України (в редакції 1960 року), на яку посилається засуджений ОСОБА_4 , обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в строк десять років при засуджені до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років, рахуючи з дня набрання вироком законної сили. згідно ч.3 ст. 49 КК України ( в редакції 1960 року), питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає можливим застосувати давність, довічне позбавлення волі замінюється позбавленням волі на певний строк.

Згідно ст. 537 КПК України, питання про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку вирішуються місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Так, 02.06.1997 року вироком Київського міського суду ОСОБА_4 засуджено за ст. ст. 222 ч.3, 140 ч.2, 17-215-3 ч.2, 19-93 п. «а», 93 п. «г», «ж», 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари-розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 31.07.1997 року вирок Київського міського суду від 02.06.1997 року відносно ОСОБА_4 змінено, виключено із кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 за ст. ст. 19, 93 п. «а» КК України і вважати засудженим ОСОБА_4 за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст. 93 п.п. «г, ж», 222 ч.3, 140 ч.2, 17,215-3 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) і за сукупністю вироків до смертної кари-розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України (в редакції 1960 року), вирок, що набрав законної сили звертається до виконання судом, який постановив вирок, для чого суд разом зі своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає його копію тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок.

Так, вирок Київського міського суду від 02.06.1997 року відносно ОСОБА_4 набрав законної сили 31.06.1997 року та звернутий судом до виконання 11.12.1997 року, згідно розпорядження 2-70 (т.1 а.с. 20 особової справи засудженого ОСОБА_4 ), тобто в межах строків виконання обвинувального вироку суду.

Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 22.08.2000 року вирок судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 02.06.1997 року щодо ОСОБА_4 приведено у відповідність з Законом України від 22.02.2000 року та вважати його засудженим за ст. 93 п. «г», «ж» КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі, за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст. 93 п. «Г», «ж», 222 ч.3, 140 ч.2, 17-215-3 ч.2 КК України на підставі ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, і відповідно до ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) - до довічного позбавлення волі в тюрмі суворого режиму, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, строк відбуття покарання ОСОБА_4 вирахувано з 20.08.1996 року.

Відповідно до положень ст. 403 КПК України (в редакції 1960 року), вирок, ухвала і постанова суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

При цьому доводи засудженого щодо відсутності розпорядження на виконання ухвали судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 22.08.2000 року є безпідставними та необґрунтованими, оскільки таке розпорядження на виконання ухвали суду, якою пом`якшено покарання КПК України не передбачено, а відповідно до ст. 403 КПК України (в редакції 1960 року) ухвала суду була обов`язковою до виконання, після набрання нею законної сили.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про звільнення його від відбування покарання за вироком Київського міського суду від 02.06.1997 року, зміненого ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України 31.07.1997 року, ухвалою колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 22.08.2000 року за яким він засуджений за ст. ст. 222 ч.3, 140 ч.2, 17, 215-3 ч.2, 93 п. п. «г», «ж», 42, 43 КК України до довічного позбавлення волі в тюрмі суворого режиму, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, на підставі ст. 49 КК України ( в редакції 1960 року).

Керуючись ст. 49 КК України (в редакції 1960 року), ст. ст. 401-404 КПК України (в редакції 1960 року) ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про звільнення його від відбування покарання за вироком Київського міського суду від 02.06.1997 року, зміненого ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України 31.07.1997 року, ухвалою колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 22.08.2000 року за яким він засуджений за ст. ст. 222 ч.3, 140 ч.2, 17, 215-3 ч.2, 93 п. п. «г», «ж», 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі в тюрмі суворого режиму, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, на підставі ст. 49 КК України ( в редакції 1960 року) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 7 днів з дня її оголошення.
Суддя: