Справа № 127/774/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.02.2015 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені 03.01.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколівка Крижопільського району Вінницької області, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні дитина 2013 року народження, з середньою освітою, не працюючого, призваного на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 410 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , призваний під час мобілізації на підставі нарядів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця 2-го відділення 2-го стрілецького взводу 7-ї стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону. Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_1 та приймає участь в проведенні Антитерористичної операції, відповідно до ст.68 Конституції України, ст.ст.11,16,58,59,82,83,98,99 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, зобов`язаний додержуватись Конституції та законів України, своїх службових обов`язків, чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати свої обов`язки, берегти державне майно. Так, солдат ОСОБА_4 02 січня 2015 року, на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1 ДСК «Щодо прибуття особового складу в зону проведення АТО», прибув до військової частини НОМЕР_1 . За наказом командування військової частини НОМЕР_1 мобілізованим військовослужбовцям, в тому числі і солдату ОСОБА_4 видано особисту вогнепальну зброю, видачу якої розпочато біля 01.00 год. 03 січня 2015 року старшиною роти ОСОБА_5 . В цей час, 03 січня 2015 року в проміжок часу з 01.00 год. до 05.00 год. солдат ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне заволодіння вогнепальною зброєю, що не підлягала видачі військовослужбовцям рядового складу 09 мм пістолет Макарова, під час отримання особистої вогнепальної зброї автомату АК-74 № НОМЕР_2 , діючи умисно, непомітно для матеріально-відповідальної особи старшини ОСОБА_5 , викрав з ящика зі зброєю 9 мм пістолет Макарова № НОМЕР_3 та, отримавши реальну можливість застосувати або розпорядитись викраденою зброєю, сховав її в особистих речах.

В ході досудового розслідування між заступником військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_4 з іншого, у відповідності до ст. 468, 469, 472 КПК України, 17.01.2015 року укладено угоду про визнання винуватості.

Зі змісту укладеної угоди вбачається, що сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 410 КК України та покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробувальним терміном два роки та покладенням на ОСОБА_4 обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, навчання та щоквартально з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладання угоди та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосовний в результаті затвердження угоди про визнання винуватості судом. Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та зазначив, що угода про визнання винуватості є добровільною, наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості. При цьому по суті обвинувачення суду повідомив, що він був мобілізований та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця 2-го відділення 2-го стрілецького взводу 7-ї стрілецької роти 3-го стрілецького батальйону. В той день, 03.01.2015 року приблизно о 01 год. видавали особисту вогнепальну зброю. Отримавши особисту вогнепальну зброю, він вирішив що викрасти вогнепальну зброю, а саме 9 мм пістолет Макарова. Для цього, він впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, викрав з ящика зі зброєю вказаний пістолет, який заховав в особисті речі. Приблизно о 05.00 годин крадіжку виявили та пістолет у нього забрали. В момент викрадення він перебував в незначному стані алкогольного сп`яніння, пив до цього пиво. Про вчинене жалкує, оскільки поводився як дитина, хотів мати ще додаткову зброю. За свою поведінку йому дуже соромно.

Суд приймає до уваги вказані показання обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки вони є добровільними та повністю підтверджують обставини вчинення злочину. Показання обвинуваченого є належним та допустимим доказом у справі, якій є достатнім для висновків суду про доведеність обвинувачення.

Враховуючи вказане, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 410 КК України, як викрадення військовослужбовцем зброї.
Прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та ОСОБА_4 та ухвалити вирок, яким визначити узгоджене сторонами покарання.

Заслухавши думку прокурора та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Згідно ст. 12 КК України злочин передбачений ч. 1 ст. 410 КК України є тяжким злочином. Потерпілих у кримінальному провадженні немає.

Обвинувачений ОСОБА_4 є військослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ЗОТО Національної гвардії України, стрільцем 2 відділення 2 взводу 7 стрілецької роти 3 стрілецького батальйону мобілізованим солдатом, що вбачається з копії військового квитка та характеристики на обвинуваченого. Згідно медичної характеристики від 16.01.2015 року ОСОБА_4 здоровий, придатний до військової служби.

ОСОБА_4 вину визнав повністю, розкаявся, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується вимогою про судимість від 13.01.2015 року.

Суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини. Обтяжуючою покарання обставиною суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

У судовому засіданні встановлено, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що підтверджується показаннями обвинуваченого в ході розгляду справи.

Також, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, в тому числі і наслідки укладення та затвердження даної угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Крім того, судом при вирішенні питання щодо затвердження угоди встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_4 є вірною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб та обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.
Враховуючи викладене, суд вважає, що угода від 17.01.2015 року, укладена між заступником військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_4 з іншого, підлягає затвердженню.

На підставівикладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 470, 472, 474, 475 КПК України та ст. 65, 410 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_4 та заступником військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону ОСОБА_3 від 17.01.2015 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 03.01.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 410 КК України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 410 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки.

На підставі п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: