Провадження № 1-кп/205/48/15
В И Р О К
Іменем України
17 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000740 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, яка має вищу освіту, одружена, працює на посаді ведучого спеціаліста по управлінню послуг аутсорсинга ПАО КБ «Приват-Банк», мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення: прокурора - ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6

з боку захисту: захисника - адвоката ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що вона 31 жовтня 2014 року близько 18 години 10 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «ЗАЗ-110207» реєстраційний знак НОМЕР_1 рухалась по вул. Метростроївській з боку вул. Братів Трофімових в напрямку вул. Набережної Заводської в м. Дніпропетровську.

На шляху руху, ОСОБА_3 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність к дорожнім обставинам та їх змінам, при виникненні безпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїжджу частину дороги вул. Метростроївській зліва направо по ходу її руху, заходів до негайного зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняла, внаслідок чого в районі будинку АДРЕСА_2 скоїла на нього наїзд. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому внутрішнього мищелку лівої великогомілкової кістки з задовільним стоянням відламків, саднин правого гомілковостопного суглобу по зовнішній її поверхні та поперекової області ліворуч з переходом на сідницю, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 4519е від 20.11.2014 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ЗАЗ-110207» реєстраційний знак НОМЕР_1 порушила вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який свідчить, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, які водій спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, невиконання якого згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 70/27-870 від 19.11.2014 року знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Допитана в якості обвинуваченої ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не визнала, зазначивши, що вона шкодує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за її участю були спричинені потерпілому тілесні ушкодження, проте, вважає, що дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України потерпілим ОСОБА_5 . Суду пояснила, що вона 31 жовтня 2014 року близько 18-20 години разом зі своїм чоловіком ОСОБА_8 , виїжджали на автомобілі «ЗАЗ-110207» реєстраційний знак НОМЕР_1 з вул. Братів Трофімових на вул. Метростроївську в м. Дніпропетровську. За кермом перебувала ОСОБА_3 . Попереду руху автомобіля перебувала розмітка пішохідного переходу, а також, пішохідний перехід був позначений відповідним дорожнім знаком. ОСОБА_3 зазначила, що вони їхали прямо в напрямку вулиці Набережна Заводська, зі швидкістю приблизно 40 км/год. до пішохідного переходу та близько 20-30 км/год після нього, потім проїхала пішохідний перехід близько семи або восьми метрів та в цей час трапилось зіткнення з пішоходом, в зв`язку з чим ОСОБА_3 почала гальмування та зупинила автомобіль ще через вісім метрів, загалом близько шістнадцяти метрів від пішохідного переходу, при цьому, пішохода вона не бачила, оскільки на вулиці вже було темно, з права від неї було освітлення, зліва, від куди вибіг потерпілий освітлення не було. В зв`язку з тим, що потерпілий біг, від удару він спочатку вдарився правим боком тулубу у передній бампер, після чого підлетів та вдарився о лобове скло автомобіля, при цьому пошкодив плечем кришу автомобіля та скотився з нього вправо на асфальт, після чого вона, ОСОБА_3 , вийшла з автомобіля, підбігла до пішохода, а також до нього підбігли свідки, один з яких (таксист) викликав швидку допомогу. Її чоловік викликав ДАІ. Потім, вони підняли потерпілого, посадили його до автомобіля на переднє сидіння, потерпілий повідомив, що у нього болить нога та через деякий час його забрала швидка допомога. Вона надала потерпілому 200 грн., так як він повідомив, що у нього не має грошей для того, щоб доїхати додому після лікарні. Надалі вона поїхала до ДАІ, а також дзвонила потерпілому, проте останній не бажав спілкуватися.

Незважаючи на невизнання своєї вини, вина ОСОБА_3 підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що він 31 жовтня 2014 року близько 18-00 години перебував вдома за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових 5В. В цей час він подзвонив своєму другу ОСОБА_9 та домовився з ним про зустріч. Потім він, ОСОБА_5 , вийшов з дому, дійшов до зупинки на вул. Метростроївській, купив у кіоску сигарети та згодом дійшов до знаку пішохідний перехід і почав переходити його близько 18-10 години, на вулиці було темно, натомість дорога була освітлена, так як поруч знаходиться АЗС, потім нічого не пам`ятає, оскільки все трапилось раптово. Прийшов до тями на тому ж місці, навколо були люди, які посадили його до автомобіля, а через деякий час приїхала швидка допомога. Як він потім дізнався, його збив автомобіль «ЗАЗ», хто перебував за кермом він не бачив. Надалі він проходив лікування за власний рахунок.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що приблизно в жовтні-листопаді 2014 року, точної дати у судовому засіданні пригадати не зміг, він знаходився на вул. Метростроївській в м. Дніпропетровську напроти АЗС «Юкон». Дану ділянку дороги освітлено не було. Приблизно між 17 та 18 годин цього ж дня, вул. Метростроївську перебігали два чоловіки один за одним на відстані 1,5 метра один від одного, в напрямку АЗС, потерпілий перебігав дорогу на відстані 8-10 метрів від пішохідного переходу. По дорозі рухався автомобіль «ЗАЗ» зі швидкістю руху приблизно 40 км/год., який і збив потерпілого, після чого зупинився. Підійшовши до місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди потерпілий стояв на ногах та казав, що у нього все гаразд, потім йому викликали швидку допомогу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він 31 жовтня 2014 року близько 18-10 години разом зі своєю дружиною, ОСОБА_3 їхали на автомобілі «ЗАЗ» по вул. Братів Трофимових в м. Дніпропетровську, з якої звернули на вул. Метростроївську та рухались приблизно 30-40 км/год. На вул. Метростроївській проїхали пішохідний перехід, за яким на відстані близько 10 метрів від нього у праву частину лобового скла автомобіля влетів потерпілий, в зв`язку з чим автомобіль зупинився, ОСОБА_8 вийшов з автомобілю, допоміг потерпілому піднятися на ноги та посадив його на переднє сидіння автомобіля «ЗАЗ». Через 10-15 хвилин на місце дорожньо-транспортної пригоди приїхали швидка допомога, яка забрала потерпілого, при цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_8 надали потерпілому грошові кошти в розмірі 200 грн.

Крім того, вина ОСОБА_3 підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:

- витягом з кримінального провадження №0000740 від 01.11.2014 року, відповідно до якого 31.10.2014 року близько 18.10 годин в м. Дніпропетровську на вул. Метростроївській в районі будинку №14 автомобіль «ЗАЗ-110207» д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , спричинивши їй при цьому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому внутрішнього мищелку лівої великогомілкової кістки з задовільним стоянням відламків (а.к.п.1);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 31.10.2014 року, схемою та фото-таблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яке відбулося 31 жовтня 2014 року та схематично задокументовано розташування учасників дорожньо-транспортної пригоди на місці огляду, а саме, позначено місце перетинання проїзної частини пішоходом ОСОБА_5 на відстані 8,8 м. від пішохідного переходу на вул.. Метростроївській в м. Дніпропетровську поблизу АЗС «Юкон» (а.к.п.3-10);

- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 04 листопада 2014 року, відповідно до якої речовим доказом визнано автомобіль «ЗАЗ 110207», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який було залишено на відповідальне зберігання ОСОБА_3 (а.к.п. 30);

- схороною розпискою від 05 листопада 2014 року, відповідно до якої гр. ОСОБА_3 отримала на відповідальне зберігання автомобіль «ЗАЗ 110207», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (а.к.п. 31);

- висновком експерта №4519е від 20.11.2014 року відповідно до якого у гр. ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому внутрішнього мищелку лівої великогомілкової кістки з задовільним стоянням відламків, садна правого гомілковостопного суглобу по зовнішній її поверхні та поперекової області ліворуч з переходом на сідницю, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючи частини рухаючогося автозасобу з можливим послідуючим падінням на тверде покриття, можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди, які могли утворитися незадовго до звернення його за медичною допомогою та які за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день) (а.к.п.51-53);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.11.2014 року, схемою та фото-таблицею до нього, відповідно до якого ОСОБА_3 розповіла та показала всім учасникам слідчого експерименту, щодо обставин скоєного нею кримінального правопорушення, що мало місце 31 жовтня 2014 року, а також план-схемою до нього, на якій схематично позначені місце наїзду на пішохода ОСОБА_5 автомобілем «ЗАЗ» на відстані 8,8 метрів від пішохідного переходу на вул. Метростроївській в м. Дніпропетровську поблизу АЗС «Юкон», (а.к.п.40-48);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.11.2014 року, схемою та фото-таблицею до нього, відповідно до якого ОСОБА_10 розповів та показав всім учасникам слідчого експерименту, щодо обставин побаченого ним кримінального правопорушення, що мало місце 31 жовтня 2014 року, зокрема зазначив темп руху пішохода, який, відповідно до даних протоколу складає п`ять метрів за 2,2-2,4 секунди (а.к.п.58-62);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.11.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_5 та доданими фото таблицями до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 . Розповів та показав всім учасникам слідчого експерименту щодо обставин подій дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31 жовтня 2014 року, зокрема продемонстрував місце, напрямок та темп свого руху через проїзну частину вулиці Метростроївській в м. Дніпропетровську, який, відповідно до даних протоколу складає 12,4 метри за 8,6-8,8 секунди (а.к.п. 63-67).

- висновком експерта № 70/27-870 від 19.11.2014 року, відповідно до якого у зазначеній дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ 110207» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, в умовах даної події водій мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду, при заданому механізмові події, дії водія не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної події а також не вбачалось невідповідностей вимогам п. 12.2 ПДР України (а.к.п.71-74).

Суд не бере до уваги посилання обвинуваченої ОСОБА_3 на порушення Правил дорожнього руху України потерпілим ОСОБА_5 , які знаходилися у причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди 31 жовтня 2014 року, оскільки у судовому засіданні не надано доказів на підтвердження цих припущень. Крім того, суду не надано жодних доказів на спростування висновку експерта № 70/27-870 від 19.11.2014 року, щодо наявності причинного зв`язку між порушенням обвинуваченим ОСОБА_3 п. 12.2, 12.3 ПДР України та настанням подій дорожньо-транспортної пригоди 31 жовтня 2014року, яку учасники кримінального провадження у суді не оспорювали. Сумніватися у об`єктивності висновків зазначеної експертизи у суду відсутні жодні підстави.

Суд також не бере до уваги посилання потерпілого ОСОБА_5 щодо перетинання ним в момент дорожньо-транспортної пригоди 31 жовтня 2014 року, проїзної частини вул. Метростроївській в м. Дніпропетровську саме по пішохідному переходу, оскільки дана позиція потерпілого спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема протоколом огляду місця події від 31.10.2014 року, протоколами проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_10 , фото таблицями та схемами до них, сумніватися у об`єктивності яких у суду відсутні жодні підстави.

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності та відповідності, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 повністю підтвердилась під час судового слідства, а її умисні дії, які виразилися в порушені Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 , середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України

Обставин пом`якшуючих або обтяжуючих покарання обвинуваченій ОСОБА_3 під час судового розгляду судом не встановлено.

Суд не визнає каяття обвинуваченої ОСОБА_3 , в якості обставини, що пом`якшує її покарання, оскільки остання у судовому засіданні неодноразово зазначала, що вона шкодує про те, що за її участю відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілому ОСОБА_5 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, проте, наполягала на тому, що причиною дорожньо-транспортної пригоди являється саме порушення Правил дорожнього руху України потерпілим ОСОБА_5 . Крім того, обвинувачена ОСОБА_3 не зробила для себе належних висновків, не надала об`єктивної оцінки своїм діям та їх наслідкам, а також, з урахуванням того, що обвинуваченою ОСОБА_3 не вжиті дієві заходи на відшкодування заподіяної шкоди та надання допомоги потерпілому ОСОБА_5 у лікуванні та реабілітації, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що обвинувачена розкаялася у вчиненому нею діянні.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею діяння, яке відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, данні про особу обвинуваченої, яка судимості не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, хронічними захворюваннями не страждає, за місцем мешкання характеризується позитивно, одружена, дітей не має, непрацездатних осіб на утриманні не має, працевлаштована, а також відсутність обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання, суд вважає, що справедливим покаранням для ОСОБА_3 , достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень слід призначити основне покарання у вигляді обмеження волі у мінімальному розмірі санкції статті обвинувачення та додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкції статті обвинувачення.

Про наявність обставин, перешкоджаючих застосування до обвинуваченої покарання у вигляді обмеження волі, передбачених ч. 3 ст. 61 КК України, учасниками кримінального провадження суду не повідомлялося, відповідних документів не надавалося, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання саме у вигляді обмеження волі.

Потерпілим ОСОБА_5 під час судового провадження було заявлено цивільний позов, в якому останній просить стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 в якості відшкодування моральної шкоди 50000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала повністю та заперечувала проти їх задоволення, обґрунтовуючи це тим, що матеріальна та моральна шкода, заподіяна ОСОБА_5 підлягає відшкодування страховою компанією ТДВ СК «Кредо» в порядку обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а пред`явлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди потерпілим ОСОБА_5 не доведені в частині їх розміру, оскільки не було проведено відповідної судової експертизи для їх визначення.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.

Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи із зазначених положень закону та обставин справи, характеру, глибини та тривалості фізичних, душевних і емоційних страждань, які переніс потерпілий, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність у ОСОБА_5 моральних переживань з вини обвинуваченої, а тому сума у розмірі 50 000 грн. на думку суду, компенсує завдану моральну шкоду.

Посилання сторони захисту на недоведеність позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди через не проведення відповідної судової експертизи для визначення її розміру, яка є обов`язковою, відповідно до вимог КПК України, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 242 КПК України передбачено обов`язкове звернення до експерта для проведення експертизи на стадії досудового розслідування для встановлення розміру матеріальної або моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням.

Натомість, ч. 2 ст. 242 КПК України зобов`язує звернутися до експерта для проведення експертизи виключно слідчого або прокурора. Отже, відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 242 КПК України це обов`язок на потерпілого не поширюється.

Крім того, цивільний позов ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування не подавав, а пред`явив його у підготовчому судовому засіданні, до початку судового розгляду, використавши своє право, передбачене ч. 1 ст. 128 КПК України.

Таким чином, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.124 КПК України з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта для проведення судової авто технічної експертизи, які склали 393,12 грн.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити їй покарання у вигляді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня її прибуття до відповідної установи виконання покарання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданою дорожньо-транспортною пригодою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судово-автотехнічної експертизи № 70/27-870 від 19.11.2014 року в розмірі 393 (триста дев`яноста три) гривні 12 копійок.

Речовий доказ, яким було визнано автомобіль «ЗАЗ 110207», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який було залишено на відповідальне зберігання ОСОБА_3 (а.к.п. 30) вважати повернутим ОСОБА_3 за належністю.

Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з моменту його проголошення в судову палату по кримінальним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд.
Суддя: ОСОБА_1