У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-судді суддівза участю прокурораОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_16
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 4 листопада 2014 року кримінальну справу за касаційними скаргами потерпілого ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 на вирок Амвросіївського районного суду Донецької області від 11 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 19 березня 2014 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, в силу ст. 89 КК України не судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 22695 грн. 50 коп. та моральної - 50000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 березня 2014 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 25 вересня 2011 року, приблизно о 19 год. 50 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем «HYUNDSI SONATA YF», що належав ОСОБА_7, рухаючись по проїзній частині автодороги з боку КПП «Успенка» в напрямку м. Амвросіївка Донецької області, в порушення п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1, 12.6 (г), 12.9 Правил дорожнього руху, діючи з необережності, вираженій у злочинній самовпевності, не впорався з керуванням автомобіля та допустив його виїзд за межі проїзної частини праворуч на узбіччя, а потім у кювет, де стався наїзд на дерево, внаслідок чого пасажиру ОСОБА_8 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть, та пасажиру ОСОБА_5 - тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

У касаційних скаргах:

потерпілий ОСОБА_5 просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, посилаючись на те, що внаслідок ДТП він став інвалідом, зовсім не бачить на одне око, а засуджений відмовляється надавати йому будь-яку допомогу на лікування. Також потерпілий не згоден з розміром стягнутої на його користь моральної шкоди;

засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на однобічність і неповноту досудового і судового слідства та вказуючи на те, що суд належним чином не перевірив його версію механізму ДТП. При цьому відмовив в задоволенні клопотання про допит слідчого в якості свідка, допиті понятих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на предмет їх фактичної присутності при проведені слідчих дій, допиті судового експерта, який проводив судові автотехнічну та трасологічну експертизи щодо механізму ДТП, а також не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11, який підтвердив його показання щодо обставин ДТП.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення касаційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду про винність засудженого ОСОБА_6 в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_8 та заподіяння тяжких тілесних ушкодженнь потерпілому ОСОБА_5, грунтуються на зібраних органами досудового слідства та досліджених судом першої інстанції доказах, зокрема, показаннях потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_12, свідка ОСОБА_11, даних протоколу огляду місця події від 25.09.2011 року, огляду та перевірці технічного стану автомобіля «HYUNDSI SONATA YF» від 26.09.2011 року, відтворення обстановки і обставин події, висновках судово-медичних, судово-автотехнічної, транспортно-трасологічної автотехнічної експертиз, а також показаннях самого ОСОБА_6, яким у вироку дано всебічну, повну та об'єктивну оцінку відповідно до вимог ст. 67 КПК України 1960 року.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку діям ОСОБА_6 і вірно кваліфікував його злочинні дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Тому доводи касаційної скарги засудженого про однобічність і неповноту досудового та судового слідства, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів вважає необгрунтованими. Крім того, відповідно до положень ч. 3 ст. 398 КПК України 1960 року, зазначені обставини не є предметом перегляду касаційного суду, а правильність оцінки досліджених доказів судом першої інстанції визнав і апеляційний суд, навівши в своїй ухвалі належні мотиви.

Що ж стосується доводів касаційної скарги потерпілого ОСОБА_5 про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок м'якості, без урахуванням тяжкості злочину та його особи, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 372 КПК України 1960 року, невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу України, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок м'якості.

Як вбачається із матеріалів справи, порушень вимог зазначеного вище закону судом першої інстанції не допущено, оскільки при призначенні засудженому ОСОБА_6 покарання, суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого злочину, особу засудженого та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання, зокрема наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, часткове відшкодування потерпілій ОСОБА_12 заподіяної шкоди, а також вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння. Саме з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та особи ОСОБА_6 суд призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції закону, за яким його визнано винним. З таким висновком суду в частині призначеного засудженому покарання обгрунтовано погодився й апеляційний суд.

Таким чином, законних підстав для скасування постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень через м'якість призначеного йому покарання у колегії суддів немає. Тому касаційна скарга потерпілого в цій частині задоволенню не підлягає.

Доводи касаційної скарги потерпілого ОСОБА_5 про те, що судом першої інстанції повною мірою не враховано понесені ним моральні страждання внаслідок отримання ним в результаті дорожньо-транспортної пригоди тяжких тілесних ушкоджень колегія суддів вважає безпідставними.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_5, суд першої інстанції правильно виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Також суд врахував обставини і наслідки вчиненого засудженим злочину та характер і обсяг страждань, що зазнав потерпілий. Тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування судових рішень за доводами касаційної скарги потерпілого і в цій частині.

Оскільки порушень вимог кримінального та кримінально-процесуального законів, які б тягнули безумовне скасування постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень органами досудового слідства, судами першої та апеляційної інстанції у справі не допущено, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги потерпілого та засудженого залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК 2012 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Амвросіївського районного суду Донецької області від 11 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 19 березня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги потерпілого ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

С У Д Д І :

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15