Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі :
головуючого - судді Пивовара В.Ф.,
суддів Гошовської
за участю прокурора Яковенко Р.І.
розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 13 грудня 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами
захисника ОСОБА_3. та засудженого ОСОБА_1. на вирок апеляційного суду
Рівненської області від 26 червня 2007 року.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, громадянина України, пенсіонера, учасника ліквідації аварії на
ЧАЕС, інваліда війни 2 групи, раніше неодноразово судимого, останній раз 17
червня 2002 року Рівненським міським судом за ч. 1 ст. 115 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі, -
засуджено за пунктами 4, 13 ч. 2 ст. 115 КК України на 14
років позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1. на користь потерпілої
ОСОБА_2. на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.
Як визнав установленим суд, ОСОБА_1., який раніше вчинив
умисне убивство і був засуджений за умисне вбивство, 16 листопада 2006 року
приблизно о 22 годині 30 хвилин у стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи у
кв. АДРЕСА_1, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою умисного
вбивства ОСОБА_4. двома підібраними на місці події табуретами завдав
потерпілому не менше 13 ударів в область голови, усвідомлюючи при цьому, що
завдає потерпілому особливі страждання. Від отриманих тілесних ушкоджень
потерпілий помер на місці події.
Смерть ОСОБА_4. настала від масивної гострої крововтрати,
внаслідок зовнішньої кровотечі з множинних забійних ран голови.
У касаційній скарзі захисника ОСОБА_3. ставиться питання про зміну вироку у зв'язку з
неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону. Це він
мотивує тим, що засуджений заподіяв смерть ОСОБА_4. при перевищенні меж
необхідної оборони, тому його дії необхідно кваліфікувати за ст. 118 КК України
з призначенням покарання у межах санкції цього закону. Крім цього, захисник
вказує на те, що дії засудженого кваліфіковані без достатніх підстав як
вбивство, вчинене з особливою жорстокістю.
У касаційній скарзі засудженого та доповненнях до неї вказується на те, що викладені у вироку висновки не
відповідають фактичним обставинам справи. Як стверджує засуджений, тілесні
ушкодження потерпілому він спричинив під час захисту від нападу останнього, а
тому просить перекваліфікувати його дії на ст. 118 КК України і призначити
відповідне покарання. Крім цього, посилається на те, що стягнута судом сума
відшкодування моральної шкоди є явно завищеною і просить зменшити цю суму.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, яка
заперечувала проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали справи
та, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винності засуджених у
вчиненні злочину за обставин, встановлених судом, є правильним, оскільки
відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований сукупністю розглянутих у
судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально
Цей висновок, зокрема, ґрунтується на показаннях самого
засудженого під час досудового слідства та судового розгляду справи, який не
заперечував факту нанесення ним табуретами чисельних ударів потерпілому
ОСОБА_4., у тому числі, в область голови, показаннях потерпілої ОСОБА_2.,
свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., даних, що містяться у протоколі огляду
місця події, у висновках судово-медичної, судово-цитологічної,
судово-криміналістичної та судово-імунологічних експертиз.
Посилання у касаційних скаргах те, що засуджений
захищався від протиправних дій потерпілого і при цьому перевищив межі
необхідної оборони, із достатньою повнотою перевірені судом і спростовуються
наведеними у вироку доказами.
Відповідно до вимог закону під перевищенням меж
необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої
шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту,
тобто, для того, щоб вирішувати питання про вчинення злочину при перевищенні
меж необхідної оборони, потрібно встановити, що винна особа зазнала нападу з
боку потерпілого, у зв'язку з чим перебувала у стані оборони.
Як убачається з показань потерпілої ОСОБА_2., її чоловік
був інвалідом 1-ї групи і за станом свого здоров'я не міг самостійно вчиняти
будь-які дії, які потребують фізичного зусилля.
Ці обставини підтвердив і свідок ОСОБА_5.
Згідно з висновками судово-медичної експертизи, при
обстеженні ОСОБА_1. через чотири дні
після події у нього не було виявлено тілесних ушкоджень, які б об'єктивно
підтверджували його пояснення щодо локалізації та характеру застосованого до
нього насильства з боку потерпілого.
Проаналізувавши наведені докази, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що матеріалами справи не встановлено, що
потерпілий учинив суспільно небезпечне діяння щодо ОСОБА_1. у зв'язку з чим
останній міг перебувати у стані необхідної оборони, і з цим висновком
погоджується судова колегія.
Що стосується посилань у касаційній скарзі засудженого на
те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого, то вони є необґрунтованими та
спростовуються наявними у справі доказами, яким суд дав правильну оцінку та належним
чином умотивував своє рішення.
Так, характер заподіяних тілесних ушкоджень, їх
локалізація та механізм спричинення, кількість та знаряддя свідчать, що
ОСОБА_1. умисно позбавив життя ОСОБА_4. і діяв при цьому з особливою
жорстокістю, про що свідчить кількість завданих ним ударів в область голови
потерпілого (не менше 13).
Таким чином, належно оцінивши сукупність усіх доказів у
справі, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1. за пунктами 4, 13 ч. 2 ст. 115
Будь-яких даних, які б свідчили про істотне порушення на
досудовому і судовому слідстві норм кримінально-процесуального закону, які б
призвели до скасування вироку, у справі не встановлено.
Посилання засудженого на застосування до нього під час
досудового слідства недозволених методів, ретельно перевірялися судом під час
розгляду справи й обґрунтовано визнані безпідставними.
Що стосується вимог ОСОБА_1. про порушення кримінальної
справи щодо слідчого Баранчука В.М., який розслідував кримінальну справу і, на
думку засудженого, допустив порушення закону, то вирішення цього питання до
компетенції суду не входить.
Покарання ОСОБА_1. обрано відповідно до вимог закону з
урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу, наявності
обтяжуючих та пом'якшуючих покарання обставин, зокрема тих, на які є посилання
в касаційній скарзі засудженого.
Тому колегія суддів не знаходить підстав для пом'якшення
призначеного засудженому покарання й задоволення касаційних скарг у цій
Вирішення судом першої інстанції цивільного позову
потерпілої ОСОБА_2. у частині відшкодування моральної шкоди, є обґрунтованим та
відповідає чинному законодавству.
Керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія суддів,-
касаційні скарги захисника ОСОБА_3. та засудженого ОСОБА_1. залишити без задоволення, а
вирок апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2007 року щодо
ОСОБА_1 - без зміни.

С у д д і:

Гошовська Т.В. Пивовар В.Ф. Шевченко Т.В.