Ухвала

іменем україни

14 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Тельнікової
І.Г.,

суддів Лагнюка
М.М., Суржка А.В.,

при секретарі Сідько В.В.,

розглянувши у судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
ЄРДР за № 0001769 за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя АДРЕСА_2,

у вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 126 КК
України,

та

кримінальне провадження, внесене до
ЄРДР за № 0002927 за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

уродженця та жителя АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122
КК України,

за участю прокурора Сорокіної О.А.,

за касаційною скаргою прокурора на
ухвалу Апеляційного суду Волинської
області від 19 грудня 2013 року щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі прокурор ставить
питання про скасування ухвали
апеляційного суду та призначення
апеляційного розгляду в суді
апеляційної інстанції. Вказує на
істотні порушення вимог кримінального
процесуального закону, неправильне
застосування кримінального закону та
невідповідність призначеного
покарання ступеню тяжкості вчинених
правопорушень та особам засудженим,
без урахування обставини, що обтяжує
покарання - рецидив злочинів.
Повідомляє, що ОСОБА_1 раніше тричі
притягувався до кримінальної
відповідальності за вчинення злочинів
проти власності, знову вчинив злочини,
однин з яких відноситься до тяжких.
Зазначає, що ОСОБА_2 раніше судимий до
реальної міри покарання. Наголошує, що
обоє засуджених, вчиняли злочини через
незначний проміжок часу після
звільнення, перебували у стані
алкогольного сп'яніння. Вважає, що
призначене ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мінімальне
покарання за інкримінованими статтями,
а останньому ще із застосуванням ст. 75
КК України - не може вважатися
необхідним і достатнім для їх
виправлення та попередження нових
злочинів. Зазначає, що суд апеляційної
інстанції на вказані порушення увагу
не звернув, належним чином доводів
апеляції прокурора не перевірив та
свого рішення не мотивував.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який не підтримав касаційну
скаргу, перевіривши матеріали справи
та обговоривши касаційні доводи,
колегія суддів вважає, що вона не
підлягає задоволенню.

Вироком Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18 жовтня 2013 року
засуджено:

- ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КК України на 100
годин громадських; ч. 1 ст. 186 КК України
на 6 місяців арешту.

На підставі ст. 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим ОСОБА_1 остаточно
визначено покарання 6 місяців арешту;

- ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК Українина 1 рік
позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2
звільнено від відбування призначеного
покарання з випробуванням, встановлено
іспитовий строк 1 рік та покладено
обов'язки, передбачені ст. 75 КК України.

Вирішені питання про речові докази та
судові витрати у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської
області від 19 грудня 2013 року вирок суду
залишено без зміни.

Як убачається з вироку, ОСОБА_1 визнаний
винним в тому, що він 28 березня 2013 року з
2 год. 6 хв. 8 сек. до 2 год. 06 хв. 34 сек.,
знаходячись по вул. Рівненській, 54 в
місті Луцьку, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, умисно наніс
один удар кулаком в обличчя, декілька
ударів в потилицю та по тулубу ОСОБА_3,
які завдали потерпілому фізичного болю
і не спричинили тілесних ушкоджень.

В цей же день з 2 год. 18 хв. 28 сек. до 2 год.
19 хв. 05 сек., скориставшись тим, що
ОСОБА_2 заламує ОСОБА_3 праву руку за
спину, без застосування насильства до
потерпілого, відкрито заволодів його
майном на загальну суму 2710 грн.

ОСОБА_2, визнаний винним в тому, що він 28
березня 2013 року, приблизно о 2 год. 18 хв.,
знаходячись по вул. Рівненський, 54, м.
Луцька, з метою припинення конфлікту,
що виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заламав
за спину праву руку останнього,
спричинив йому фізичний біль та
заподіяв тілесні ушкодження
середнього ступеня тяжкості у вигляді
травматичного вивиху правого плеча.

Винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
вчиненні інкримінованих кримінальних
правопорушень та кваліфікація їх дій
підтверджена сукупністю зібраних у
справі, вірно оцінених та обґрунтовано
покладених судом в основу вироку
доказів і у касаційній скарзі не
оскаржуються.

Щодо доводів касаційної скарги
прокурора про м'якість призначеного
покарання, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України
особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів, а згідно з
ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на
меті не тільки кару, а й виправлення
засудженого.

Суд призначає покарання, враховуючи
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання. Як
убачається із вироку, ці вимоги
кримінального закону суд виконав.

При призначенні покарання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 суд врахував обставини справи в
їх сукупності, ступінь тяжкості
вчинених правопорушень, дані, що
характеризують кожного із засуджених.

Зокрема, судом взято до уваги, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 раніше судимі, їх судимості у
встановленому законом порядку не зняті
й не погашені, враховано обтяжуючу
обставину - перебування у стані
алкогольного сп'яніння та обставини, що
пом'якшують покарання, - визнання ними
своєї вини та щире каяття у вчиненому,
позицію потерпілого, який будь-яких
претензій немає і просив їх суворо не
карати.

Також судом враховано, що ОСОБА_1 має на
утриманні матір пенсійного віку та
батька інваліда, які потребують його
допомоги.

Обґрунтовано взято до уваги, що ОСОБА_2
позитивно характеризується за місцем
проживання та своїми діями він
намагався припинити конфлікт між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3

З урахуванням всіх обставин справи та
даних про особу ОСОБА_2 суд дійшов
обґрунтованого висновку, що
виправлення, перевиховання
засудженого та попередження вчинення
ним нових злочинів можливо досягти без
його ізоляції від суспільства, але в
умовах здійснення контролю за його
поведінкою під час звільнення від
відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, призначене
засудженим покарання є обґрунтованим,
законним, справедливим, а тому доводи
касаційної скарги прокурора про його
м'якість є безпідставними.

Що стосується обставини, що обтяжує
покарання та на яку посилається
прокурор - рецидив злочину, то ця
обставина не була зазначена в
обвинувальному акті стороною
обвинувачення, тому суд обґрунтовано
не посилався на неї у вироку.

Доводи прокурора щодо м'якості
призначених покарань, які аналогічні
доводам його апеляції, належно
перевірені апеляційним судом, на них
надано вмотивовані відповіді, ухвала
суду відповідає вимогам ст. 419 КПК
України.

Істотних порушень кримінального
процесуального закону чи
неправильного застосування закону
України про кримінальну
відповідальність, колегією суддів не
встановлено, а тому підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Апеляційного суду Волинської
області від 19 грудня 2013 року щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без зміни, а
касаційну скаргу прокурора - без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

І.Г.Тельнікова М.М.Лагнюк А.В.Суржок