Єдиний унікальний номер 722/198/15-к
Номер провадження 1-в/722/40/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2015 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

представника СВК-67: ОСОБА_4

та засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Сокирянської виправної колонії №67 клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 11.02.2015 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, оскільки вважає, що він своєю поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Прокурор ОСОБА_3 та представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти клопотання та просили у його задоволенні відмовити, оскільки вважають, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не досяг необхідного ступеню виправлення, у зв`язку з чим застосування до нього ст.81 КК України є передчасним.

Голова спостережної комісії ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові документи, додані до клопотання, та матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Частиною 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено наступні обставини.

Так, вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.06.2012 року ОСОБА_5 засуджений за ст.ст.185 ч.3, 304 ч.1, 70, 71 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_5 , згідно вказаного вироку суду, відраховується з 18.04.2012 року. Відповідно кінець строку 18.04.2016 року.

Станом на час розгляду судом клопотання засуджений ОСОБА_5 відбув 02 роки 10 місяців позбавлення волі, тобто більше двох третин строку покарання, призначеного судом.

Невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі станом на час розгляду судом клопотання становить 01 рік 02 місяці.

Згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Судом встановлено, що в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 перебуває з 18.04.2012 року. За час перебування в слідчому ізоляторі м.Чернівці засуджений ОСОБА_5 порушень режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав.

В Сокирянську виправну колонію №67 засуджений ОСОБА_5 прибув 08.08.2012 року.

Як вбачається із довідки про заохочення і стягнення, в період відбування покарання у колонії за порушення вимог режиму засуджений ОСОБА_5 в 1-му випадку притягувався до дисциплінарної відповідальності, однак накладене стягнення у вигляді догани в установленому законом порядку погашено, не заохочувався.

Із довідки відділу організації та нормування праці №125 від 09.02.2015 року встановлено, що з моменту прибуття до установи і по листопад 2012 року засуджений ОСОБА_5 був працевлаштований на підприємстві установи в гірничій дільниці №1 в якості вибірника-складальника каменю стінового, до роботи відносився погано, встановлену норму виробітку не виконував.

На підставі представлених медичних документів та підтвердженого незадовільного стану здоров`я, засудженого переведено з гірничої дільниці на поверхню. З грудня 2012 року по лютий 2014 року, за виключенням 3-місячного періоду навчання, до оплачуваних робіт на підприємстві не залучався, ініціативи щодо свого працевлаштування на інші роботи з легкими умовами праці не проявляв, незважаючи на те, що є працездатним, про що свідчить відповідна довідка медичної частини №40 від 10.02.2015 року.

З березня 2014 року і по даний час працевлаштований в якості слюсаря в автотранспортному цеху установи, при виконанні поставлених завдань потребує контролю.

Як встановлено із змісту характеристики від 10.02.2015 року, засуджений ОСОБА_5 як під час утримання в умовах Чернівецького слідчого ізолятора, так і під час перебування в колонії характеризується посередньо, у взаємовідносинах з іншими засудженими вживчивий, не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. Передбачені законом вимоги персоналу установи виконує під контролем, при виконанні робіт з благоустрою установи потребує контролю за якістю їх виконання, намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце і приліжкову тумбочку, однак не завжди має охайний зовнішній вигляд.

За час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 реалізував програму диференційованого виховного впливу «Професія», здобувши спеціальність верстатника деревообробних верстатів у навчальному центрі, що функціонує при установі. Разом з тим, працювати за здобутою спеціальністю бажання не виявляв, незважаючи на існуючу можливість працевлаштуватися на відповідні види робіт.

Як вбачається із атестаційних листів засудженого ОСОБА_5 , відносно останнього зазначені наступні результати атестації з визначення ступеню його виправлення, зокрема за період:

з 19.07.2012 року по 18.01.2013 року - не став на шлях виправлення;

з 18.01.2013 року по 04.07.2013 року - не став на шлях виправлення;

з 04.07.2013 року по 20.01.2014 року - не став на шлях виправлення;

з 20.01.2014 року по 18.07.2014 року дотримується вимог режиму;

з 18.07.2014 року по 23.01.2015 року стає на шлях виправлення.

Відповідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 та його відношення до праці під час відбування покарання не були достатньо сумлінними, а тому останній, на думку суду, на даний час в повній мірі не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, як «довів своє виправлення», у зв`язку з чим умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання є передчасним.

У зв`язку з цим, суд не вбачає процесу достатніх позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого ОСОБА_5 та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 .

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя Сокирянського районного

суду Чернівецької області ОСОБА_1