№ 207/4043/14-к
№ 1-кп/207/44/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2015 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

у складі головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську в залі Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська кримінальне провадження відносно :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше судимий:
· 26.10.2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;
· 19.12.2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання за ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг 31.01.2014 року умовно-достроков на невідбутий строк 10 місяців 18 днів;
проживає: АДРЕСА_1 , звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніш судимий за вчинення злочинів проти власності, судимості не зняті і не погашені, 29.06.2014 року приблизно о 21.00. прийшов на територію домоволодіння, що належить потерпілому ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де на грунті непрязних стосунків вчинив сварку з потерпілим ОСОБА_7 , під час якої два рази вдарив потерпілого долонею руки по обличчю. Покинувши зазначене домоволодіння, в той же день, тобто 29.06.2014 року після 21.00., обвинувачений заздалегідь не обіцяючи, отримав та збув добуте злочинним шляхом майно - мобільний телефон «Соні Еріксон Z-550 І» вартістю 200 грн., що належить потерпілому ОСОБА_7 , передавши зазначений телефон ОСОБА_8 в рахунок власного боргу перед ним, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 264 грн.
Однак згідно обвинувального акту органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачуються за ч.2 ст. 186 КК України у вчиненні умисних дій, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаним з погрозою застосування насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.
Так ОСОБА_6 звинувачується в тому, що повторно, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, 29.06.2014 року приблизно о 21.00., прийшов на територію домоволодіння, що належить ОСОБА_7 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де на грунті непрязних стосунків вчинив сварку та бійку з потерпілим ОСОБА_10 . Після чого, знаходячись в приміщенні дому, побачив на тумбі в кімнаті мобільний телефон «Соні Еріксон Z-550 І» вартістю 200 грн., що належить ОСОБА_10 . В подальшому у ОСОБА_6 виник умисел на відкрите викрадення майна потерпілого. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 діючи відкрито, керуючись корисливим мотивом, взяв вказаний телефон і зарядний пристрій вартістю 64 грн. та, погрожуючи застосуванням відносно потерпілого ОСОБА_7 , насиллям, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, зламавши тим самим волю потерпілого до опору, відкрито удержуючи викрадене майно, з місця скоєння злочину зник. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальну шкоду на загальну суму 264 грн.
Проте, під час судового розгляду вина обвинуваченого у вчиненні умисних дій, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з погрозою застосування насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину за ч.2 ст. 186 КК України, не знайшла свого підтвердження.
Так допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину за пред`явленим обвинуваченням не визнав, пояснив, що дійсно в один з днів наприкінці червня 2014 року в вечірній час доби зі своїм приятелем ОСОБА_11 та зі своєю подругою ОСОБА_12 , з якою на той час підтримував близькі стосунки, на її прохання поїхали до селища Карнаухівка до її відчима - потерпілого ОСОБА_9 . Простакова скаржилась на поведінку відчима відносно неї, казала, що він намагався її згвалтувати, зіпсував життя її матері, при цьому ОСОБА_13 перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, він же вживав лише безалкогольне пиво. Вирішив поїхати з Простаковою, щоб підтримати її і захистити у разі потреби. До с. Карнаухівка їх відвіз його знайомий ОСОБА_8 зі своїм батьком на власносму автомобілі ВАЗ 21099. По приїзду до потерпілого, ОСОБА_8 з батьком залишилися неподалік у автомобілі, ОСОБА_11 залишився на дворі, а він зайшов разом з Простаковою до будинку, потерпілий впустив їх, він був один у будинку; ОСОБА_13 почала кричати на нього і сваритись, потерпілий теж став проявляти агресію по відношенню до неї, коли між ними зав`язалась бійка, втрутився і дав потерпілому два ляпаса по обличчю, більше потерпілого не чіпав, ніякого його майна не брав до рук, взагалі по будинку не проходив. Простакова поводилась вкрай агресивно вхопила якусь пластикову палицю і почала нею бити потерпілого, коли потерпілий вирвався від неї та забіг у іншу кімнату і ліг на диван, вона переслідувала його, продовжуючи наносити удари по різним частинам тіла руками та ногами. До кімнати, у якій лежав на зарядці мобільний телефон потерпілого, не заходив взагалі, туди заходила лише ОСОБА_13 ; коли потерпілий вискочив з будинку, вона побігла за ним і розбила об голову потерпілого скляну пляшку з-під пива, потім побила вікна у будинку потерпілого. Він же в цей час разом з ОСОБА_14 та родичами потерпілого знаходився поблизу двору. Після повернення ОСОБА_13 до автомобіля, на якому вони приїхали, сестра потерпілого вимагала у Простакової повернути телефон, але він на той час не став з`ясовувати про який телефон йдеться, вона нічого їм не повертала, поводилась неадекватно, лаялась нецензурно і він намагався її заспокоїти. Дорогою додому заїхали до його батька у с. Таромське, де він хотів взяти у батька грошей у борг, щоб віддати ОСОБА_8 , якому заборгував раніше близько 200 грн., але батько не дав грошей; розмова відбувалась неподалік від автомобіля, у якому знаходились ОСОБА_8 зі своїм батьком, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , остання запропонувала віддати ОСОБА_8 телефон в рахунок боргу, на що той погодився і він взяв у Простакової мобільний телефон Сони Еріксон та віддав його ОСОБА_8 . Пояснив, що коли ОСОБА_13 повернулась до автомобіля після сварки з потерпілим, у неї в руках бачив зарядний пристрій для мобільного телефону, але стверджує, що самого телефону тоді не бачив, коли вона дала йому цей телефон, щоб він міг повернути борг, не знав, що телефон належить потерпілому. Про скоєне дуже шкодує, розкаюється у вчиненому, стверджує, що не висловлював погроз насильства до потерпілого і не заволодівав відкрито його майном, про цей вчинок ОСОБА_13 дізнався в міліції, давав покази, щоб не було проблем у Простакової; до цієї події проживав з нею понад місяць.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, суд вважає вину ОСОБА_6 у заздалегідь необіцяному отриманні та збуті майна, завідомо здобутого злочинним шляхом при відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, отриманих злочинним шляхом, доведеною зібраними у справі наступними доказами:
- даними у судовому засіданні показами потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що до 29.06.2014 року з обвинуваченим не був знайомий, ввечері того дня його падчерка ОСОБА_15 разом з обвинуваченим та його другом приїхали до потерпілого, він впустив до будинку ОСОБА_13 та ОСОБА_16 ; ОСОБА_13 почала кричати на нього, сваритись, взяла пластикову палку у будинку і стала його бити, ОСОБА_16 наніс йому два удари рукою у ділянку шиї; коли він вискочив до іншої кімнати і впав на диван, ОСОБА_13 продовжувала наносити йому удари; мобільний телефон Соні Еріксон стояв на зарядці у кімнаті, до якої заходила лише ОСОБА_13 , ОСОБА_17 у цій кімнаті не бачив; потім вибіг з будинку, а ОСОБА_13 його наздогнала і вдарила скляною пляшкою по голові, в нього потекла кров і він побіг на подвір`я до своєї сестри, щоб заховатись від ОСОБА_13 , котра, як йому потім стало відомо, побила вікна у його будинку і поїхала; бачив у її руках зарядний пристрій від його мобільного телефону і сказав про це своїй сестрі ОСОБА_18 , а коли повернувся додому помітив, що телефона, який лежав на зарядці на тумбі, немає. Телефон йому повернули працівники міліції наступного дня, він написав заяву до міліції з даного приводу; винною у нанесенні йому тілесних ушкоджень вважає ОСОБА_13 , після її дій він проходив лікування у стаціонарі; вона була у стані сильного алкогольного сп`яніння, щодо ОСОБА_16 та його товариша не може впевнено сказати, поводились вони адекватно; стверджує, що не бачив у обвинуваченого в руках будь-якого свого майна, він йому не погрожував; наполягає на показах, даних під час судового розгляду; претензій матеріального чи будь-якого характеру до обвинуваченого не має, вважає, що в усьому винна ОСОБА_13 , не знає, чому її не притягнули до відповідальності;
· даними у судовому засіданні показами свідка ОСОБА_19 , котра пояснила, що потерпілий ОСОБА_9 її двоюрідний брат, мешкає неподалік; ввечері наприкінці червня 2014 року була вдома, коли їй зателефонувала його мати і сказала, що там ОСОБА_20 (падчерка брата) влаштувала дебош; побігла до брата, побачила ОСОБА_21 - вона була у стані сильного алкогольного сп`яніння, поводилась агресивно, кричала голосно, билась з братом, нецензурно лаялась; коли ОСОБА_9 став від неї тікати через огороди вона наздогнала його і вдарила пляшкою скляною по голові, потім повернулась і побила два вікна у хаті; сама свідок та її чоловік свідок ОСОБА_22 намагались ОСОБА_21 втихомирити, відтягували її від будинку; ОСОБА_16 поводився спокійно, ні до кого агресії не виявляв, був тверезий, його приятель теж поводився нормально; після того, як ОСОБА_23 побігла за братом, ОСОБА_16 до будинку не заходив, в руках у нього нічого не бачила, натомість у ОСОБА_24 в руках був зарядний пристрій до телефону брата Соні Еріксон, брат просив забрати у ОСОБА_24 його телефон; у якій послідовності сідали до автомобіля ОСОБА_23 , обвинувачений та його товариш, не пам`ятає; просила ОСОБА_21 повернути телефон брата, але та тільки нецензурно лалялась у відповідь; у ОСОБА_24 і раніш були проблеми з законом, в той вечір вона поводилась неадекватно, не реагувала ні на кого;
· свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні повідомив, що у день події злочину прийшов до двору потерпілого ОСОБА_9 , біля будинку стояв обвинувачений ОСОБА_6 , він був тверезий, а його друг напідпитку, при цьому ОСОБА_26 перебувала у стані сильного алкогольного спяніння, поводилась агресивно, нецензурно лаялась, кидалась з кулаками на дружину свідка ( ОСОБА_19 ), побігла за потерпілим ОСОБА_9 з пляшкою в руках, а потім з того боку, у який вони побігли донісся хлопок; коли вона повернулась до двору потерпілого, то побила вікна у його будинку; свідок намагався її зупинити, але вона ні на кого не реагувала; у ОСОБА_16 не бачив в руках мобільного телефону, спілкувався із ним, поводився він спокійно, нікому не погрожував, агресії не виявляв, заспокоював ОСОБА_13 ; коли ОСОБА_13 сідала до машини, сестра потерпілого ( ОСОБА_19 ) просила її повернути телефон, але та лише відповіла лайкою;
· свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні повідомила, що потерпілий ОСОБА_9 її син, живе неподалік; у той день вона почула крики з його будинку, була при цьому у своєму дворі; кричала ОСОБА_26 , падчерка її сина, погрожувала усіх повбивати, за те, що син ображає її матір; нікого разом з нею не бачила, сховалась у дворі сусідів, так як боялася вийти; знає, що її сина побила ОСОБА_23 , так і в міліції казала, чому її не знайшли, не знає; також їй відомо зі слів сина, що ОСОБА_23 телефон його взяла, але сама вона не бачила цих подій;
· свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомив, що наприкінці червня 2014 року вдень зустрів свого знайомого ОСОБА_6 і запитав, коли той поверне йому гроші, котрі брав у борг; той попросив його з подругою звозити до с. Карнаухівка у м. Дніпродзержинську, свідок зателефонував своєму батькові ОСОБА_28 - і той відвіз свідка, ОСОБА_16 , його приятеля і подругу до с. Карнаухівка; свідок та його батько залишались у машині, а ОСОБА_16 з подругою та приятелем вийшли і повернулись приблизно хвилин через сорок, в руках у обвинуваченого була пляшка пива, яку він навіть не допив, ознаків його спяніння не помітив; що відбувалось у будинку, куди ходив обвинувачений з подругою та приятелем, не бачив, так як з машини вони з батьком не виходили; коли ОСОБА_16 повернувся до машини нічого в руках у нього не бачив; дівчина перебувала у стані алкогольного спяніння, дорогою в автомобілі кричала, чіплялась до свідка, чи був у неї мобільний телефон увагу не звертав; повертаючись з с. Карнаухівка заїхали до батька ОСОБА_16 у с. Сухачівка, щоб той взяв грошей у батька, так як мав намір повернути борг свідкові, але батько йому грошей не дав, тому ОСОБА_16 запропонував йому мобільний телефон Соні Еріксон в рахунок боргу, він погодився так як вибору не мав; про те чий це телефон розмова не йшла, телефон йому передав ОСОБА_16 ; наступного дня йому зателефонували працівники міліції і він дізнався, що телефон викрадений, віддав його працівнам міліції; борг ОСОБА_16 йому так і не повернув;
· свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні повідомив, що на прохання свого сина ОСОБА_8 наприкінці червня 2014 року ввечері возив сина та його приятелів до с. Карнаухівка, серед них була дівчина, яка знаходилась у стані алкогольного спяніння; по приїзду у с. Карнаухівка він з сином залишився у машині, а ОСОБА_16 з приятелем та цією дівчиною вийшли та попрямували до одного з будинків на вулиці, повернулись приблизно через півгодини, потім поїхали до батька ОСОБА_16 , щоб той дав йому грошей, але той відмовився, тоді ОСОБА_16 запропонував сину телефон замість грошей і син погодився, так як іншим шляхом повернути борг не розраховував, а наступного дня син віддав цей телефон працівникам міліції, так як виявилось, що телефон вкрадений; із спілкування ОСОБА_16 та його друзів у машині зрозумів, що дівчина в будинку, до якого вони ходили, вчинила бійку з відчимом, вдарила у вікно тощо, вона сама це розповідала, поводилась агресивно, у неї в руках постійно була пляшка з пивом, ОСОБА_16 намагався її заспокоїти; коли сідали до машини у с.Карнаухівка ні в кого телефона в руках не бачив; керував автомобілем, тому більш слідкував за рухом, звідки ОСОБА_16 дістав той телефон не бачив, тому не може пояснити;
- протоколом огляду місця події з планом-схемою (л.с. 9-10 т.1);
- протоколом огляду телефону (л.с.43-44 т.1);
- протоколами одночасного допиту обвинуваченого та потерпілого (л.с.109-113 т.1), обвинуваченого та свідка ОСОБА_19 (л.с.92-96 т.1) ;
- речовими доказами: мобільний телефон «Соні Еріксон Z-550 І» постановою слідчого визнано речовим доказом (л.с.45 т.1), згідно розписки потерпілого ОСОБА_9 переданий йому на зберігання (л.с. 26 т.1).
Виходячи з зібраних у справі доказів, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 у заздалегідь необіцяному отриманні та збуті майна, завідомо добутого злочинним шляхом при відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, отриманих злочинним шляхом, повністю доведеною і кваліфікує його дії за ст. 198 КК України.
Невизнання обвинуваченим вини у вчиненні дій щодо протиправного отримання та розпорядження майном потерпілого, суд вважає способом захисту та спробою уникнути відповідальності, оскільки обвинувачений з його ж слів проживав разом з ОСОБА_15 та підтримував близькі стосунки, відповідно був обізнаний щодо її особистого майна, зокрема, мобільних телефонів, якими вона користується. Тому його пояснення стосовно того, що передаючи отриманий від ОСОБА_13 телефон свідкові ОСОБА_29 , він не знав, що телефон викрадений у потерпілого, не відповідають обставинам справи. Крім того, сам обвинувачений пояснював у суді, що чув вимоги на адресу ОСОБА_13 від сестри потерпілого щодо повернення телефону потерпілого, коли вони сідали до машини і збирались їхати з ОСОБА_30 , ОСОБА_13 телефон не повертала.
Свідок ОСОБА_15 не була доставлена до суду стороною обвинувачення для допиту, стосовно неї за наявними матеріалами кримінального провадження не приймалось процесуальних рішень про притягнення до відповідальності, з висновку судово-медичної експертизи № 960/14-Е (л.с.141-142 т.1) вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 отримав відкриту черепно-мозкову травму з ранами на голові, яка супроводжувалась явищами струсу головного мозку; рану лівого передпліччя, садну тулубу, що відносяться легких тілесних пошкоджень, які мають скороминучі наслідки. Як пояснив у судовому засіданні сам потерпілий ОСОБА_9 жодного з цих тілесних ушкоджень йому не завдано ОСОБА_16 , два удари по обличчю, нанесені йому ОСОБА_16 не мали таких наслідків, вказані вище пошкодження йому завдала ОСОБА_13 . З приводу завдання потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_16 обвинувачення не пред`являлось. Також потерпілий пояснив, що не бачив, щоб ОСОБА_16 заволодів його телефоном, до кімнати, де знаходився телефон, заходила лише ОСОБА_13 , свідок ОСОБА_31 у суді пояснила, що бачила зарядний пристрій від телефона у Простакової.
Згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд враховує обставини та тяжкість скоєного, особу обвинуваченого, який раніш судимий, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, згідно довідки лікаря Дніпропетровского спеціалізованого психоневрологічного центру (л.с. 53 т.1) не перебуває на обліку у лікаря психіатра, офіційно не працює, завдану злочином шкоду відшкодовано шляхом повернення майна потерпілому на досудовому слідстві, вину не визнав, потерпілий не наполягає на суворому покаранні обвинуваченого і до нього будь-яких майнових претензій не має, обставин, котрі обтяжують покарання у справі не встановлено, оскільки факт перебування обвинуваченого у стані алкогольного спяніння не підтверджений документами, свідки та потерпілий у суді цю обставину не підтвердили; обставин, котрі помякшують вину суд не встановив, тому суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі.
Речові докази у справі : мобільний телефон «Соні Еріксон Z-550 І» , переданий потерпілому на зберігання під розписку, повернути потерпілому ОСОБА_9 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 373- 374, 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину за ст. 198 КК України і призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2011 року у вигляді 01 (одного) місяця і остаточно призначити ОСОБА_6 до відбування покарання у вигляді 01 (одного) року 01 (одного) місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з часу затримання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно протоколу затримання - з 01 липня 2014 року з 17.00.
Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити без змін у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, продовживши строк тримання обвинуваченого під вартою до 17 квітня 2015 року.
Зарахувати у строк призначеного покарання термін перебування обвинуваченого під вартою - з 01 липня 2014 року з 17.00. по день набрання вироком законної сили.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення вироку.
Суддя ОСОБА_1