Справа № 1-262/11
Провадження № 1/1015/5143/11
В И Р О К

іменем України

16.06.2011 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Омельченко М.М.

при секретарі Комендат М.Р., Калиновської Н.В.

за участю прокурора Юркової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, що має неповну середню освіту, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше судимого вироком від 02.06.2008 року Києво-Святошинського районного суду Кивїської обалсті за ч. 1 ст. 164 КК України до 80 годин громадських робіт,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, -

встановив:

ОСОБА_1, будучи раніше судимим вироком від 02.06.2008 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 164 КК України до 80 годин громадських робіт, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин при наступних обставинах.

Так, згідно виконавчого листа № 2-850, виданого 07.03.2007 року Іванківським районним судом Київської області, ОСОБА_1 зобовязаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі ? частини доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.11.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, ОСОБА_1, починаючи з червня 2008 року від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини злісно ухиляється, офіційно не працевлаштовується, до центру зайнятості з питань працевлаштування не звертається. Будь-якої іншої допомоги у вихованні сина та матеріальної допомоги не надавав, допустив заборгованість по аліментах станом на 03.02.2011 року у розмірі 16441,21 грн.

В судовому засіданні підсудний свою вину у предявленому йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що в 2003 році він одружився з ОСОБА_2, від цього шлюбу в цьому ж році народився син ОСОБА_4. У 2005 році вони з ОСОБА_2 розлучилися. Він знав, що повинен був платити аліменти на утримання сина ОСОБА_4, але офіційної роботи знайти не міг, оскільки не мав прописки, неофіційних заробітків не вистачало і на своє прожиття, з сином не спілкувався з власних міркувань. У вчиненому щиро розкаявся, просив його суворо не карати, обіцяв сплатити заборгованість по аліментам.

Окрім визнання підсудним вини у предявленому йому обвинуваченні, вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 164 КК України підтверджується сукупністю доказів, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

- оголошеними в судовому засіданні відповідно до ст.ст. 306, 314 КПК України показами потерпілої ОСОБА_2, яка під час досудової підготовки матеріалів показала, що у 2003 році вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1, від цього шлюбу 04.07.2003 року у них народився син ОСОБА_4. У 2005 році вони розлучилися. У 2006 році Іванківський районний суд Київської області своїм рішенням стягнув з ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання вина у розмірі 1/4 частини доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.11.2006 року і до досягнення ним повноліття. Аліменти ОСОБА_1 їй не сплачував, а тому був засуджений 02.06.2008 року вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 164 КК України до 80 годин громадських робіт. Після засудження колишній чоловік на шлях виправлення не став, кошти на утримання сина не сплачував, будь-якої іншої допомоги не надавав (а.с. 25);

- документами, виданими на виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/4 частини доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.11.2006 року і до досягнення ним повноліття, а саме: поданням відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції (а.с. 5); довідками-розрахунками заборгованості по аліментах (а.с. 9-11); постановою відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 28.08.2007 року про відкриття виконавчого провадження (а.с. 6); виконавчим листом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.03.2007 року, (а.с. 7); повідомленням відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції з фіскальним чеком за відправлення рекомендованого листа ОСОБА_1 (а.с. 8);

- заявою ОСОБА_2 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за злісне ухилення від сплати аліментів від 08.02.2011 року (а.с. 24); листом № 310 від 04.02.2011 року про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, до Києво-Святошинського районного центру зайнятості з питань працевлаштування не звертався (а.с. 23); копіями свідоцтва про одруження, свідоцтва про розірвання шлюбу, свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 27-29); копією вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.06.2008 року (а.с. 21).

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, досліджені у справі, суд визнає, що вина підсудного у предявленому йому обвинуваченні доведена повністю, ОСОБА_1 грубо порушені обовязки, покладені на нього Конституцією України та сімейним законодавством як на батька щодо утримання сина до його повноліття, дії ОСОБА_1 судом кваліфікуються за ч. 2 ст. 164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.

Мотиви, по яким ОСОБА_1 самоусунувся від утримання сина, його небажання офіційно працевлаштовуватися, небажання сплачувати аліменти на утримання дитини з неофіційних тимчасових заробітків суд вважає його бездіяльністю та не може розцінити як поважну причину, по якій підсудний не мав можливості брати участь у матеріальному забезпеченні свого сина ОСОБА_4.

Призначаючи покарання підсудному суд бере до уваги, що вчинений ОСОБА_1 злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості, підсудний на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, обставиною, що помякшує покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено, а тому, з урахуванням обставин справи, ставлення підсудного до вчиненого, вважає доцільним призначити ОСОБА_1 покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 164 КК України.

Цивільний позов у справі не було заявлено.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

З урахуванням поведінки підсудного під час судового слідства, його ухилення від явки в судове засідання, у звязку з чим до ОСОБА_1 застосовувався примусовий привід, з метою забезпечення процесуальних рішень, суд вважає за можливе до набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_1 запобіжний захід з підписки про невиїзд на взяття та тримання під вартою в Київському СІЗО ДДУ з ПВП в м. Києві та Київській області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323-324 КПК України, суд -

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд, змінити на взяття та тримання під вартою в Київському СІЗО ДДУ з ПВП в м. Києві та Київській області, взявши його під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_1 рахувати з 16.06.2011 року.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом пятнадцяти діб з дня його проголошення прокурором, а засудженим в той же строк, з час отримання ним копії вироку.

Суддя Омельченко М.М.