ЄУН № 389/2579/15-к
Провадження № 1кс/389/352/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2015 року Слідчий суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Знам`янського міжрайонного прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-
В С Т А Н О В И В :
24.07.2015 року ОСОБА_3 в інтересах сина ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність Знам`янського міжрайонного прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Зазначила, що її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений до 7 років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Вирок суду першої інстанції оскаржувався сторонами кримінального провадження і в апеляційному, і в касаційному порядках. Потерпілий ОСОБА_5 у власних апеляційній та касаційній скаргах відзначав, що ОСОБА_4 участі у його побитті не приймав, а лише намагався відтягнути від нього ОСОБА_6 в той момент, коли останній наносив йому тілесні ушкодження. Тоді виходить, що при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_5 та його законний представник ОСОБА_7 надавали в судовому засіданні неправдиві покази, за що передбачена кримінальна відповідальність за статтею 384 КК України. Потерпілий ОСОБА_5 є інвалідом І групи з дитинства страждає на хворобу Паркінсона, що характеризується цілим спектром нервово-психічних розладів, а тому можливо неправдиві покази ним давались не умисно, що могло бути викликано психічними розладами. Зазначені обставини могли би бути з`ясовані внаслідок проведення психолого-психіатричної експертизи, в ході відповідного досудового розслідування. У зв`язку з цим неодноразово зверталась до прокуратури із заявами про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, які залишено без задоволення. Просила зобов`язати прокурора внести до ЄРДР відомості за результатами розгляду її заяви.
У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник скаргу підтримали.
Прокурор вказав на безпідставність доводів скарги.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
За змістом ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.
Згідно ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Облік кримінальних правопорушень за заявами, повідомленнями, які надійшли прокурору або органу досудового розслідування, або виявленими з інших джерел обставинами, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, здійснюється за дорученням керівника прокуратури або органу досудового розслідування шляхом внесення до Реєстру відомостей, визначених ч. 5 ст. 214 КПК України.
У судовому засіданні з`ясовано, що вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.12.2011 року ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 187 КК України і призначено покарання із застосуванням до нього вимог ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 104, 76 КК України ОСОБА_4 від призначеного йому покарання звільнено з трьохрічним іспитовим строком, з покладенням певних обов`язків.
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні серед іншого зазначав, що ОСОБА_4 наряду із ОСОБА_6 також наносив йому удари. Законний представник потерпілого ОСОБА_7 у показах відзначала, що про обставини скоєного кримінального правопорушення їй відомо зі слів свого сина.
Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 13.11.2012 року вирок суду першої інстанції скасовано, справу направлено Знам`янському міжрайонному прокурору для організації додаткового розслідування.
Вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.04.2013 року ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 187 КК України і призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 знову ж таки вказував на те, що ОСОБА_4 наносив йому удари. Законний представник потерпілого ОСОБА_7 у показах відзначала, що про обставини скоєного кримінального правопорушення їй відомо зі слів свого сина.
30.04.2013 року представником потерпілого ОСОБА_7 подано пояснення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області (а.с. 241, т. 3, справа № 1кп/389/1/13), в яких вона відзначала, що після отриманих травм при ДТП в 2008 році її син ОСОБА_8 тривалий час лікувався і як результат має І групу інвалідності. В силу своїх захворювань дійсно неодноразово в судових засіданнях давав мінливі показання, зокрема і щодо участі ОСОБА_4 в його побитті, оскільки можливо не був до кінця впевнений, що його бив не тільки ОСОБА_6 , а і ОСОБА_4 . Просила апеляційний суд критично віднестись до оцінки показань її сина наданих в суді першої інстанції, оскільки після травм отриманих внаслідок ДТП він схильний до певних фантазувань тих подій в його житті, які насправді й не мали місця або ж він міг взагалі перебільшувати їх значимість. Результатом такого стану, стала мінливість його показань в суді.
23.04.2013 року від потерпілого, його представника подана апеляційна скарга, в якій вони зазначають, що ОСОБА_4 в дійсності намагався відтягнути від потерпілого ОСОБА_6 , який його побив і пограбував, претензій до ОСОБА_4 не мають.
Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25.06.2013 року вирок суду першої інстанції від 10.04.2013 року залишено без змін.
В касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 в черговий раз відзначав, що дійсно давав мінливі свідчення, зокрема щодо участі ОСОБА_4 у його побитті. Насправді ОСОБА_4 намагався відтягнути ОСОБА_6 від нього, щоб той припинив насильницькі дії. Також відзначав, що ОСОБА_4 до скоєного злочину не причетний.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.02.2014 року вирок Знам`янського міськрайонногосуду Кіровоградської області від 10.04.2013 року залишено без змін.
Як вбачається зі змісту наведених вище судових рішень в основу винуватості ОСОБА_4 були покладені саме показання потерпілого ОСОБА_5 .
Частиною 2 статті 384 КК України встановлено кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання потерпілого в суді, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині.
Показання - це відомості про факти, які підлягають встановленню у кримінальній чи цивільній справі і мають важливе значення для правильного вирішення справи. Неправдивими є показання, в яких повністю або частково перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи. Завідомо неправдиві показання утворюють склад цього злочину, якщо вони дані уповноваженій на те особі, у встановленому законом порядку і належним чином процесуальне оформлені.
Об`єктом злочину, є правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальній справі. Об`єктивна сторона злочину полягає у завідомо неправдивому показанні потерпілого. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом. Суб`єкт злочину спеціальний. Ним може бути осудна особа, яка до вчинення злочину досягла 16-річного віку і дає показання як потерпілий у справі.
Зі змісту заяви ОСОБА_3 , адресованої прокурору 03.07.2015 року, а також оглянутих у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 1кп/389/1/13 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК України, дійсно вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні при розгляду справи судом першої інстанції давав покази, які є протилежними і суперечать змісту його апеляційної та касаційної скарг, в яких він повністю заперечує винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину по відношенню до нього. Крім того, у судовому засіданні при розгляді даної скарги з`ясовано, що ОСОБА_5 є інвалідом І групи, має неврологічні та психічні розлади. Вказані факти підлягають безумовній перевірці в ході досудового розслідування, яке розпочинається з моменту внесення відповідних відомостей до ЄРДР. При цьому, суд також враховує, що встановлення факту дачі потерпілим завідомо неправдивих показань визнається нововиявленою обставиною і є підставою для перегляду відповідного судового рішення.
Враховуючи те, що невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, є суттєвим порушенням вимог закону, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги.
Керуючись ст.ст.214, 303, 304, 306, 307 КПК України, -
У Х ВА Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Знам`янського міжрайонного прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - задовольнити.
Зобов`язати Знам`янського міжрайонного прокурора внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 03.07.2015 року та розпочати досудове розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1