Справа №1-1/11 09.04.2015 09.04.2015 09.04.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 11/784/16/15 головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_1
категорія: ч. 3 ст. 186 КК України доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6
засудженого - ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2002 року по 2014 року проживав в Ізраїлі, раніше судимий:
-17.12.1996 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст. 140 ч.2, ст. 46-1 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
- 09.11.1998 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст. 142 ч.2, ст. 43 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна з відбуванням покарання в ВТК посиленого режиму, звільнився 01.11.2002 року на підставі ст.. 81 ч.3 п.3 КК України умовно-достроково на 10 місяців 9 днів.
засуджено:
· за ч.3 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднане не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.11.1998 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
За вироком суду 24.04.2003 року приблизно о 01 год. 30 хв., точний час в ході слідства встановити не представилось можливим, в районі продовольчого ринку «Колос», розташованого по пр. Миру в м. Миколаєві ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна став переслідувати ОСОБА_8 та наздогнавши її біля сходів будівлі біля кафе «Вежа», розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру 2-і, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я в момент спричинення, що виразилося в нанесенні удару правою ногою у підборіддя потерпілої, від якого вона впала. Подолавши опір потерпілої, ОСОБА_7 відкрито зірвав з шиї потерпілої ланцюжок вартістю 1800 гривень, з кулоном вартістю 200 гривень. З викраденим майном ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді саден в області обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та заподіяв значну майнову шкоду на загальну суму 2000 гривень.

В апеляції та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та направити справу на новий розгляд. Разом з тим просить вирок суду змінити в частині призначеного йому покарання, обрати йому більш м`яке покарання з застосуванням ст. 69 КК України та звільнити від відбування покарання із застосуванням ст. 75,76 КК України.

Також зазначив, що погано розуміє українську мову, а перекладача йому не надали, тому він не міг захистити свої права під час судового розгляду в повному обсязі.

Зазначає, що визнав свою вину, лише тому, що під час затримання йому так порекомендували. Вважає, що його вина не підтверджується матеріалами справи. Вказує на те, що йому не роз`яснили ст. 63 Конституції України, що призвело до порушення його прав.

Також вважає, що його діям дана невірна кваліфікація, оскільки загальна сума збитків складає 2000 гривень, що не є значною.

Вважає, що судом при призначенні покарання не врахований ряд обставин, а саме: щире та дієве каяття, відшкодування шкоди потерпілій, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружини та хворої матері пенсіонерки, позитивні характеристики та його молодий вік.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримку апеляції, думку прокурора про залишення апеляції засудженого без задоволення, а вироку суду - без зміни, вивчивши матеріали справи та додатково надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на наступних підставах.

Згідно вимогам ст. 299 КПК України ( в редакції 1960 року) під час судового слідства суд повинен визначити обсяг і порядок дослідження доказів у справі. При цьому, як передбачено ч. 3 цієї статті, він має можливість за відсутності заперечень учасників судового розгляду визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи і розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються.

Як убачається із протоколу судового засідання від 19.11.2014 року, судом був визначений обсяг і порядок дослідження доказів у справі, а саме: після допиту підсудного ОСОБА_7 за клопотанням прокурора було прийнято рішення про допит потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а після допиту вказаних осіб вирішити питання необхідності виклику для допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Разом з тим, згідно протоколу судового засідання від 24.12.2014 року викликані в судове засідання потерпіла та свідки не з`явилися, причини їх неявки судом не з`ясовувалися.

За клопотанням прокурора суд розглянув справу в порядку ч.3 ст. 299 КПК України ( в редакції 1960 року), виходячи з того, що ОСОБА_7 вину визнав повністю і фактичних обставин вчинення ним злочину не оспорював.

Проте такий висновок суду на матеріалах справи не ґрунтується, оскільки, як видно з даних протоколу судового засідання, ОСОБА_7 показав, що дійсно вдарив потерпілу, оскільки хотів помститися за знайомого, якого побили хлопці, з якими вона була. Після чого забрав у неї ланцюжок з кулоном.

На досудовому слідстві ОСОБА_7 неодноразово міняв свої покази і стверджував, що ланцюжка з кулоном він у ОСОБА_8 відкрито не викрадав.

Таким чином, фактичні обставини справи за показаннями ОСОБА_7 суттєво різнилися з тими, які встановив орган досудового слідства.

Отже, прийнявши згідно з ч. 3 ст. 299 КПК рішення про недоцільність дослідження доказів, суд безпідставно обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом підсудного та дослідженням даних, що характеризують його особу, і закінчив судове слідство, чим допустив істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом допущено істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодило суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Тому вироку суду у відповідності із вимогами ч.2 ст.374 КПК України (в редакції 1960 року) підлягає скасуванню, з поверненням справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

При новому судовому розгляді справи суду необхідно провести судове слідство відповідно до вимог кримінально-процесуального закону і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Оскільки вирок суду скасовується з процесуальних підстав, інші доводи засудженого щодо правильності кваліфікації його дій, призначення покарання та інше, не перевіряються.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 374 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів-

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, в іншому складі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 тримання під вартою залишити.

Головуюча:

Судді: