АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/717/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/273/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст.115 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретрі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілих - ОСОБА_10

захисника обвинуваченого - ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000288, за апеляційною скаргою старшого прокурора відділу прокуратури Тернопільської області на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 травня 2015 року, яким
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, працюючого слюсарем ТзОВ Микулинецьке автотранспортне підприємство раніше не судимого

засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_11 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання та роботи.

Вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_11 27 грудня 2014 року близько 09 год. 30 хв., керуючи технічно справним автопоїздом у складі сідлового тягача DAF-ТЕ47ХS, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа LAG 03-39L, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без пасажирів та вантажу, рухався автомобільною дорогою М-19 сполученням Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече, в напрямку від м. Чортків Тернопільської області до с. Вигода Чортківського району Тернопільської області.

Рухаючись у вказаному напрямку зі швидкістю близько 60 км/год., на 393 км +100 м зазначеної автодороги на ділянці автодороги з ухилом на підйом та колійністю дорожнього покриття смуги руху в напрямку с. Вигода Чортківського району водій ОСОБА_11 , в порушення вимог пунктів 1.5 ч. 1, 1.10, 2.3 (б, д), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом та постійно контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, не проявив підвищеної уваги до дорожньої обстановки, яка склалася та маючи об`єктивну можливість завчасно виявити другу ділянку з колійністю дорожнього покриття, виявивши перешкоду для свого руху, тобто появу нерухомого об`єкту у межах смуги руху транспортного засобу, негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування чи шляхом плавного зниження швидкості руху транспортного засобу зупинити керований ним автопоїзд до початку розташування другої ділянки з колійністю дорожнього покриття та уникнути наїзду на зазначену перешкоду, а продовжив рух із вказаною швидкістю.

Внаслідок порушення вказаних положень Правил дорожнього руху України ОСОБА_11 не забезпечив безпеку дорожнього руху та під час руху по другій ділянці з колійністю дорожнього полотна допустив виїзд передньої частини сідлового тягача DAF-ТЕ47ХS на зустрічну смугу руху, складання автопоїзда та його подальший виїзд на ліве узбіччя, кювет, в ході якого відбувся наїзд правої бокової частини сідлового тягача (на рівні паливного баку) на пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які рухались по лівому узбіччі в попутному напрямку.

У результаті наїзду транспортним засобом пішоходи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , отримали тілесні ушкодження від яких ОСОБА_12 помер на місці пригоди, а ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проходження стаціонарного лікування у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Чортківської ЦКРЛ.

Порушення водієм ОСОБА_11 вимог пунктів 1.5 ч. 1, 1.10, 2.3 (б, д), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням загибелі потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі старший прокурор відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_14 , не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними, доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі винного внаслідок м`якості та необхідності застосування більш суворого покарання. В обґрунтування поданої ним апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 75 КК України і неправомірно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки вчинений ОСОБА_11 злочин є тяжким і тому таке покарання є несправедливим внаслідок м`якості.
На думку апелянта, суд незаконно не призначив обвинуваченому ОСОБА_11 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки таке рішення суд мотивував застосуванням ст. 69 КК України, підстав для якої немає і, крім того, в резолютивній частині вироку відсутня вказівка на застосування вказаної правової норми, що вказує на неправильно призначене покарання.
Просить скасувати вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 травня 2015 року відносно ОСОБА_11 та ухвалити новий, яким призначити йому покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вказують на законність та обґрунтованість вироку Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 травня 2015 року відносно ОСОБА_11 , а також співрозмірність призначеного судом покарання ОСОБА_11 характеру та тяжкості вчиненого ним злочину. Просять врахувати, що обвинувачений є особою похилого віку, позитивно характеризуються, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив з необережності, те, що вони до нього претензій не мають і, з урахуванням цього, відмовити у задоволенні апеляції прокурора та залишити оскаржуваний ним вирок без змін.
Обвинувачений ОСОБА_11 в запереченні на апеляційну скаргу просить взяти до уваги думку потерпілих, які просили не позбавляти його волі; врахувати, що він повністю визнав свою вину і розкаявся у вчиненому, одразу ж після ДТП намагався допомогти потерпілим і частково відшкодував шкоду їх близьким, а також те, що на даний час він переведений на посаду слюсара ТзОВ Микулинецьке АТП 16144, де працює по даний час. Просить залишити вирок суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки; потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_9 , які підтвердили відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_21 і просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити без змін вирок суду першої інстанції; обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 , які вирок суду першої інстанції просять залишити без зміни, оскільки вважають його законним та обґрунтованим, а покарання обране ОСОБА_11 таким, що повністю відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів і є достатнім та необхідним для його виправлення та перевиховання; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні злочину, за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які належно оцінені судом і в апеляції не оскаржується.

Основне покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням призначено місцевим судом відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, з додержанням вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, даних про особу винного, а також всіх обставин справи.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_11 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв органам слідства та суду у розкритті злочину; вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання та роботи, а також частково відшкодував потерпілим моральну шкоду і кожен з них просив не позбавляти ОСОБА_11 волі і призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Окрім того, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо можливості виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_11 без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Тому твердження прокурора щодо безпідставності застосування ст.75 КК України, необхідності скасування з цих підстав вироку та застосування більш суворого покарання до ОСОБА_11 колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.
Разом з тим, на увагу заслуговують доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі щодо безпідставності застосування до покарання, призначеному ОСОБА_11 , ст. 69 КК України і незастосування до нього з цих підстав додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, згідно з ч. 2 ст. 65 КК України та роз`ясненнями, наведеними в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про застосування ст. 69 КК України та незастосування, у зв`язку з цим, до ОСОБА_11 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції фактично навів ті ж мотиви, що й для застосування ст. 75 КК України.
На думку колегії суддів, встановлені у провадженні обставини, які стали підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не є достатніми підставами для висновку про можливість застосувати ст. 69 КК України та не призначати йому додаткове покарання, що передбачене в санкції статті обвинувачення як обов`язкове.

Зокрема, місцевим судом залишено поза увагою ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких; те, що внаслідок порушення ОСОБА_11 правил безпеки дорожнього руху, як особою, яка керувала транспортним засобом, загинуло двоє осіб; а також те, що заподіяна злочином шкода відшкодована ним потерпілим лише частковою.

Колегія суддів вважає, що наведені обставини свідчать про відсутність підстав для застосування до покарання ст. 69 КК України, а також про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_11 , який скоїв злочин проти безпеки руху внаслідок якого наступили тяжкі наслідки, додаткового покарання, що передбачене в санкції ст. 286 КК України як обов`язкове, у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таким чином, не призначивши ОСОБА_11 додаткове покарання, яке передбачене в санкції ст. 286 КК України як обов`язкове, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, внаслідок м`якості.

Окрім того, як слідує зі змісту вироку Чортківського районного суду від 22 травня 2015 року відносно ОСОБА_11 , місцевий суд, хоч і вказав у мотивувальній частині про можливість застосування до покарання ст. 69 КК України, однак в резолютивній частини вказівка на застосування даної правової норми відсутня. Таким чином, додаткове покарання передбачене в санкції статті особливої частини як основне, не призначено без застосування ст. 69 КК України, чим неправильно неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 420 КПК України у разі необхідності застосування більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

За даних обставин колегія суддів вважає, що вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 травня 2015 року відносно ОСОБА_11 , в частині призначеного покарання, слід скасувати та постановити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Призначаючи покарання ОСОБА_11 колегія судів, у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності; є особою похилого віку; злочин вчинив з необережності; щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав вину та активно сприяв розкриттю злочину; позитивно характеризується за місцем роботи та проживання; частково відшкодував потерпілим заподіяну злочином моральну шкоду.

Колегія суддів вважає, що вищенаведені обставини, які позитивно характеризують особу винного, з урахуванням думки потерпілих щодо необхідності призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, є такими, що свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а тому дають підстави застосувати до нього ст.75 КК України та звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -
з а с у д и л а:

Апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури Тернопільської області - задовольнити частково.

Вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 травня 2015 року відносно ОСОБА_11 в частині призначеного йому покарання - скасувати.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки виконувати реально.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_11 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця свого проживання та роботи.

В решті вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 травня 2015 року відносно ОСОБА_11 залишити без зміни.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2