справа 274/3054/15-к провадження: 1-кп/0274/312/15
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.07.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бердичева, Житомирської області, українки, громадянки України, з незакінченою вищою освітою, одруженої, маючої на утримані малолітню дитину, непрацюючої, раніше несудимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , - за ст. 185 ч. 1 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 ; потерпілого ОСОБА_5 ; обвинуваченої ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
30.05.2015 року близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 перебували у підсобному приміщенні, що розташоване на території ПП «Вікторія-Центр», що знаходиться за адресою: м. Бердичів, вул. Низгірецька, 4-а, де відпочивали разом із спільними знайомими.
31.05.2015 року близько 02 години 00 хвилин після спільного відпочинку ОСОБА_3 попросила ОСОБА_6 відвезти її додому на належному йому мопеді, на що останній погодився. Після цього, у зв`язку із прохолодною погодою, ОСОБА_6 надав ОСОБА_3 свою куртку, в правій кишені якої знаходився належний йому мобільний телефон. В ході поїздки до місця проживання ОСОБА_3 , що за адресою: АДРЕСА_1 , остання помітила в правій кишені куртки належний ОСОБА_6 вище вказаний мобільний телефон та в цей час в неї виник умисел на його викрадення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу, таємно викрала з кишені куртки належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Нокіа Х2-02» вартістю 450 гривень, споряджений двома сім картами мобільного оператора «Київстар» вартістю 20 гривень кожна, на рахунку яких коштів не було, та карткою пам`яті ємкістю 2 Гб. вартістю 60 гривень, чим спричинила матеріального збитку потерпілому на загальну суму 550 гривень.
Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ст. 185 ч. 3 КК України.
22.06.2015 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 укладено угоду про примирення, згідно з якою обвинувачена в повному обсязі відшкодувала матеріалі збитки, сторони визнають правильність кваліфікацій дій обвинуваченої за ст. 185 ч. 1 КК України та узгоджують вид і розмір покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає 850 грн.
В судовому засіданні потерпілий та обвинувачена підтримали угоду.
Прокурор щодо затвердження угоди та ухвалення вироку на підставі угоди не заперечила.
Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди вимогам КПК України та закону суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 469 ч. 3 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Злочин, передбачений ст. 185 ч. 1 КК України, є злочином середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, тобто сторони при укладенні угоди дотримались вимог ст. 469 ч. 3 КПК України.
Не встановлено і порушень вимог ст. 469 ч. 5 КПК України, оскільки угоду про примирення укладено після повідомлення ОСОБА_3 про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Сторонами дотримано вимоги положень ст. 471 КПК України і в угоді у відповідності до цих вимог зазначено формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відшкодування шкоди, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.
Укладення угоди між потерпілим та обвинуваченою є добровільним, на чому наголосили сторони в судовому засіданні.
Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та закону, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб, невідповідності умов угоди інтересам суспільства не встановлено.
Підстав вважати, що укладення угоди про примирення не було добровільним у суду немає.
Сторони висловили одноголосну думку про затвердження угоди, що фактичні обставини, які зазначені у підозрі, відповідають дійсності.
Приймаючи до уваги узгоджене покарання, поведінку ОСОБА_3 при проведенні досудового розслідування та судового розгляду, підстав для застосування щодо неї запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст.ст. 369-372, 373-374, 469, 471, 474-475 КПК України, суд, -
затвердити угоду про примирення від 22.06.2015 року, укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 .
Визнати винуватою ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає 850 грн.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не обирати.
Речовий доказ - мобільний телефон марки «Нокіа Х2-02», що знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 , залишити потерпілому.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд.

Обвинуваченим - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 5-7 статті 474 КПК України, в тому числі нерозяснення обвинуваченому наслідків укладення угоди;

потерпілим виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нерозяснення наслідків укладення угоди, невиконання судом вимог, встановлених частинами 6 чи 7 статті 474 КПК України;

прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ст.469 ч. 3 КПК України угода не може бути укладена.

Головуючий ОСОБА_1