У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого - судді

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і Косарєва В.І.,

за участю прокурора засудженого

Микитенка О.П., ОСОБА_1

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 23 січня 2007 року кримінальну справу за касаційними
скаргами засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, на вирок колегії суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду міста Києва від 22
вересня 2006 року.

Зазначеним
вироком засуджено

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
народження, громадянина України,

уродженця і мешканця м. Фастова Київської області,

раніше судимого:

- 21.12.98р. за
ст.ст. 81ч.3, 46-1 КК України на 3 роки позбавлення волі з відстрочкою
виконання вироку на 2 роки;

- 21.09.99р. за
ст.ст. 81ч.2, 17 і 81ч.3, 81ч.3, 140ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі,
звільненого 21.09.2004р. за відбуттям покарання,

-

- - за
ч. 2 п.п. 6, 12 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна;

- - за
ч.3 ст. 289 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна;

- - за
ч.2 ст. 15 і ч.3 ст. 289 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна;

- - за
ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- - за
ст. 395 КК України на 6 місяців арешту.

- На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_2 призначено остаточне покарання - 15 років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, громадянина України,

уродженця
м. Києва, мешканця м. Ладижин Вінницької області,

раніше
судимого:

- 03.11.2004р.
за ч.3 ст.187, 69, 75, 76 КК України на 5 років позбавлення волі зі звільненням
від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком 2 роки, -

- за ч.2 п.п. 6, 12 ст. 115 КК
України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

- за ч.3 ст. 289 КК України на 9
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

- за ч.2 ст. 15 і ч.3 ст. 289 КК
України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

- за ч.2 ст. 187 КК України на 7
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

- за ч.2 ст. 186 КК України на 5
років позбавлення волі,

- за ч.2 ст. 185 КК України на 3
роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3
призначено остаточне покарання - 14 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна.

Згідно з ч.1 ст. 71 КК України до
призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за
вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2004
року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання - 14 років 6 місяців
позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3
р. народження, громадянина України, уродженця м.Києва, раніше судимого:

- 17.05.94р.
за ст. 140ч.2 КК України на 2 роки виправних робіт,

- 20.12.96р.
за ч.2 ст.140, ч.1 ст. 141 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого
18.12.98р. умовно-достроково на 1 рік,

- 27.04.99р.
за ч.3 ст.140, 43 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого
03.08.2004р. за відбуттям покарання,

- за ч.3 ст. 289 КК України на 10
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

- за ч.2 ст.15 і ч.3 ст. 289 КК
України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

- за ч.2 ст. 187 КК України на 7
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

- за ч.2 ст. 185 КК України на 4
роки позбавлення волі,

- за ч.1 ст. 296 КК України на 1 рік
обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_4 визначено остаточне покарання - 10 років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна.

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_4.
народження, громадянина України, уродженця і мешканця м. Києва, раніше
судимого:

- 24.12.98р.
за ч.2 ст. 140, 44, 46-1 КК України на 2 роки позбавлення волі з відстрочкою
виконання вироку на 2 роки;

- 14.02.02р.
за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого за відбуттям
покарання,

- за ч.3 ст. 289 КК України на 7
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

- за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_1 визначено остаточне покарання - 7 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_5
р. народження, громадянку України, уродженку і мешканку м. Києва, не судиму,

- за ч.3 ст.289 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі без конфіскації
майна,

- за ч.2ст.15 і ч.3 ст. 289 КК
України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі без
конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_5 визначено остаточне покарання - 4 роки позбавлення волі без конфіскації
майна.

На підставі ст. 75 КК України її
звільнено від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком на 2
роки.

Згідно зі ст. 76 КК України на неї
покладено обов'язки не виїжджати за межі України без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи і повідомляти ці органи про зміну місця
проживання.

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_6
р. народження, громадянку України, уродженку і мешканку м. Києва, не судиму,

- за ч.3 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки
позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України її
звільнено від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком на 2
роки.

Згідно зі ст. 76 КК України на неї
покладено обов'язки не виїжджати за межі України без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи і повідомляти ці органи про зміну місця проживання.

Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь потерпілої
ОСОБА_7 295 грн.

ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6
засуджені за вчинення злочинів за таких обставин.

1. ОСОБА_2, щодо якого постановою Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 30 серпня 2004 року був встановлений
адміністративний нагляд строком на 2 роки, не дотримувався встановлених йому
обмежень, не з'являвся на реєстрацію в органи міліції, а в кінці січня 2005
року з метою ухилення від адміністративного нагляду самовільно залишив постійне
місце проживання у м.Фастові Київської області
і приїхав до м. Києва, де став проживати у ОСОБА_1, чим порушив правила
адміністративного нагляду.

2. 4
лютого 2005 року близько 18 год. ОСОБА_2 і ОСОБА_4 за попередньою змовою між
собою з метою заволодіння чужим автомобілем біля станції метро “Берестейська” в
м. Києві зупинили автомобіль ВАЗ ІНФОРМАЦІЯ_7 під керуванням водія ОСОБА_8 і сіли в автомобіль під
приводом поїздки. Під'їхавши до будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 напали на
водія. При цьому ОСОБА_2 тримав водія за руки, а ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_8
ножем. Останньому вдалось вирватись і втекти, а ОСОБА_2 і ОСОБА_4, заволодівши
автомобілем, вартістю 10400 грн., поїхали на ньому до м. Фастова, де продали
автомобіль невстановленій особі.

Крім того, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 таємно викрали з автомобіля потерпілого
ОСОБА_8 авто-магнітолу, гаманець та гроші на загальну суму 460 грн.

3. 19 лютого 2005 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 і
ОСОБА_1 домовились заволодіти чужим автомобілем. Будучи у стані алкогольного
сп'яніння і діючи за попередньою змовою між собою, вони біля зупинки
“Корчувате” в м. Києві зупинили автомобіль “Форд-Скорпіо” під управлінням водія
ОСОБА_9 і попросили підвезти їх до вул. Заболотного, а потім - на вул.
Васильківську. Там вони вчинили напад на водія. При цьому ОСОБА_1 накинув на шию ОСОБА_9 шкіряний
ремінь і притиснув ним потерпілого до сидіння, а ОСОБА_2 і ОСОБА_4 побили
ОСОБА_9 в різні частини тіла, заподіявши легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я. Коли ОСОБА_9 втратив свідомість, його викинули
з автомобіля, а за кермо сів ОСОБА_4
Автомобіль, вартістю 22256 грн., вони перегнали у м. Фастів, але продати там не
змогли, а тому залишили його на Привокзальній площі у м. Фастові, де він був
виявлений і повернутий власнику.

Крім того, ОСОБА_2, ОСОБА_4 і
ОСОБА_1 таємно викрали у ОСОБА_9 і з його автомобіля належні йому речі -
куртку, мобільний телефон, шкіряний ремінь, авто-магнітолу, диски, туалетну
волу, ніж, книги, знак аварійної зупинки, шкіряні рукавиці та документи на
автомобіль, всього майна на загальну суму 6754 грн.

4. 2
квітня 2005 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4
знову вирішили незаконно заволодіти автотранспортним засобом для подальшого
його продажу у м. Фастові, для чого залучили ОСОБА_6 і ОСОБА_5 Будучи у стані
алкогольного сп'яніння, всі домовились
про вчинення цього злочину з розподілом ролей, за якими ОСОБА_6 і ОСОБА_5
повинні були для створення враження у водія про відсутність небезпеки зупинити
автомобіль і разом із ОСОБА_3 і ОСОБА_4 здійснити поїздку у безлюдне місце,
де під приводом забрати ще дівчину вийти
з автомобіля, а ОСОБА_3 і ОСОБА_4 нападуть на водія. Заволодівши автомобілем, вони
разом з ОСОБА_2 поїдуть до м. Фастова, де той здійснить продаж автомобіля.
Діючи за вказаним планом, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 близько 23 год.
зупинили автомобіль ВАЗ ІНФОРМАЦІЯ_7, яким керував за
дорученням батька водій ОСОБА_10, і попросили відвезти їх на вул.
Лисогорську. Там за попередньою домовленістю ОСОБА_6 і ОСОБА_5 вийшли з машини,
а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 напали на ОСОБА_10. При цьому ОСОБА_4 душив водія руками за шию, а ОСОБА_3 наносив удари
руками в обличчя. Під час нападу ОСОБА_4 і ОСОБА_3, у відсутності ОСОБА_6 і
ОСОБА_5, шляхом розбою заволоділи
грошима ОСОБА_10 в сумі 50 грн. Після цього ОСОБА_4 і ОСОБА_3 витягли водія з
салону і побили його руками й ногами,
від чого ОСОБА_10 втратив свідомість.
Заволодівши таким чином автомобілем, вартістю 10600грн., ОСОБА_4 і ОСОБА_3 підібрали по дорозі ОСОБА_6 і ОСОБА_5, а
потім з ОСОБА_2 поїхали до м. Фастова, де автомобіль був проданий за 1000 грн.

Крім того, перебуваючи у м. Фастові,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 таємно
викрали з автомобіля належний ОСОБА_10 годинник, вартістю 50 грн., та належне
його батьку ОСОБА_11 майно: магнітолу з колонками та чохли на сидіння на
загальну суму 570грн.

5. 5 квітня 2005 р.
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, будучи в стані алкогольного сп'яніння, за
попередньою змовою між собою знову вирішили заволодіти чужим автомобілем з
метою його продажу. Для цього близько 24 год. по пр-ту Науки в м. Києві
зупинили належний ОСОБА_12 автомобіль “Део-Ланос”, вартістю 36750 грн.,
під керуванням водія ОСОБА_13 і попросили підвезти їх до масиву “Теремки”.
На АДРЕСА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_2 під
приводом, що останньому стало погано,
діючи за розробленим планом, зупинили автомобіль у темному місці і,
відволікаючи увагу водія, вийшли з автомобіля, а ОСОБА_3 схопив ОСОБА_13 за голову, притиснувши до сидіння, в той час
як ОСОБА_4 заздалегідь приготовленим молотком став наносити удари водію по тілу
й голові. Однак ОСОБА_13 учинив активний опір, внаслідок чого ОСОБА_4 і
ОСОБА_3, розуміючи, що не зможуть подолати цей опір, вибігли із салону
автомобіля. Скориставшись цим, ОСОБА_13 поїхав на автомобілі, в який ОСОБА_4
кинув молоток, розбивши заднє скло, вартістю 2000грн. Після цього ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з місця злочину втекли, не довівши свій умисел на
заволодіння автомобілем до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

6. 7
квітня 2005 року ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 за попередньою змовою між собою знову вирішили заволодіти
чужим автомобілем. Для цього близько 19 год. на вул. В.Васильківській в м.
Києві вони зупинили автомобіль “ВАЗ ІНФОРМАЦІЯ_8”, вартістю 28000 грн., під
керуванням водія ОСОБА_14 і попросили підвезти їх на масив “Теремки”.
Коли автомобіль зупинився на червоний сигнал світлофора, ОСОБА_3 накинув на шию
водія шкіряний ремінь, утримуючи його, ОСОБА_2 наносив потерпілому удари викруткою
в шию, а ОСОБА_4 утримував ОСОБА_14 за руки,
внаслідок чого потерпілому були заподіяні легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я. Потім вони перетягнули потерпілого на переднє
сидіння водія, а за кермо сів ОСОБА_4, який почав керувати автомобілем. Проте
ОСОБА_14, який чинив активний опір, вдалося вирватись і вистрибнути з
автомобіля. Ці події бачив співробітник ДАІ ОСОБА_15, який повідомив про них
органи міліції, а сам, підібравши потерпілого, переслідував нападників на
власному автомобілі. Помітивши переслідування, ОСОБА_4 не впорався з керуванням
автомобілем та врізався у ворота паркану садиби
гр-ки ОСОБА_16 по АДРЕСА_2, спричинивши власниці садиби матеріальну
шкоду на суму 1500 грн. Після цього
ОСОБА_4 був затриманий на місці події, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вдалося
втекти.

7. Проживаючи в м. Києві у ОСОБА_1 по АДРЕСА_4,
ОСОБА_2 знав, що сусідка з квартири НОМЕР_1
ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_9 р. народження, продає самогон і має
гроші. З метою заволодіння її грошима
він запропонував ОСОБА_3 вбити ОСОБА_16, на що останній погодився. З цією метою
вони приготували знаряддя злочину: ОСОБА_3 взяв ножа, а ОСОБА_2 зробив петлю з
шнура для сушки білизни. 12 квітня 2005
року близько 13год.30хв., будучи в стані алкогольного сп'яніння, діючи за
попередньою змовою групою осіб із користі, вони прийшли до квартири ОСОБА_16,
де, реалізуючи умисел на її вбивство і діючи за попередньою домовленістю, ОСОБА_3 відволікав увагу потерпілої, а
ОСОБА_2 накинув їй на шию петлю та став душити. Коли ОСОБА_16 перестала
подавати ознаки життя, вони вдвох
перетягли її труп в іншу кімнату та заволоділи її грошима в сумі 320
грн. та майном (мобільним телефоном, зарядним пристроєм, двома кришталевими
вазами, цигарками та чаєм), всього на суму 500 грн.

Крім
того, ОСОБА_3 скоїв повторно ряд
пограбувань в м. Києві за таких обставин.

8. 10
січня 2005 року близько 22 год. по вул. Лятошинського в м. Києві ОСОБА_3 за
попередньою змовою з невстановленою слідством особою, матеріали щодо якої
виділено в окреме провадження, із застосуванням насильства, яке не є
небезпечним для здоров'я потерпілої ОСОБА_18,
відкрито заволодів її сумкою та іншим
майном на суму 302 грн.

9. 19 січня 2005 року близько 20
год. по АДРЕСА_5 в м. Києві ОСОБА_3 зірвав з плеча потерпілої ОСОБА_19
шкіряну сумку з майном на суму 2425 грн.
і заволодів ним.

10. 1 квітня 2005 року близько 22
год. по АДРЕСА_6 в м. Києві ОСОБА_3 наніс удар рукою в обличчя потерпілому ОСОБА_20
і відкрито заволодів його майном на суму 1830 грн.

11. 4 квітня 2005 року близько 21
год. по пр-ту 40-річчя Жовтня біля школи №179
в м. Києві ОСОБА_3 зірвав з плеча
потерпілої ОСОБА_21 жіночу сумку з майном на суму 674 грн. 60 коп. і заволодів ним.

12. 17 квітня 2005 року на АДРЕСА_7 в м. Києві ОСОБА_3 підбіг до ОСОБА_22,
яка йшла зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_23, і зірвав з плечей
дитини рюкзак з майном і грошима на суму 1181грн.84коп., заволодівши ним.

13. 27 квітня 2005 року близько 21
год. АДРЕСА_8 в м. Києві ОСОБА_3 зірвав з плеча ОСОБА 24 жіночу сумку з
майном на суму 1455грн. і заволодів ним.

14. 11 травня 2005 року близько 22
год. АДРЕСА_9 в м. Києві ОСОБА_3 зірвав з плеча потерпілої ОСОБА_25
сумку з грошима і майном на суму 2351 грн.

15. Крім того, ОСОБА_4 2 лютого 2005
року близько 16 год. 30 хв., будучи в стані алкогольного сп'яніння, в під'їзді
будинку АДРЕСА_10 в м. Києві безпричинно
з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок і проявляючи явну
неповагу до суспільства і діючи з особливою зухвалістю, наніс потерпілій ОСОБА_7
удари рукою в груди і перенісся, заподіявши легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я. При цьому кров'ю був забруднений і пошкоджений
верхній одяг і взуття потерпілої, чим її спричинена матеріальна шкода на суму
295 грн.

У касаційній скарзі і доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1 просить
вирок щодо нього скасувати і справу направити на додаткове розслідування.
Посилається на те, що 19.02.2005р. злочину щодо водія ОСОБА_9 не вчиняв, у
попередню змову з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на заволодіння автомобілем ОСОБА_9 не
вступав. У цей день він був п'яний, в автомобілі ОСОБА_9 заснув, а коли
прокинувся, то злочин вже було вчинено ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Вказує на те, що під
час досудового слідства обмовив себе у вчиненні цього злочину і у таємному викраденні
майна ОСОБА_9 під впливом застосованого фізичного насильства. Зазначає, що
судом було порушено вимоги кримінально-процесуального закону тим, що суд не
задовольнив його клопотання про направлення справи на додаткове розслідування і
розглянув справу у відсутності потерпілого ОСОБА_9

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 просив вирок суду щодо нього
змінити, пом'якшивши призначене йому покарання з урахуванням поганого стану
здоров'я його і матері.

У доповненнях до касаційної скарги засуджений ОСОБА_2 вказує на неврахування судом тих обставин, що
автомобіль ОСОБА_8 був проданий у м.Фастові не ним, а ОСОБА_4; він - ОСОБА_2 не мав попередньої змови з іншими засудженими на заволодіння
автомобілем водія ОСОБА_10 і цього
злочину не вчиняв; при заволодінні автомобілем водія ОСОБА_9 не перебував у
стані алкогольного сп'яніння; під час заволодіння автомобілем водія ОСОБА_13 не
вчиняв ніяких активних дій, бо йому стало погано і він вийшов з автомобіля; при
заволодінні автомобілем водія ОСОБА_14 удари викруткою останньому наносив не
він, а інша особа. Також посилається на те, що дії по вбивству ОСОБА_16 вчинив
не він, а в його присутності ОСОБА_3, який обмовив його у вчиненні цього
злочину. З урахуванням цих обставин
просить вирок суду щодо нього - ОСОБА_2 змінити, застосувати ст. 69 КК України
і пом'якшити йому покарання.

У касаційному поданні прокурор, який брав участь
у розгляді справи судом першої інстанції, вказує, що при постановленні вироку
суд допустив істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону. Ці порушення, на думку прокурора,
полягають у тому, що при кваліфікації дій за ч.3 ст. 289 КК, ч.2 ст. 15 і ч.3 ст. 289 КК України всіх
засуджених, крім ОСОБА_1 і ОСОБА_6, суд
не зазначив про вчинення ними цих злочинів також і за кваліфікуючою ознакою
повторності; по епізоду таємного викрадення майна з автомобіля Мітіна не
зазначив конкретні прізвища осіб, які вчинили цей злочин, обмежившись терміном
“підсудні”; при кваліфікації дій ОСОБА_3 по епізоду вбивства ОСОБА_16 не
зазначив, що той діяв умисно з метою позбавлення потерпілої життя, а по епізоду
відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_18 - що ОСОБА_3 діяв за попередньою змовою групою
осіб з невстановленою особою.

Також прокурор посилається на те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_3
помилково застосував ч.1 ст. 70 КК України замість ч. 1 ст. 71 КК України, а
засудженим ОСОБА_6 і ОСОБА_5 призначив надмірно м'яке покарання, застосувавши
ст.ст. 69, 75 КК України. Вказує й на те, що суд безпідставно поклав на ОСОБА_6
і ОСОБА_5 при застосуванні ст. 75 КК
України обов'язок не виїжджати за межі України без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи, обмеживши цим їх право на свободу пересування,
оскільки такий обов'язок не передбачений ст. 76 КК України.

З урахуванням наведеного прокурор просить вирок суду щодо всіх засуджених
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду.

Засуджена ОСОБА_5 подала заперечення на касаційні скарги і касаційне
подання і просить вирок суду залишити без зміни як законний і
обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
пояснення засудженого ОСОБА_1 на підтримання
своєї касаційної скарги, пояснення прокурора, який просив касаційну скаргу засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а касаційне подання прокурора задовольнити в частині уточнення
обов'язків, покладених за ст. 76 КК України на засуджених ОСОБА_6 і ОСОБА_5, а в решті вирок
залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційних скарг і касаційного подання, колегія суддів вважає, що касаційні
скарги задоволенню не підлягають, а касаційне подання підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості засуджених у
вчиненні злочинів за обставин, встановлених судом, є правильним, оскільки
відповідає фактичним обставинам по справі, обґрунтований сукупністю розглянутих
у судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально
викладені у вироку.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 про його
непричетність до заволодіння автомобілем під керуванням водія ОСОБА_9 за попередньою
змовою з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 спростовані
детально наведеними у вироку доказами, а саме: показаннями засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_4, які вони давали
в ході досудового слідства, з яких видно, що між ними і ОСОБА_1 існувала попередня домовленість про напад на водія і
заволодіння його автомобілем і майном, що і було ними спільно вчинено
19.02.2005р. щодо водія ОСОБА_9, якого ОСОБА_1 душив за шию, а
вони били руками по тулубу, а потім викинули з автомобіля, викравши також
належні водію та виявлені в автомобілі гроші і майно, частину яких разом
продали у м. Фастові та витратили на власні потреби; оголошеними у судовому
засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те, що саме ОСОБА_1 зупинив автомобіль, сів на сидіння за водієм і при
зупинці першим напав на нього, почавши душити
ззаду за шию ременем у той час, коли інші били його по тілу й голові;
даними протоколів впізнання і очної ставки між ОСОБА_1 і ОСОБА_9, у ході яких
потерпілий впізнав ОСОБА_1 як одного із нападників і прямо вказав на нього, як на
особу, що душила його; даними протоколу обшуку у ОСОБА_1, під час якого останній видав документи на автомобіль ОСОБА_9; даними явки з
повинною ОСОБА_1 і його показаннями
на досудовому слідстві, в яких він визнав свою причетність до незаконного
заволодіння автомобілем і майном водія ОСОБА_9, але заперечував свою активну роль у цьому.

Та обставина, що у судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 пояснювали, що не
пам'ятають деяких обставин події злочину і ролі в ньому ОСОБА_1, не свідчить про недостовірність їх показань, які вони
давали під час досудового слідства. Крім того, по справі не встановлено підстав
для обмови ними ОСОБА_1

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що суд порушив вимоги закону
тим, що розглянув справу у відсутності потерпілого ОСОБА_9 і безпідставно оголосив
його показання, які той давав під час досудового слідства, є такими, що спростовуються матеріалами справи,
з яких видно, що всі потерпілі, в тому числі і ОСОБА_9 повідомлялися про час і місце розгляду справи; суд
вживав заходів для забезпечення явки цього потерпілого в судове засідання, на
підтвердження чого у справі міститься рапорт про неможливість явки потерпілого
до суду (т.9 а.с.101). За таких обставин відповідно до вимог ст.ст. 306, 308
КПК України суд на законних підставах
розглянув справу у відсутності потерпілого ОСОБА_9 і оголосив дані ним раніше показання.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він на
досудовому слідстві обмовив себе у вчиненні злочинів щодо водія ОСОБА_9 під впливом
застосованого фізичного насильства, є безпідставними, оскільки з матеріалів
справи видно, що ОСОБА_1 спочатку
заперечував свою причетність до злочинів і змінив свою позицію тільки після
очної ставки з потерпілим, але й тоді вказував, що не застосовував до водія
фізичної сили. Тобто, ОСОБА_1 з метою свого
захисту обирав таку позицію, яку вважав за потрібне, що виключає обмову ним
себе під будь-яким незаконним впливом з боку органів дізнання і досудового слідства.

Крім того, зазначене твердження ОСОБА_1 було перевірено судом і
підтвердження не знайшло.

Рішення суду під
час судового розгляду справи про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про направлення
справи на додаткове розслідування постановлено
відповідно до вимог закону і не є порушенням права засудженого на захист.

Оцінивши
зазначені вище докази у сукупності, суд
обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів щодо водія ОСОБА_9 за встановлених судом
обставин, і правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст. 289 КК України і ч. 2
ст. 185 КК України.

Таким чином, підстав для скасування вироку з направленням
справи за епізодом дій щодо водія ОСОБА_9 на нове розслідування, як про це ставиться питання у
касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1, по справі немає.

Визнаючи ОСОБА_2 винуватим у порушенні правил адміністративного нагляду,
у незаконному заволодінні за попередньою змовою з іншими особами автомобілями
водіїв ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_14, у замаху на
незаконне заволодіння автомобілем водія ОСОБА_13, у таємному викраденні майна ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також в
умисному вбивстві за попередньою змовою групою осіб із користі потерпілої ОСОБА_16, суд навів у вироку переконливі судження на
обґрунтування цього висновку.

Зокрема, суд поклав в основу вироку показання ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які під час
допитів на досудовому слідстві, при відтворенні
обстановки та обставин подій та
частково у судовому засіданні виклали дані щодо конкретних обставин вчинених
ними разом з ОСОБА_2 за попередньою
змовою групою осіб злочинів, зазначивши роль і конкретні дії кожного за
встановленим розподілом ролей. При цьому, незважаючи на те, що із суб'єктивних
міркувань свого захисту ними зменшувалась своя роль у злочинах, вони наводили
такі деталі основних обставин скоєних з
їх участю злочинів, які дали змогу встановити
дійсні обставини злочинів та послідовність розвитку подій.

Крім того, їх показання, дані на досудовому слідстві,
були ретельно перевірені і в обсязі дій, встановлених органами досудового
слідства і судом, знайшли своє повне підтвердження, що свідчить про
достовірність цих показань.

Зокрема, вони підтверджені матеріалами щодо встановлення
адміністративного нагляду і невиконання ОСОБА_2 його умов;
показаннями потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_14 про обставини
нападу на них і застосованого насильства,
показаннями потерпілої ОСОБА_26, даними
проведених з участю обвинувачених відтворень обстановки та обставин
події, висновками судово-медичних експертиз потерпілих і трупа загиблої ОСОБА_16, показаннями
свідків ОСОБА_27, ОСОБА_28.

Цими доказами у сукупності спростовуються твердження
засудженого ОСОБА_2 у касаційній
скарзі, що він не причетний до злочинів щодо водія ОСОБА_10; не брав участі у продажі за місцем свого проживання у
м. Фастові автомобіля ОСОБА_8, яким заволодів
разом із ОСОБА_4; не перебував у стані алкогольного сп'яніння
під час заволодіння разом з ОСОБА_4 і ОСОБА_1 автомобілем ОСОБА_9; не домовлявся і
не знав про напад ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на водія ОСОБА_13, оскільки в цей
момент вийшов з автомобіля; не бив викруткою водія ОСОБА_14 при заволодінні його автомобілем разом з ОСОБА_3 і ОСОБА_4; не вчиняв дій по вбивству ОСОБА_16, хоча і був
присутнім при цьому.

По справі немає даних, які б свідчили про наявність підстав у ОСОБА_3 для обмови ОСОБА_2 в участі у вбивстві ОСОБА_16

Як видно зі
справи, ОСОБА_3 визнавав, що
вступив з ОСОБА_2 у попередню змову
на вбивство сусідки ОСОБА_2 - ОСОБА_16 з метою заволодіння її грошима і за розподілом ролей
виконував визначену йому роль - відволікти увагу потерпілої, тобто діяв спільно
з ОСОБА_2 при вбивстві
жінки. Така позиція ОСОБА_3 не свідчить, що
він ухиляється від відповідальності за вчинене і перекладає свою вину на ОСОБА_2, на що
покликається останній у касаційній скарзі.

Таким чином, по справі є доведеною винуватість ОСОБА_2 у вчиненні
злочинів, передбачених ч.3 ст. 289, ч.2 ст.15 і ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 185, 395,
ч.2 п. п. 6, 12 ст.115 КК України, і за цими статтями кримінального закону його
дії судом кваліфіковано правильно.

Доведеність винуватості
інших засуджених - ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку злочинів спільно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1, а також самостійно
за обставин, встановлених судом, не оспорюється цими засудженими і прокурором.

Твердження прокурора про те, що суд допустив істотне
порушення кримінального закону при викладенні вироку в частині кваліфікації дій
засуджених, є помилковими.

Як видно з тексту вироку, суд при викладенні
обвинувачення, яке він визнав доведеним, по суті зазначив усі кваліфікуючі
ознаки вчинених засудженими злочинів, у тому числі повторність незаконного заволодіння автомобілями у всіх,
крім ОСОБА_1 і ОСОБА_6; вчинення ОСОБА_3 відкритого
викрадення майна потерпілої ОСОБА_18 за попередньою змовою групою осіб з невстановленою
особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження; наявність умислу у ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на вбивство ОСОБА_16 і вчинення дій
щодо неї з цим умислом; також за змістом вироку видно, що “підсудними”, які
вчинили таємне викрадення майна з автомобіля ОСОБА_10, є ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Наведені ознаки злочинів були враховані судом при
кваліфікації дій засуджених за конкретними статтями кримінального закону.

За таких обставин немає підстав вважати, що судом
допущені істотні порушення кримінально-процесуального закону, які тягнуть
скасування вироку.

Покарання засудженим призначено у відповідності до вимог
ст. 65 КК України в межах санкцій статей КК України, за якими їх засуджено, з
урахуванням тяжкості вчинених злочинів, ступеню здійснення злочинного наміру,
ролі кожного у вчиненні злочинів, даних про особу засуджених, їх віку, сімейних обставин, стану здоров'я, наявності
обставин, що обтяжують та пом'якшують покарання, у тому числі й тих, на
які є посилання у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_2

Підстав для застосування
ст. 69 КК України і пом'якшення
призначеного ОСОБА_2 покарання, про що
він просить у касаційній скарзі, не встановлено.

Суд, призначаючи ОСОБА_3 покарання, обґрунтовано визнав у вироку, що той вчинив
злочини в період відбування покарання за попереднім вироком, а тому на законних
підставах призначив йому покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК
України, про що зазначено у рукописному оригіналі вироку і в його копії, що
міститься у справі. Те, що у друкованій
копії вироку, надісланій прокурору, помилково зазначена ст. 70 КК замість ст.
71 КК (двічі зазначено призначення
покарання за ст. 70 КК), є технічною помилкою,
яка не впливає на законність постановленого судом щодо ОСОБА_3 вироку і не тягне його скасування.

При призначенні покарання ОСОБА_6 і ОСОБА_5 із застосуванням
ст.ст. 69, 75 КК України суд дотримав вимоги закону і своє рішення належним
чином умотивував.

Крім того, при засудженні ОСОБА_6 і ОСОБА_5 за ці ж злочинні дії вироком від 22.11.2005р. до них були
застосовані ст.ст. 69, 75 КК України, і цей вирок був скасований ухвалою
колегії суддів Верховного Суду України від 06.04.2006р. не за м'якістю призначеного їм покарання. З
огляду на це і на наведені у новому вироку дані про особу засуджених і
пом'якшуючі їх покарання обставини, суд правильно застосував до ОСОБА_6 і ОСОБА_5 вимоги ст.ст. 69,
75 КК України, звільнивши їх від відбування призначеного покарання з
випробуванням і іспитовим строком. Про це
у суду просив і прокурор при виступі в дебатах.

За таких обставин немає підстав вважати призначене ОСОБА_6 і ОСОБА_5 покарання м'яким, як про це зазначає прокурор у
касаційному поданні.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи прокурора у
касаційному поданні на порушення судом кримінального закону, а саме ст. 76 КК
України, при покладенні на засуджених ОСОБА_6 і ОСОБА_5 обов'язків під
час звільнення від відбування покарання з
випробуванням.

Так, зазначений
у ст. 76 КК України перелік
обов'язків, які суд може покласти на особу при звільненні від відбування
покарання з випробуванням, є вичерпним і розширеному тлумаченню не
підлягає. Тому на засуджених можна
покласти тільки ті обов'язки, які прямо
визначені у ст. 76 КК.

Однак суд на ОСОБА_6 і ОСОБА_5 поклав обов'язок,
який не передбачений ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України
без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, хоча така заборона за
вимогами ч.1 п. 2 ст.76 КК України встановлена тільки при виїзді засуджених за межі України на постійне
проживання.

Тому з вироку суду підлягає виключенню покладення на ОСОБА_6 і ОСОБА_5 обов'язку не
виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи.

З урахуванням викладеного, призначене засудженим
покарання є необхідним й достатнім для
їх виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КК України,
колегія суддів

ухвалила:

касаційні скарги засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, задовольнити частково.

Вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду міста Києва від 22 вересня 2006
року щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 - змінити,
виключивши покладення на них при звільненні від відбування покарання з
випробуванням обов'язку не виїжджати за межі України без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи. У решті вирок щодо них залишити без зміни.

Цей же вирок щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 залишити без зміни.

Судді:

Кармазін Ю.М.
Кліменко М.Р. Косарєв В.І.