Єдиний унікальний номер № 243/1678/15-к
Номер провадження № 1-кп/243/174/2015
У Х В А Л А

«25» лютого 2015 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції у Слов`янському міськрайонному суді Донецької області кримінальне провадження за обвинуваченням :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вуглегірська Донецької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2015 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшли матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у кримінальному правопорушенні за таких підстав.

На початку квітня 2014 року, на території Донецької області України, невстановленими досудовим слідством особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної, так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур так званої «Донецької народної республіки», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.

В кінці червня 2014 року ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, маючи намір на вступ до незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності непередбаченого законами України збройного формування, добровільно на пропозицію свого сусіда якого звати ОСОБА_5 , прізвисько « ОСОБА_6 » увійшов до незаконного збройного формування під командуванням невстановленої досудовим слідством особи. Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_4 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконанні його цілей і завдань.

Для подальшої участі у незаконному збройному формуванню, невстановленою досудовим слідством особою, в кінці червня 2014 року, ОСОБА_4 було призначено бійцем незаконного збройного формування на блокпосту, який розташовувався на в`їзді в місто Вуглегірськ, Донецької області та передано у використання вогнепальну зброю - гвинтівку невстановленої досудовим слідством марки та моделі, яку останній використовував перебуваючи на блокпосту.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, впродовж одного тижня починаючи з кінця червня 2014 року, ОСОБА_4 здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування, проводив пропускний режим транспортних засобів, які проїжджали вказаною ділянкою дороги та осіб які проходили нею, охороні блокпосту, а також виконував інші протиправні накази направлені проти представників влади із застосуванням вогнепальної зброї, які отримував від своїх керівників з числа незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки».

Отже, дії ОСОБА_4 носили тривалий характер, а саме впродовж тижня починаючи з кінця червня 2014 року та виразились у активній участі в діяльності непередбаченого законами України збройного формування, що супроводжувались вчиненням опору представникам влади із застосуванням вогнепальної зброї.

Ухвалою суду від 24 лютого 2015 року кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про направлення кримінального провадження до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності. Також прокурор просив вирішити питання щодо подовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Обвинувачений, ОСОБА_4 , просив вирішити питання про направлення кримінального провадження до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності на розсуд суду.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження суд прийшов до наступного.

Як вбачається з обвинувального акту, кримінальне правопорушення було скоєне на ділянці місцевості, розташований при в`їзді в м. Вуглегірськ, що не є територіальною юрисдикцією Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

За приписами ч.1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однакові за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зазначене кримінальне провадження не підсудне Слов`янському міськрайонному суду Донецької області, оскільки кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_4 на території м. Вуглегірськ Донецької області.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», розпорядженням Голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014р., визначено територіальну підсудність цивільних та кримінальних справ, які підсудні судам, що знаходяться в зоні проведення АТО.

Так, Слов`янському міськрайонному суду Донецької області для забезпечення розгляду були передані справи, підсудні місцевим районним у містах судам м. Горлівки, яким також не підсудні справи щодо кримінальних правопорушень, вчинених на території м. Вуглегірськ Донецької області.

Відповідно до вимог п.4 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження. За приписами ст. 37 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції, одного апеляційного суду вирішується за подання місцевого суду.

Враховуючи викладене, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає за необхідне подати подання до апеляційного суду Запорізької області для визначення підсудності.

Під час підготовчого судового засідання кримінального провадження виникло питання щодо доцільності продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою в зв`язку із закінченням строку дії ухвали суду.

Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключено у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Враховуючи особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено позбавлення волі до восьми років, є всі підстави для продовження строку тримання під вартою. З врахуванням наведеного, а також з метою повного та об`єктивного розгляду справи, з метою забезпечення встановленню істині в справі, забезпечення виконання процесуальних рішень, суд приходить до переконання, що підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому судом не вбачається, оскільки на думку суду в даному конкретному випадку утримання під вартою обвинуваченого вимагають інтереси суспільства.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та вислухавши думку учасників судового розгляду, прокурора, який наполягав на продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою, а також обвинуваченого, який заперечував проти подовження строку його тримання під вартою, суд прийшов до переконання про необхідність та доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою на строк шістдесят днів.

Згідно частини 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Однак, відповідно до частини 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 34, 183, 194, 314, 315, 331, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Направити обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 260 ч.2 КК України до апеляційного суду Запорізької області для визначення підсудності.

Вважати продовженим застосування обраного під час досудового розслідування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб - до 26 квітня 2015 року, без права застави.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1