У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

Головуючого

Синявського О.Г.

суддів

Коротких О.А., Таран Т.С.

з участю прокурора

Вергізової Л.А.

потерпілого

ОСОБА_1

громадського захисника

ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні в
м.Київ “ 20 “ травня 2008 року
кримінальну справу за касаційною скаргою захисниці ОСОБА_3 на судові рішення
щодо ОСОБА_4.

Вироком Ленінського районного
суду м.Кіровоград від 11 липня 2007 року

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин
України, судимий вдруге 17 січня 2000 року

за ст.142 ч.2 КК
України на 5 років позбавлення волі,

звільнений
умовно-достроково 24 лютого 2003 року,

засуджений:

- за ст.187 ч.3
КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ст.189 ч.2 КК України на 5
років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим, визначено ОСОБА_4 9 років
позбавлення волі з конфіскацією майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3000 грн. і на користь
ОСОБА_5 1000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Цим вироком засуджені також ОСОБА_6 і ОСОБА_7, судові рішення щодо яких у
касаційному порядку не оскаржені.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2007 року
вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що він повторно, у ніч з 27 на 28 вересня
2006 року, за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, справу
щодо яких виділено в окреме провадження, прибув до території ТОВ “Єдина
система”, що по вул.Східна, 69 у м.Кіровоград, де, маючи намір заволодіти
коштами, що зберігалися в бухгалтерії згаданого товариства, скоїв розбійний
напад на рибообробника ОСОБА_1 та начальника виробництва ОСОБА_5, які вийшли з
приміщення, що був поєднаний із проникненням у приміщення, та в ході якого до
потерпілих було застосоване небезпечне для життя і здоров'я насильство.

Також у період часу з 3 по 10 жовтня 2006 року ОСОБА_4повторно, за
попередньою змовою групою осіб із засудженими у справі ОСОБА_6 і ОСОБА_7
вимагали у ОСОБА_5 передачі їм майна, а саме грошей у сумі 45 000 грн., із
погрозами насильства над потерпілим чи його близькими родичами, пошкодження чи
знищення його майна, із погрозою вбивством, що завдало значної шкоди
потерпілому.

У касаційній скарзі захисниця ОСОБА_3 стверджує про однобічність і
неповноту слідства в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ст.187 ч.3 КК України,
про обмову засудженого під тиском працівників слідства та про формальний підхід
апеляційного суду до розгляду справи в цій частині, у зв'язку з чим захисниця
просить виправдати ОСОБА_4 за ч.3 ст.187 КК України. Також захисниця стверджує
про надмірно суворе покарання, що обране судом за ч.2 ст.189 КК України, та
звертає увагу на міру покарання, призначену за цим законом іншим співучасникам
злочину.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка вважала за необхідне виключити з
вироку посилання на ті обставини, що обтяжують покарання, які є також ознаками
злочинів, і в решті вирок залишити без зміни, потерпілого ОСОБА_1, який
заперечив проти задоволення скарги, громадського захисника ОСОБА_2, який
підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку за апеляцією засудженого
ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції встановив, що покарання ОСОБА_4 призначене
відповідно до вимог кримінального закону. Проте такий висновок апеляційного
суду суперечить чинному кримінальному закону.

Визнавши ОСОБА_4 винуватим у нападі з метою заволодіння чужим майном,
поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала
нападу, і з проникненням у приміщення, вчиненому повторно, за попередньою змовою
групою осіб, а також у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над
потерпілим чи його близькими родичами, пошкодження чи знищення майна, з
погрозою вбивства, вчиненій за попередньою змовою групою осіб і повторно, суд
першої інстанції визнав такими, що обтяжують покарання ОСОБА_4, обставини
вчинення ним злочину повторно і групою осіб за попередньою змовою.

Однак положення ч.4 ст.67 КК України прямо забороняють суду враховувати ще
раз як таку, що обтяжує покарання, будь-яку з обставин, зазначених у ч.1 ст.67
КК України, якщо вона передбачена в статті Особливої частини КК України як
ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію.

Крім того, кримінальний закон застосований неправильно також при
призначенні ОСОБА_4 за ч.3 ст.187 КК України додаткового покарання у виді
конфіскації майна, оскільки, усупереч вимогам ч.1 ст.59 КК України, суд не
зазначив у вироку, чи конфіскується все майно, яке є власністю засудженого, чи
певна частина майна.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу
апеляційного суду і направити справу на новий апеляційний розгляд, при якому
суду апеляційної інстанції належить ретельно перевірити вирок за апеляцією
засудженого ОСОБА_4 і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що суд першої інстанції визнав
обставиною, що обтяжує покарання засуджених цим вироком ОСОБА_6 і ОСОБА_7,
кваліфікуючу ознаку злочину, у вчиненні якого їх визнано винуватими, а
положення ч.2 ст.365 КПК України зобов'язують апеляційний суд прийняти рішення
на користь осіб, щодо яких апеляції не надійшли, якщо розгляд поданої апеляції
дає для цього підстави.

Згідно зі ст.395 КПК України, суд касаційної інстанції вправі вийти за межі
касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого чи
виправданого. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за потрібне звернути увагу
суду апеляційної інстанції на те, що кваліфікуючі ознаки вимагання “із погрозою
вбивства” та “таке, що завдало значної шкоди потерпілому”, в обвинувальному
вироку жодним чином не вмотивовані. Натомість, виключаючи кваліфікуючу ознаку
вимагання “що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах”, суд першої
інстанції зазначив, що для проведення оперативно-розшукових заходів,
направлених на встановлення і затримання осіб, які вимагають гроші, потерпілий
ОСОБА_5 передав працівникам УБОЗ УМВС України гроші в сумі 1200 грн., тоді як
примітка до статті 185 КК України визначає значну шкоду для статті 189 КК
України як збитки на суму від 100 до 250 неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Керуючись ст.ст.395, 396 КПК України,

у х в а л и л а :

касаційну скаргу захисниці ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2007 року
щодо ОСОБА_4 скасувати, справу направити на новий апеляційний розгляд.

судді:

Синявський О.Г. Коротких О.А. Таран Т.С.