АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/640/15 Справа № 203/6177/14-к Головуючий у 1 й інстанції:суддя- ОСОБА_1 Доповідач:суддя апеляційного суду - ОСОБА_2

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000494, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст.307, ч. 2 ст. 309 КК України.
Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

В с т а н о в и л а:

Вироком суду обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 307 КК України - 4 роки позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, - 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 2 ст. 309 КК України - 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією майна.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнано винним за те, що він, на початку літа 2014 року, придбав у невстановленої слідством особи медичний препарат «еднок», у невідомій кількості, що містить в собі наркотичний засіб - бупренорфін, який переніс та зберігав за місцем свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , для особистого вживання та збуту.

22 липня 2014 року, близько 18:50 годин, ОСОБА_6 , за місцем свого мешкання, незаконно збув особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, медичний препарат «еднок», який містить в собі наркотичний засіб - бупренорфін, у кількості 1 таблетки за грошову винагороду у розмірі 200 гривень.
06 серпня 2014 року, близько 19:00 годин, ОСОБА_6 , незаконно збув особі, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, медичний препарат «еднок», який містить в собі наркотичний засіб - бупренорфін, у кількості 1 таблетки за грошову винагороду у розмірі 200 гривень.
Крім того, ОСОБА_6 будучи особою, що раніше скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ст. 307 КК України, незаконно зберігав за місцем свого мешкання, медичний препарат «еднок», масою 0,028 г., 0,0438 г., 0,0778 г., 0,0764 г., 0,0214 г., 0,1328 г., що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежений - бупренорфін.
06 серпня 2014 року, в період з 20:15 годин до 21:45 годин, в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 виявлено, оглянуто та вилучено блістер медичного препарату «еднок» з 6 пігулками, які згідно висновку експертизи містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - бупренорфін, масою 0,012 г., 0,0005 г., 0,0008 г., 0,0014 г., 0,0004 г., 0,0024 г., який ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав за місцем свого мешкання, без мети збуту.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити на підставі невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даних про його особу, яке на його думку є несправедливим через свою суворість і призначити менш суворе покарання. В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що даний злочин скоїв у зв`язку з важким фінансовим становищем та станом свого здоров`я. Зазначає, що суд не прийняв до уваги його сімейний стан, зокрема що у нього на утриманні є хворий батько, 1927 року народження і дитина, а також охарактеризовує себе як сумлінного і відповідального працівника.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього належного майна в дохід держави, яке є його особистою власністю. Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість скоєного злочину, рівень суспільної небезпеки та дані про особу обвинуваченого. На його думку, у провадженні відсутні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а тому суд безпідставно призначив обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Також зазначає, що суд, в порушення вимог ст. 70 КК України та роз`яснень Верховного Суду України, при призначенні покарання за сукупністю злочинів, не правильно застосував принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим до однакових за видом і розміром покарань.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, пом`якшити призначене покарання, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь при розгляді провадження в суді першої інстанції та просив її задовольнити в повному обсязі. Апеляційну скаргу обвинуваченого просив залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, як висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 , правильність встановлених фактичних обставин кримінальних правопорушень та правова кваліфікація його дій ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, визнавались обвинуваченим в ході судового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з чим судовий розгляд був проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, то апеляційний суд не входить в перевірку вказаних обставин.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання судом першої інстанції належним чином враховано тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, в тому числі й ті про які обвинувачений зазначає в своїй апеляційній скарзі, а також обставини що обтяжують та пом`якшують покарання. Суд, враховуючи тяжкість скоєних правопорушень, їх суспільну небезпечність, правильно прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання виключно у виді позбавлення волі але, у зв`язку з наявністю обставин, що пом`якшують покарання і істотно знижують ступінь тяжкості злочину, із застосуванням ст. 69 КК України, а тому відповідні доводи прокурора та обвинуваченого, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів, вислухавши думку учасників апеляційного розгляду, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні, співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Доводи прокурора, що при призначені однакових за видом і розміром покарань (основних або додаткових), вони поглинанню не підлягають, а суд першої інстанції залишив це поза увагою, є слушними, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
При цьому, згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у абз. 2 п. 21 Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК. Застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд повинен зазначити у вироку, про яке саме покарання йдеться основне чи додаткове.

Із вироку суду, вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України призначені однакові за видом та розміром покарання, а саме у виді позбавлення волі строком на 4 роки за кожний злочин.

За таких обставин призначення обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів із застосуванням принципу поглинання менш суворого покарання більш суворим є необґрунтованим.

При цьому, порушення закону України про кримінальну відповідальність, що допустив суд при призначенні покарання і про яке зазначає прокурор, усувається шляхом приведення вироку суду першої інстанції, в частині призначення остаточного покарання, у відповідність до вимог ст. 70 КК України.

Враховуючи вищевказані положення закону та роз`яснення ВСУ, а також обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, тяжкість злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів та злочину середньої тяжкості, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного та інші обставини, колегія суддів, приходить до висновку, що остаточне покарання обвинуваченому слід призначати шляхом частково складання призначених покарань.

Також колегія суддів вважає, що призначене вироком суду покарання повинно відповідати загальним засадам його призначення, зокрема принципу індивідуалізації покарання, а також має бути визначене у вироку таким чином, щоб під час його виконання не виникло жодних сумнівів стосовно його виду і розміру, у зв`язку з чим доводи прокурора про необхідність уточнення частини майна, яке підлягає конфіскації і приналежність цього майна, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність
Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Посилання в апеляційній скарзі прокурора на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону як на підставу для скасування вироку, колегія суддів розцінює як необґрунтовані і такі, що задоволенню не підлягають, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить доводів щодо порушення вимог КПК України, в тому числі і в розумінні ст. 412 КПК України, а інші доводи апеляційної скарги прокурора відносяться до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є частково обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню, а вирок суду, в частині призначеного покарання скасуванню, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2015 року щодо ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання:

- за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з конфіскацією всього, особисто йому належного майна;
- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією всього, особисто належного йому майна.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня його фактичного затримання.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копії вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді апеляційного суду:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4